Справа № 372/879/25
Суддя: Кравченко М. В.
Дата ухвалення: 2025-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 372/879/25
Провадження № 2-а-28/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2025 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Яворській М.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи в приміщенні Обухівського районного суду Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Києві про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції у місті Києві про визнання дій неправомірними, скасування постанови у справі про визнання дій неправомірними, скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 03 лютого 2025 року поліцейським УПП в м. Києві капралом поліції Кобенко P.P. відносно нього винесена постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яке було зафіксоване не в автоматичному режимі камерою серії БК № 473832. Відповідно до винесеної постанови, ним нібито було скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч. З ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Як зазначено в постанові, керуючи транспортним засобом Volkswagen СС, номерний знак НОМЕР_1 , 03.02.2025 року о 08:49 год., в м. Києві, по вул. Ковпака, 17, він нібито здійснив зупинку (рух) на смузі для маршрутних ТЗ позначеною дорожнім знаком 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів», чим порушив п.17.1 ПДР, а саме: на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів. Вважає притягнення до адміністративної відповідальності є необґрунтованим та недоведеним, а зазначена постанова є незаконною та підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, дійсно, 03.02.2025 року приблизно о 8 год. 40 хв. він керуючи вказаним в Постанові транспортним засобом, рухаючись по вулиці Велика Васильківська в місті Київ, однак зазначеного в Постанові порушення Правил дорожнього руху не здійснював, оскільки рухаючись частиною вулиці означеною знаком 5.11 по маршруту свого руху відповідно до вимог пункт 10.4 ПДР плануючи здійснити поворот направо, на вулицю Ковпака, завчасно зайняв крайнє положення на проїзній частині що була призначена для в напрямку його руху, відповідно вимогам ПДР заздалегідь вказав про намір здійснити поворот вмиканням правого сигналу повороту ТЗ яким керував. Крім того перед тим як виконати вимоги пункту 10.4 ПДР він впевнився в тому що не створює перешкоди для руху маршрутних ТЗ, пропустив маршрутний ТЗ (автобус) який рухався смугою означеною знаком 5.11 та продовжив рух цією смугою у відповідністю до вимог пункту 17.2 ПДР, а саме виконав поворот з цієї смуги на вул. Ковпака де і був зупинений екіпажем патрульної поліції біля в`їзду в двір будинку № 17. Його рух по смузі означеною знаком 5.11, рух маршрутного ТЗ перед ним та його поворот на вул. Ковпака та зупинку було зафіксовано на відео, яке зберігається в пам`яті камери серії БК № 473832 яка була встановлена в патрульному авто. З огляду на вищезазначене, ОСОБА_2 не мав права притягати його до адміністративної відповідальності без доказів та без з`ясування всіх обставин справи. Відповідно до статті 62 Конституції України звинувачення проти нього не може ґрунтуватися лише на припущеннях працівника патрульної поліції. Навпаки, вона передбачає, що всі сумніви щодо доведеності його вини тлумачиться на його користь. Жодних доказів, крім згаданого ним відео, які б свідчили про його намір свідомо порушити вимоги п. 17.1 та вчинити адміністративне правопорушення ОСОБА_2 під час розгляду справи надано не було, однак, відразу на місці зупинки на нього було складено оскаржувану постанову та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 680,00 грн. У зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з даним позовом.

21.02.2025 року винесено ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі, в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Пояснив, що не порушував ПДР України, незаконно був зупинений працівниками поліції, а винесена відносно нього постанова про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення не ґрунтується на припущеннях, є незаконною та підлягає скасуванню.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову, у відзиві зазначив, що викладені твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки постанова винесена відносно позивача є законною та обґрунтованою, ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючи законом і правосвідомістю оцінив докази, а також врахував те, що він особисто бачив, вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Вислухавши позивача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, наступні обставини.

03 лютого 2025 року поліцейським УПП в м. Києві капралом поліції Кобенко P.P. відносно позивача винесена постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яке було зафіксоване не в автоматичному режимі камерою серії БК № 473832.

Відповідно до винесеної постанови, позивачем було скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч. З ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Як зазначено в постанові, позивач керуючи транспортним засобом Volkswagen СС, номерний знак НОМЕР_1 , 03.02.2025 року о 08:49 год., в м. Києві, по вул. Ковпака, 17, здійснив зупинку (рух) на смузі для маршрутних ТЗ позначеною дорожнім знаком 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів», чим порушив п.17.1 ПДР, а саме: на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, виходячи з наступного.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen СС, номерний знак НОМЕР_1 , 03.02.2025 року о 08:49 год., в м. Києві, по вул. Ковпака, 17, здійснив зупинку (рух) на смузі для маршрутних ТЗ позначеною дорожнім знаком 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів», чим порушив п.17.1 ПДР, а саме: на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів. Внаслідок чого його було притягнуто до адміністративної відповідальності, шляхом накладення на нього штрафу в розмірі 680 грн. 00 коп.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно зі ст. 6 ст. 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Згідно ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. З ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення

Згідно з п.п. З, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень та припиняє їх, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

П. 1.3 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР.

Відповідно до п. 1.9 ПДР особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У п. 32.1 ПДР вказано, що з органами Національної поліції узгоджуються питання забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені законодавчими актами

Ст. 217 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначає, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені Кодексу України про адміністративні правопорушення, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту та до їх компетенції відповідно підвідомчості відносяться ч. З ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про правопорушення і накласти адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно до ч. 4 ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до ПДР України Знак 5.11 "Смуга для руху маршрутних транспортних засобів" застосовується для позначення смуги, що призначена для руху транспортних засобів, що рухаються за встановленими маршрутами, та велосипедистів, якщо рух такою смугою здійснюється попутно загальному потоку транспортних засобів. Дія знака поширюється на смугу руху, над якою він установлений. Якщо знак установлений праворуч від дороги, його дія поширюється на праву смугу руху.

Водію, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, дозволено виконувати поворот із цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.

Відповідно, знак 5.8 "Дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобів", відокремлюється дорожньою розміткою 1.2 (широка суцільна лінія), що позначає край проїзної частини на автомагістралях або межі смуги для руху маршрутних транспортних засобів. У місцях, де на смугу маршрутних транспортних засобів дозволено заїзд іншим транспортним засобам, ця лінія може бути переривчастою дорожня розмітка 1.11). Лінію дозволяється перетинати в разі вимушеної зупинки, якщо цією лінією позначено край проїзної частини, суміжний з узбіччям.

Відповідно до п. 34 ПДР України розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках; позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка): позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом, у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15. Лінію 1.1 перетинати забороняється. Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Згідно ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, Відповідач за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю оцінив докази, а також врахував те, що він особисто бачив, що під час виконання своїх посадових обов`язків,

Згідно ст. ст. 72, 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, що мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Стаття 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону України «Про Національну поліцію» надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Такого ж висновку дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд в своїй постанові від 11.06.2019 у справі № 379/78/19.

Так, Інспектор діяв відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 та до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", таким чином зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення (оптичний диск з відеозаписом додається до матеріалів справи) (надалі - Відеозапис 1, Відеозапис 2).

Скоєння адміністративного правопорушення Позивачем, зафіксовано системою відео-спостереження «Безпечне місто» Kyiv Smart City, на відеозаписах вбачається, що Позивач керуючи ТЗ VOLKSWAGEN PASSAT СС номерний знак НОМЕР_1 здійснював рух по смузі для маршрутних ТЗ.

Таким чином, враховуючи вище викладене Позивач скоїв адміністративне правопорушення, якого було притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченого ч. З ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення до якого застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. 00 коп.

Щодо доводів Позивача, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення слід зазначити наступне.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративний проступок - це насамперед дія або бездіяльність, що при наявності певних ознак розглядається законом, як порушення встановлених правил поведінки громадян у певних сферах громадського життя. До таких правил, зокрема, належать правила у сфері безпеки дорожнього руху.

Позиція позивача полягає у запереченні достовірності викладених у оскаржуваній постанові відомостей про обставини вчинення ним правопорушення, зокрема він вважає свої дії правомірними, в тому числі, через неправильність регулювання дорожнього руху на відповідній ділянці дороги. Однак, належних, допустимих і переконливих доказів на підтвердження своєї правової позиції позивач не надав. Подані ним фотознімки відображають місце події, однак не спростовують викладених у оскаржуваній постанові обставини, більш того, додатково підставрджують відповідні обставини, тому не можуть покладатись в основу висновку про невинуватість.

На противагу цьому відповідачем суду представлено відеозапис із нагрудної камери поліцейського, яким зафіксовано процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Відповідачем також надано відеозаписи із стаціонарних камер відео спостереження, на яких послідовно зафіксовано руху автомобіля в зоні дії дорожнього знаку, який забороняє такий рух. При цьому в судовому засіданні він визнав факт керування вказаним автомобілем та факт руху полосою громадського транспорту на відповідній ділянці дороги, хоч і надавав цьому протилежну правову оцінку, яка не грунтується на законі. Суд досліджені під час судового розгляду докази (відтворені в судовому засіданні відеозаписи) належними і допустимими, оскільки вони здобуті у визначеному законом порядку, а також такими, що переконливо підтверджують достатність правових і фактичних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Так, відеозаписом спростовуються твердження позивача про порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, натомість вбачається зловживання позивачем своїми процесуальними правами, подекуди неналежне виконання законних вимог працівника поліції, прояви зневаги до працівників поліції при виконання службових обов`язків. Також, відеозаписом спростовано твердження позивача про те, що йому начебто не було надано переконливих доказів вчинення правопорушення, оскільки відеозаписом з бодікамери зафіксовано, що йому неодноразово відтворено відеозапис вчинення ним інкримінованого правопорушення, що цілком відповідає чинному законодавству на противагу твердженням позивача. Суб`єктивні твердження позивача, що на такому відеозапису він не побачив достатніх доказів, а його автомобіль зафіксовано нечітко суд оцінює як непереконливі і як спосіб ухилення від адміністративної відповідальності. Доводи позивача про те, що він вимушений був рухатись по полосі для маршрутних транспортних засобів через затор, суд відхиляє як такі, що не дають підстав для звільнення від адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення.

Оцінюючи досліджені докази у їх сукупності суд вважає, що відповідач в межах розгляду справи переконливо довів свою правову позицію, а доводи позивача не узгоджуються із наявними у справі доказами.

Таким чином, позивач керуючи транспортним засобом Volkswagen СС, номерний знак НОМЕР_1 , 03.02.2025 року о 08:49 год., в м. Києві, по вул. Ковпака, 17, здійснив зупинку (рух) на смузі для маршрутних ТЗ позначеною дорожнім знаком 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів», чим порушив п.17.1 ПДР, а саме: на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів, до якого застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. 00 коп.

Взявши до уваги викладене вище, суд приходить до висновку, що інспектор діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а Постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкцією, а отже позов не підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За нормами ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, жодних доводів з боку позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за яке на нього накладено адміністративне стягнення, він не навів, а в якості доказів суду було подано лише копію оскаржуваної постанови.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Частиною 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені процесуальні рішення загального місцевого суду за результатами розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивача обґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова серії ЕНА № 3993891 від 03 лютого 2025 року винесена капралом поліції УПП в м. Києві Кобенком Романом Романовичем у межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, є законною, підстави для її скасування відсутні.

За таких обставин у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 76, 77, 90, 123, 241- 250, 286 КАС, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Києві про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення в повному тексті.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко