Справа № 520/4808/25
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

13 травня 2025 року №520/4808/25

Харківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Лариси Мар`єнко, розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Салтівського відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Салтівського відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Салтівського відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області у видачі паспорта на ім`я ОСОБА_1 , паспорта в формі книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України №2503-ХІІ від 26.06.1992 року;

- забезпечити виконання оформлення та видачі паспорта громадянина України в формі книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України №2503-ХІІ від 26.06.1992 року, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язавши Салтівський відділ у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області. При цьому не передавати відцифровані персональні дані особи до Єдиного державного демографічного реєстру;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області видалити, анулювати в повному обсязі всі персональні дані та відцифровані персональні дані (УНЗР) особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з Єдиного державного демографічного реєстру, які були отримані раніше.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звернувся до Салтівського відділу у Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області з заявою про оформлення і видачу паспорту громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ (далі - паспорт-книжечка) у зв`язку його пошкодженням та непридатністю до використання. Проте, відповідач відмовив у видачі такого паспорту, посилаючись на відсутність судового рішення з вказаного питання. Також, у зв`язку зі зміною релігійних переконань, позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області з заявою про видалити, анулювати в повному обсязі всі персональні дані та відцифровані персональні дані (УНЗР). Листом від 20.01.2025 №6301.14-978/63.1-25 ОСОБА_1 відмовлено у видаленні персональних даних. Вважаючи відмови відповідачів протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін у судове засідання.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі надсилалась судом до електронних кабінетів відповідачів в ЄСІТС "Електронний суд" та отримана ними 10.03.2025 о 22:37, що підтверджується довідками про доставку електронних листів від 11.03.2025.

В установлений судом строк, відповідачі правом надіслати відзиви на позовну заяву не скористались, заяву про визнання позову суду також не надсилали.

Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

04.12.2024 року Сімейна родова громада "Ом пурнам" надіслала на адресу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області сповіщення про повернення бланків паспортів громадян України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , ЕЕ396425 у зв`язку з розірванням договору довірчого управління.

Листом Головне управління ДМС України в Харківській області від 23.12.2024 №6301.14-21327/63.1-24 повідомило Сімейну родову громаду "Ом пурнам" про те, що паспорти громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , ЕЕ396425 визнані непридатним до подальшого використання та передано до відповідного структурного підрозділу ДМС в Харківській області для подальшого анулювання та знищення в порядку, встановленого в пунктах 92-95 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищенням паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою КМУ від 07.05.2014 №152.

24.12.2024 та 27.12.2024 року позивач звертався до Головного управління ДМС України в Харківській області злистами, в яких просив видалити інформацію про нього з Єдиного державного демографічного реєстру та унікальний номер запису в реєстрі.

Листом від 20.01.2025 №6301.14-978/63.1-25 Головне управління ДМС України у Харківській області повідомлено позивача, що 02.02.2018 ОСОБА_2 документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , під час оформлення якого відповідно до Закону України "Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі - Закон №5492-ІV) ГУ ДМС у Харківській області внесено інформацію про особу заявника до Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), проведено ідентифікацію, після завершення якої автоматично сформовано унікальний номер запису в Реєстрі (далі - УНЗР). Законом №5492-ІV та Порядком ведення Єдиного державного демографічного реєстру та надання з нього інформації, взаємодії між уповноваженими суб`єктами, а також здійснення ідентифікації та верифікації (далі - Порядок №784) не передбачено можливості та механізму знищення (видалення, анулювання) інформації з персональних даних, у тому числі УНЗР. УНЗР не може бути видалено з Реєстру, якщо особа отримала документи, що посвідчують особу, із застосуванням засобів Реєстру. Враховуючи викладене вище, правові підстави для видалення із Реєстру УНЗР, отриманого під час оформлення паспорта України для виїзду за кордон, відсутні.

Також, ОСОБА_1 звернувся до Салтівського відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області з клопотанням, в якому просив видати йому паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року.

Листом від 24.02.2025 №6317-447/6317-25 Салтівським відділом у місті Харкові ГУ ДМС у Харківській області повідомлено заявника про відмову в оформленні та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII. Підставою для відмови вказано те, що податні документи не відповідають вимогам чинного законодавства (не надано рішення суду).

Позивач, не погоджуючись з такими відмовами відповідачів, вважаючи їх протиправними та безпідставними, а свої права порушеними, звернувся за їх захистом до суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд, виходить з наступних підстав та мотивів.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про громадянство України" документом, що підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.

Постановою Верховної ради України від 26.06.1992 №2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України (в подальшому - Положення), Згідно із пунктами 2 та 3 якого, паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Пунктом 13 Положення встановлено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

З 06.12.2012 набрав чинності Закон України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 №5492-VI (в подальшому - Закон №5492-VI), яким визначено правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Згідно із ч.1 ст.1 Закону №5492-VI суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (в подальшому - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №5492-VI, Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Згідно із ч.1 ст.10 Закону №5492-VI, внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних". У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Згідно із п."а" ч.1 ст.13 Закону №5492-VI, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України і оформлення такого передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України" від 14.07.2016 № 1474-VIII, який набрав чинності з 01.10.2016 (в подальшому - Закон № 1474-VIII), статтю 13 Закону № 5492-VI доповнено частиною 3 наступного змісту: "Паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій. Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія".

Також Законом №1474-VIII ч.2 ст.21 Закону № 492-VI викладено в такій редакції: "Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України".

Згідно з частинами першою, другою, четвертою та п`ятою статті 14 Закону №5492-VI, форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Кабінету Міністрів України пунктом 7 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1474-VIII доручено у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, затверджено зразок бланка, технічного опису та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

Згідно із пунктами 1-3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою №302, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (в подальшому - Порядок № 302) паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.

Відповідно до п.п.1 п.7 Порядку №302, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта особі, яка досягла 14-річного віку, здійснюються на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Пунктами 14 та 32 Порядку №302 закріплено перелік інформації про особу, на ім`я якої оформляється паспорт, яка вноситься до заяви-анкети, а також документи, які подає заявник для оформлення паспорта.

Таким чином, реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 07.11.2018 у справі №820/3327/16, від 29.11.2019 у справі №260/1414/18, від 10.12.2020 у справі №240/575/20.

Стосовно доводів позивача про відмову від оформлення паспорта громадянина України у формі ID-картки у зв`язку з релігійними та іншими переконаннями та посилання на висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі 19.09.2018 №806/3265/17, суд зазначає наступне.

Норми Закону №5492-VI, на відміну від норм Положення №2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин), не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст.22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом"), не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя в контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950.

Позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Отже, позовні вимоги про визнання протиправними дії Відділу УДМС щодо відмови у видачі позивачеві паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ є обґрунтованими, оскільки самі по собі дії Відділу УДМС щодо відмови позивачеві у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідали Закону №5492-VI.

Велика Палата Верховного Суду у зразковій справі констатувала, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

З урахуванням викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправними дії Відділу УДМС щодо відмови у видачі позивачеві паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ є обґрунтованими. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що самі по собі дії Відділу УДМС щодо відмови позивачеві у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідали Закону №5492-VI.

Відповідно до пунктів 21, 22 частини 1 статті 4 КАС України типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги; зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.

Таким чином, ознаками типових адміністративних справ є один і той же відповідач-суб`єкт владних повноважень та/або його відокремлені структурні підрозділи, аналогічні підстави публічно-правового спору, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин та аналогічні позовні вимоги.

У зразковій справі №806/3265/17 Велика Палата Верховного Суду вказала на ознаки цієї типової справи:

а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення №2503-ХІІ;

б) відповідач - територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення №2503-ХІІ.

Разом з тим, дана адміністративна справа не підпадає під визначення типової, з огляду на те, що В.Ньорба 02.02.2018 вже був документований Головним управлінням ДМС у Харківській області паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 . Під час оформлення якого позивачу було присвоєно УНЗР, котрий є незмінним протягом усього життя громадянина України. При зверненні за отриманням вказаного документа В.Ньорба не заявляв будь-яких зауважень чи заперечень з релігійних переконань стосовно зазначеного документа.

Вказані обставини також не заперечуються позивачем.

Суд наголошує на тому, що відповідно до положень статті 10 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" у разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Суд зазначає, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17, на яку посилається позивач, стосується питань захисту прав і свобод громадян, які не надають згоду на обробку персональних даних, оскільки побоюються настання тяжких негативних наслідків з мотивів релігійних переконань у вигляді спричинення державою шкоду приватному життю.

Однак, у даному випадку позивачем не обґрунтовано, яким чином оформлення паспорта у вигляді ID-картки впливатиме на його приватне життя, з огляду на те, що останній у 2018 році вже оформив паспорт громадянина України для виїзду за кордон, у зв`язку з чим надав згоду на обробку персональних даних і внесення відомостей про нього до ЄДДР із наступним формуванням унікального номера запису у Єдиному державному демографічному реєстрі.

Відомості про такий номер внесені у паспорт громадянина України для виїзду за кордон, про що позивач мав бути обізнаний, при наданні згоди на внесення відомостей про нього до ЄДДР при оформленні та отриманні паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Верховний Суд у постановах від 21.12.2022 у справі №160/1/21, від 08.06.2023 у справі №380/5977/21 та від 29.02.2024 у справі №280/5678/22 дійшов такого висновку: "Попереднє отримання позивачем паспорта громадянина України у формі ID-картки або паспорту громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права особи та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне і сімейне життя".

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд звертає увагу, що в даному випадку УНЗР у відношенні ОСОБА_3 , який є незмінним та повторно не присвоюється, вже сформований за його особистою згодою та відомості про нього внесені до ЄДДР, відтак доводи позивача щодо його відмови від формування УНЗР відносно нього та внесення відомостей відносно нього до ЄДДР з релігійних переконань та детальним ознайомленням з наслідками отримання документів з біометричними параметрами людини є безпідставними.

Так, позивач, під час звернення до суду з адміністративним позовом не навів жодних обставин щодо наявності в нього законних підстав для отримання паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року з посиланням на обставини, які охоплювалися розглядом зразкової справи, на яку і посилається позивач.

Інших правових підстав позивач у позовній заяві не виклав.

При вирішенні спору по суті суд враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.19, 139, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул.Римарська, буд.24, м.Харків, 61057, ), Салтівського відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул.Гвардійців-Широнінців, буд.25А, м.Харків, 61054, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО