Справа № 640/18084/21
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2025-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року Справа№640/18084/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., в порядку письмового провадження за правилами статті 287 Кодексу адміністративного адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про визнання дій протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними та скасування постанов про накладення штрафу №19007786 від 01.10.2018 року та №19007786 від 20.01.2021 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у Дніпровському районному відділі Державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 19007786 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4613, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси 07.12.2009.

01 жовтня 2018 року старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Терещук Т.І. на підставі довідки-розрахунку від 01.10.2018 накладено на позивача штраф у розмірі 50 % від суми заборгованості зі сплати аліментів 94582,63 грн.

Постановою державного виконавця від 20.01.2021 накладено на позивача штраф у розмірі 50 % від суми заборгованості зі сплати аліментів 130434,84 грн.

Зазначає, що розрахунковою величиною для визначення розміру аліментів стала середня заробітна плата у м. Київ 13836,00 грн.

Вказує, що не проживав у м. Київ та був офіційно працевлаштований.

Вважає, що спірні постанови винесені на підставі хибних відомостей, та підлягають скасуванню.

02 серпня 2021 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі. Поновлено строк звернення до суду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, встановлених статтею 287 КАС України.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року прийняти справу до провадження за правилами ст. 287 КАС України.

Розгляд справи призначено у судове засідання на 01 травня 2025 року о 13 год 30 хв., за адресом: Донецька області, м. Слов`янськ, вул. Незалежності (Добровольського), 1, явку представників сторін визнано обов`язковою.

Позивач та його представник також представник відповідача у судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідачем вимоги ухвали суду від 18.04.2025 року не виконані.

Ухвалою суду від 01 травня 2025 року продовжено розгляд справи № 640/18084/21 на двадцять днів, подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження. Та повторно витребувано у відповідача матеріали виконавчого провадження в повному обсязі.

Відповідач відзиву не позовну заяву та матеріали виконавчого провадження не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом двадцяти днів після відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ж громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Як встановлено судом з матеріалів справи, старшим державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Дніпровського району управління юстиції у місті Києві 30.04.2010 відкрито виконавче провадження № 19007786 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4613, виданого Придніпровським районним судом м. Черкас 07.12.2009 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів.

Постановою старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Дніпровського району управління юстиції у місті Києві від 18.10.2018 ВП № 19007786 на підставі довідки-розрахунку зі сплати аліментів від 01.10.2018 у розмірі 189165,25 грн накладено на боржника штраф за невиконання рішення суду у розмірі 94582,63 грн. (50 відсотків заборгованості).

Постановою головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 20.01.2021 накладено на боржника штраф у розмірі 50 відсотків заборгованості зі сплати аліментів, яка станом на 01.01.2021 становила 260869,67 грн, у розмірі 130434,84 грн.

Позивач вважає вказані постанови протиправними та просить їх скасувати.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі-Закон № 1404-VIII, тут і далі в редакціях, чинних на момент винесення спірних постанов).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону № 1404-VІІІ).

Відповідно до статті 2 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 4 ст. 71 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

Згідно із ч. 8 ст. 71 Закону № 1404-VIII спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції, чинній станом на 01.10.2018), визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із:

звіту про здійснені відрахування та виплати;

квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником;

заяв та (або) розписок стягувача;

інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості;

інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Аналогічну норму містить пункт 4 розділу XVI Інструкції, у редакції, чинній на 20.01.2021.

28.08.2018 набрав чинності Закон України від 03.07.2018 року № 2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" (подалі Закон № 2475-VIII).

Відповідно до Закону № 2475-VIII частина 4 ст. 11 Закону № 1404-VIII викладена в такій редакції - «Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання».

Крім іншого, Законом № 2475-VIII стаття 71 Закону № 1404-VIII доповнена частиною 14 наступного змісту:

«За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу».

За загальним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, згідно якої, дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі 1-7/99).

Отже, з 28.08.2018 Законом № 1404-VIII встановлено, що строк обчислення державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів (заборгованість за один рік, заборгованість за два роки, заборгованість за три роки, тощо) саме для застосування заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

В даному ж випадку, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач, посилаючись на положення ст. 58 Конституції України, зазначає, що наявна у нього заборгованість виникла ще до внесення відповідних змін, а тому не може впливати і враховуватися при визначенні штрафних санкцій відповідно до абз. 2 ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", які набрали чинності лише з 28.08.2018.

Разом із тим, наведені вище твердження позивача суд оцінює критично, з огляду на наступне.

Так, за загальним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, згідно якої, дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі 1-7/99).

В даному ж випадку, з 28.08.2018 положеннями ч. 4 ст. 11 Закону № 1404-VIII визначено, що строк обчислення державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів (заборгованість за один рік, заборгованість за два роки, заборгованість за три роки, тощо) саме для застосування заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Відповідні зміни до ч. 4 ст. 11 Закону №1404-VIII є чинними та неконституційними у встановленому законом порядку не визнавались.

Із наведеного вище слідує, що з 28.08.2018 державний виконавець має право прийняти рішення про накладення на боржника штрафу у виконавчому провадженню по примусовому виконанню судового рішення про стягнення аліментів за встановленням, зокрема, двох юридичних фактів: по-перше, - станом на 28.08.2018 (та у подальшому на день прийняття рішення про накладення штрафу) боржник має заборгованість зі сплати аліментів, по-друге, - сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за один, два чи/або три роки.

Слід також зазначити, що неможливість застосування ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII до заборгованості, яка виникла до 28.08.2018, мала б наслідком нівелювання змін до законодавства щодо посилення захисту прав дитини, що спростовує доводи позивача у цій частині.

Щодо повідомлення позивача щодо накладення штрафу, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом з матеріалів виконавчого провадження № 17115610, у виконавчому листі № 2-4613, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси 09.12.2009, позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 28 Закону № 1404-VIII (у редакціях, чинних на момент прийняття відповідачем спірних постанов) копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Частиною четвертою статті 19 Закону № 1404-VIII сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Суд зазначає, що матеріали виконавчого провадження, надані до Окружного адміністративного суду міста Києва, не містять відомостей щодо направлення спірних постанов позивачу.

Разом з тим, у позовній заяві позивач зазначає, що за вказаною адресою не проживав.

Втім, обов`язок повідомляти державного виконавця про зміну місця проживання Законом № 1404-VIII покладено саме на боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону № 1404-VIII у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Враховуючи, що виконавчі дії (прийняття спірних постанов) вчинено за місцем проживання боржника, зазначеному у виконавчому листі, а боржник не повідомляв про зміну місця проживання, суд доходить до висновку щодо безпідставності тверджень позивача щодо нездійснення державним виконавцем дій на встановлення його фактичного місця проживання.

Щодо розрахунку розмірів аліментів та, відповідно, розміру штрафу, суд зазначає наступне.

Так, статтею 195 Сімейного кодексу України встановлено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном (ч. 1 ст. 195 СК України).

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості (ч. 2 ст. 195 СК України).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ч. 3 ст. 195 СК України).

Відповідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 01 жовтня 2018 року, складеної старшим держаним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГУ юстиції в м. Києві Терещук Т.І., державним виконавцем було встановлено розмір заборгованості по сплаті аліментів станом на вересень 2018 року - 189165, 25 грн.

Відповідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 15 січня 2021 року, складеної старшим державним держаним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГУ юстиції в м. Києві Кияниця Л.С., державним виконавцем було встановлено розмір заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.01.2021 в розмірі 260869,67 грн.

Разом з тим, вказані довідки було визнано протиправними та скасовано ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2022року у справі № 2-4613/08 (провадження № 4-с/711/4/22), яка набрала законної сили 07 березня 2023 року відповідно до постанови Черкаського апеляційного адміністративного суду.

Враховуючи, що розмір штрафу було розраховано на підставі вказаних довідок, суд доходить до висновку щодо протиправності такого розрахунку, та, як наслідок протиправності спірних постанов.

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідач є правонаступником відділу Державної виконавчої служби Дніпровського району управління юстиції у місті Києві.

Враховуючи наведене, суд доходить до висновку про задоволення позовних вимог шляхом:

- визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського району управління юстиції у місті Києві від 18.10.2018 ВП № 19007786 про накладення штрафу на боржника у розмірі 94582,63 грн;

- визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 20.01.2021 ВП № 19007786 про накладення штрафу на боржника у розмірі 130434,84 грн.

Щодо стягнення судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, стягненню на користь позивача підлягає 2270,00 грн. понесених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача до задоволених позовних вимог.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Частинами 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 4 та 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу вищезазначених положень вбачається, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію (зокрема, постанови від 20 травня 2020 р. у справі № 240/3888/19, від 31 березня 2020 р. у справі № 726/549/19, від 11 грудня 2019 р. у справі № 2040/6747/18), що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 640/194/98/19.

Також при вирішенні даного питання, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (№11-562ас18) про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 14000 грн.

Відповідачем заперечень щодо такого розміру не надано.

19 травня 2021 року між позивачем та адвокатом Оснач Світланою Анатоліївною укладено договір про надання правничої допомоги № 81)21.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, адвокат зобов`язується надати правову допомогу з питань оскарження постанов державного виконавця про накладення штрафів від 01.10.2018 та від 20.01.2021 в Окружному адміністративному суді міста Києва.

Відповідно до п. 4.2 договору, гонорар адвоката становить 14000 грн.

Вказаний розмір витрат позивача на правничу допомогу підтверджено актом прийому-передачі виконаних робіт від 16 серпня 2021 року.

Разом з тим, у вказаному акті відображено лише загальну суму витрат.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 29 від 16.05.2021, оплата послуг адвоката становила 14000 грн.

Разом з тим, суд зазначає, що вказаний адвокатом розмір витрат на правничу допомогу не є співмірним зі складністю справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И РІ Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними та скасування постанов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського району управління юстиції у місті Києві від 18.10.2018 ВП № 19007786 про накладення штрафу на боржника у розмірі 94582,63 грн;

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 20.01.2021 ВП № 19007786 про накладення штрафу на боржника у розмірі 130434,84 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, місцезнаходження: вул. Євгена Сверстюка, буд. 15, м. Київ, 02002) судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, місцезнаходження: вул. Євгена Сверстюка, буд. 15, м. Київ, 02002) документально підтверджені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Повний текст рішення складено та підписано 14 травня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його підписання.

Суддя В.В. Олішевська