Справа № 160/12155/24
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2025 року м. Дніпросправа № 160/12155/24
(суддя Рянська В.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року у справі №160/12155/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10 травня 2024 звернувся до суду з позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, згідно з яким, просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови позивачу в розрахунку/перерахунку призначеної пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати позивачу до стажу роботи із шкідливими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, затверджених постановами Кабінету Міністрів України, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах: з 07.08.2006 до 18.08.2006 у ВСП «Шахта ім. М.І. Сташкова» ВАТ «Павлоградвугілля» на посаді заступника начальника дільниці підземного; з 10.07.2009 до 31.12.2012 у ВСП «Шахта Самарська» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» заступником головного механіка, пов`язаним із підземними роботами; з 03.08.2016 до 17.06.2021 на посаді начальника зміни виробничої служби, зайнятого на підземних роботах, та здійснити з 01.12.2023 перерахунок призначеної пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 80% заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до ст. 40 цього Закону.

Позов обґрунтовано тим, що з 01.12.2023 року позивач отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи, яку йому встановлено у зв`язку з професійним захворюванням на виробництві, натомість пенсія має бути в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до стажу роботи із шкідливими умовами праці за Списком № 1 періодів роботи з 07.08.2006 до 18.08.2006; з 10.07.2009 до 31.12.2012; з 03.08.2016 до 17.06.2021.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 1 періоду його роботи з повним робочим днем під землею з 07.08.2006 до 18.08.2006.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком № 1 період його роботи з повним робочим днем під землею з 07.08.2006 до 18.08.2006. У задоволенні іншої частини позову відмовив.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем безпідставно не враховано період роботи позивача з повним робочим днем під землею з 07.08.2006 до 18.08.2006 до його пільгового стажу за Списком № 1. При цьому, суд першої інстанції зробив висновок про відсутність підстав для зарахування до стажу роботи із шкідливими умовами праці за Списком № 1 періодів роботи позивача з 10.07.2009 до 31.12.2012 та з 03.08.2016 до 17.06.2021. З урахуванням вищезазначеного, а також того, що страховий стаж позивача становить 31 рік 02 місяці 21 день, тобто менше 35 років, суд першої інстанції зробив висновок про те, що такі обставини виключають обчислення пенсії позивача по інвалідності в розмірі пенсії за віком. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для зарахування до стажу роботи із шкідливими умовами праці за Списком № 1 періодів роботи позивача з 10.07.2009 до 31.12.2012 та з 03.08.2016 до 17.06.2021. Також, позивач зазначає про те, що має право на перерахунок призначеної йому пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про наявність підстав для врахування періоду роботи позивача з повним робочим днем під землею з 07.08.2006 до 18.08.2006 до його пільгового стажу за Списком № 1, оскільки наявна перерва в атестації робочого місця.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач, є особою з інвалідністю третьої групи, яку встановлено з 01.12.2023 до 01.12.2025 у зв`язку з професійним захворюванням, що підтверджується копією виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 548681 від 18.12.2023.

Згідно з матеріалами пенсійної справи позивача він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності з 01.12.2023 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 50 відсотків пенсії за віком (а.с.15).

Відповідно до розрахунку стажу позивача (форма РС-право) страховий стаж з урахуванням додаткових років за Списком № 1 становить 31 рік 02 місяці 21 день, з них пільговий стаж роботи за Списком № 1 - 09 років 10 днів. До пільгового стажу за Списком № 1 зараховано такі періоди: 11.08.2003-15.08.2003 (05 днів), 16.08.2003-14.10.2003 (01 місяць 29 днів), 15.10.2003-17.10.2003 (3 дні), 18.10.2003-31.12.2003 (02 місяці 14 днів), 01.01.2004-25.12.2005 (01 рік 11 місяців 25 днів), 26.12.2005-06.08.2006 (07 місяців 11 днів), 19.08.2006-01.11.2007 (01 рік 02 місяці 13 днів), 14.04.2008-09.07.2009 (01 рік 02 місяці 26 днів), 01.01.2013-02.08.2016 (03 роки 07 місяців 2 дні).

Періоди роботи позивача з 07.08.2006 до 18.08.2006, з 10.07.2009 до 31.12.2012, з 03.08.2016 до 17.06.2021 зараховано до його загального страхового стажу (а.с.16).

Правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу в розрахунку/перерахунку призначеної пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що позивач отримує пенсію по інвалідності з 01.12.2023 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 50 відсотків пенсії за віком (а.с.15).

Відповідно до абзацу третього частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Враховуючи те, що позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 50 відсотків пенсії за віком, суд апеляційної інстанції вважає, що для застосування положень абзацу третього частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який передбачає інші умови для розрахунку пенсії, позивач мав би звернутися до пенсійного органу з відповідною заявою щодо перерахунку призначеної йому пенсії за умовами абзацу третього частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 1.1. розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2) заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3) заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

При цьому, Положенням про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436 передбачено організаційні засади прийому та обслуговування осіб, які звертаються до територіальних органів Пенсійного фонду України (далі - органи Пенсійного фонду), у тому числі за допомогою засобів технічних засобів електронних комунікацій, відповідно до вимог Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

При цьому, враховуючи положення Порядку №22-1 разом із відповідною заявою пенсіонером подаються документи для розрахунку стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці, зокрема трудова книжка із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписка із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнююча довідка.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що дотримання вищезазначеної процедури необхідно для вирішення такої заяви органом, що призначає пенсію. Не подання заяви щодо перерахунку пенсії із урахуванням тих чи інших періодів та не надання відповідних документів до цієї заяви порушить процедуру вирішення питання щодо зарахування таких періодів, оскільки суд не є уповноваженим органом для вирішення питання щодо зарахування таких періодів. Повноваження суду полягають у перевірці правомірності прийняття пенсійним органом рішення за наслідком розгляду відповідного звернення.

Натомість, матеріали пенсії справи ОСОБА_1 (а.с.32-107) не містять доказів того, що позивач звертався до відповідача з відповідною заявою про перерахунок його пенсії за умовами абзацу третього частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Судом враховано і те, що позов не містить таких відомостей.

Тобто, фактично у спірних відносинах має місце звернення позивача до суду з позовом про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови позивачу в розрахунку/перерахунку призначеної пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», без попереднього звернення позивача з відповідною заявою до відповідача про такий перерахунок пенсії.

Пунктом 4.1 Порядку №22-1 визначено, що заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За умовами пункту 4.3 Порядку 22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

При цьому, пункт 4.7 Порядку 22-1 передбачає, що орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Зважаючи на те, що позивач не звертався до відповідача із відповідною заявою про перерахунок його пенсії, як наслідок органом, що призначає пенсію у визначеному законом порядку не приймалося рішення про проведення перерахунку пенсії позивача за умовами абзацу третього частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» чи відмови у такому перерахунку.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Положеннями частини першої статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права, свободи або інтереси.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 у справі № 18-рп/2004 термін «порушене право», який вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». При цьому з приводу останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Проте право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі №687/1539/16-а та від 4 лютого 2020 року у справі №320/7969/17.

Колегія суддів, зауважує, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Відповідно, дії суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо: по-перше, такі дії вчинені владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції і по-друге, оспорювані дії є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Враховуючи те, що станом на час звернення позивача з цим позовом до суду позивач не звертався до відповідача із відповідною заявою про перерахунок його пенсії, як наслідок органом, що призначає пенсію у визначеному законом порядку не приймалося рішення про проведення перерахунку пенсії позивача за умовами абзацу третього частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» чи відмови у такому перерахунку, суд апеляційної інстанції зробив висновок щодо передчасності цих позовних вимог, оскільки в адміністративному судочинстві захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні, як наслідок відсутності підстав для їх задоволення.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року у справі №160/12155/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 13 травня 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва