Справа № 366/3119/24
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 366/3119/24 Суддя (судді) першої інстанції: Ткаченко Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Кузьменка В.В.,

Штульман І.В.,

При секретарі: Долинській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДСНС України у Київській області на рішення Іванківського районного суду Київської області від 20 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до провідного інспектора відділу запобігання надзвичайних ситуацій Вишгородського РУ ГУ ДСНС України у Київській області старшого лейтенанта служби цивільного захисту Сергієнка Юрія Андрійовича, Головного управління ДСНС України у Київській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Іванківського районного суду Київської області з адміністративним позовом до провідного інспектора відділу запобігання надзвичайних ситуацій Вишгородського РУ ГУ ДСНС України у Київській області старшого лейтенанта служби цивільного захисту Сергієнка Юрія Андрійовича, Головного управління ДСНС України у Київській області, в якому просив: скасувати постанову провідного інспектора відділу запобігання надзвичайних ситуацій Вишгородського РУ ГУ ДСНС України у Київській області старшого лейтенанта служби цивільного захисту Сергієнка Ю.А. серії КХ №001387 від 10 вересня 2024 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою ст. 77-1 КУпАП та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 060 гривень, а провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 77-1 КУпАП, закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Позов обґрунтовано тим, що у день події він перебував на присадибній ділянці (городі) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 , та відповідно, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, і яка не може відноситися до земель сільськогосподарського призначення, що свідчить про протиправність спірної постанови.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 20 січня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Скасовано постанову провідного інспектора відділу запобігання надзвичайних ситуацій Вишгородського РУ ГУ ДСНС України у Київській області старшого лейтенанта служби цивільного захисту Сергієнка Ю.А. серії КХ №001387 від 10 вересня 2024 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою ст. 77-1 КУпАП та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 060 грн. (три тисячі шістдесят гривень).

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статтею 77-1 КУпАП, закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі, Головне управління ДСНС України у Київській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що сам позивач під особистий підпис в протоколі про адміністративне правопорушення від 09.09.2024 КХ № 001487 підтвердив, що він запалив бадилля з картоплі на городі.

У свою чергу, український класифікатор цільового використання землі, затверджений листом Держкомзему України від 24 квітня 1998 року № 14-1-/1205 в розділі 2 «Землі сільськогосподарського призначення» передбачає, що землі для городництва відносяться до земель сільськогосподарського призначення.

Відтак, на думку скаржника, постанова за статтею 77-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: випалювання стерні, луків, пасовищ, ділянок із степовою, водно-болотною та іншою природною рослинністю, рослинності або її залишків та опалого листя на землях сільськогосподарського призначення винесена правомірно.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 вересня 2024 року провідним інспектором відділу запобігання надзвичайних ситуацій Вишгородського РУ ГУ ДСНС України у Київській області старшим лейтенантом служби цивільного захисту Сергієнком Ю.А. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії КХ № 001387, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 060 грн. (три тисячі шістдесят гривень).

Підставою для винесення спірної постанови слугувало те, що 09 вересня 2024 року о 09 год. 45 хв. за адресою: Київська область, Вишгородський район, смт Іванків, по вулиці Розважівській, ОСОБА_1 здійснив самовільне спалювання сухої рослинності та її залишків на землях сільськогосподарського призначення у межах населеного пункту смт Іванків, без дотриманого порядку випалювання сухої рослинності та їх залишків, затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 12.08.2021 № 541, затвердженого в Міністерстві юстиції України 07.10.2021 року № 1311/3693, чим порушив статтю 77-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено належними й допустимими доказами, достатніми у їх взаємозв`язку, правомірності оскаржуваної постанови та наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 77-1 КУпАП, що вказує про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У силу вимог частини першої статті 77-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення випалювання стерні, луків, пасовищ, ділянок із степовою, водно-болотною та іншою природною рослинністю, рослинності або її залишків та опалого листя на землях сільськогосподарського призначення, у смугах відводу автомобільних доріг і залізниць, у парках, інших зелених насадженнях та газонів у населених пунктах без дозволу органів державного контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища або з порушенням умов такого дозволу, а так само невжиття особою, яка одержала дозвіл на випалювання зазначеної рослинності або її залишків та опалого листя, заходів щодо своєчасного їх гасіння тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від п`ятдесяти до сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак, диспозиція частини першої статті 77-1 КУпАП передбачає, що випалювання має відбуватися на землях сільськогосподарського призначення, у смугах відводу автомобільних доріг і залізниць, у парках, інших зелених насадженнях та газонів у населених пунктах.

Відповідно до статті 223 КУпАП центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані із самовільним випалюванням рослинності або її залишків, порушенням встановлених законодавством вимог пожежної та техногенної безпеки, здійсненням суб`єктом господарювання господарської діяльності без декларації відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства у сфері пожежної безпеки, невиконанням приписів, розпоряджень та постанов посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки (статті 77, 77-1, 120, 175, 175-2, 188-8).

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право Головний державний інспектор України з нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки і його заступники, головні державні інспектори з нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення та їх заступники, старші державні інспектори України з нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки, державні інспектори з нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.

Згідно із пунктом 1 про Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 №1052 Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.

Відтак, прийняття спірної постанови провідним інспектором відділу запобігання надзвичайних ситуацій Вишгородського РУ ГУ ДСНС України у Київській області старшого лейтенанта служби цивільного захисту Сергієнком Ю.А. здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства.

У той же час, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п.1 статті 247 КУпАП).

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно, стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

За правилами частини другої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку не виконано.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а та від 26.04.2018 у справі № 338/1/17.

З матеріалів справи вбачається, що 10 вересня 2024 року провідним інспектором відділу запобігання надзвичайних ситуацій Вишгородського РУ ГУ ДСНС України у Київській області старшим лейтенантом служби цивільного захисту Сергієнком Ю.А. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії КХ № 001387, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 060 грн. (три тисячі шістдесят гривень).

Підставою для винесення вказаної постанови слугувало те, що 09 вересня 2024 року за адресою: Київська область, Вишгородський район, смт Іванків, по вулиці Розважівській б/н, ОСОБА_1 здійснив самовільне спалювання сухої рослинності та її залишків на землях сільськогосподарського призначення у межах населеного пункту смт Іванків, без дотриманого порядку випалювання сухої рослинності та їх залишків.

Тобто, на думку скаржника, позивач допустив спалювання залишків сухої рослинності, сухої трави без дотримання порядку випалювання сухої рослинності їх залишків, затверджених наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 12 серпня 2021 року № 541.

У відповідності до частини третьої статі 27 Закону України «Про рослинний світ» випалювання сухої рослинності або її залишків здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

У свою чергу, Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 12 серпня 2021 року № 541, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за № 1311/36933 затверджено Порядок випалювання сухої рослинності або її залишків (надалі - Порядок №541).

Відповідно до пункту 2 розділу І цього Порядку, у цьому Порядку терміни вживаються у такому значенні: випалювання сухої рослинності - це контрольоване спалювання рослинного покриву на земельних ділянках, що призводить до його знищення; випалювання залишків сухої рослинності - спалювання спеціально зібраного рослинного матеріалу у відведених для цього місцях; суха рослинність - сукупність рослинних організмів з відмерлою надземною частиною на певній площі їх природного зростання, у тому числі після покосів; рослинний покрив - сукупність рослинних угруповань на певній території.

Згідно п. 2 розділу ІІ Порядку №541 випалювання сухої рослинності або її залишків, випалювання залишків сухої рослинності допускається у наступних випадках: для приготування їжі (у печі, на мангалі чи за допомогою іншого обладнання), обігріву оселі (дрова, хмиз, брикети); у традиційно-культурних цілях (багаття на Івана Купала, тощо). Таке випалювання здійснюється за попереднім узгодженням місця та часу з органами місцевого самоврядування.

Забороняється проводити будь-які випалювання у вітряну погоду, окрім випалювання залишків сухої рослинності у закритих приміщеннях. Розпалювання багать для випалювання залишків сухої рослинності має проводитись у відповідності до Правил пожежної безпеки в Україні затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2014 року № 1417, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 року за № 252/26697 та інших норм законодавства.

Водночас, в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення не зазначено, які приписи Порядку випалювання сухої рослинності або її залишків від 18.08.2021 № 541 порушено позивачем.

Окрім того, з фототаблиць, які були додані відповідачем до суду першої інстанції не можливо встановити місце вчинення правопорушення та особу.

На зазначених фотознімках видно тільки ворота та огорожу присадибної ділянки та саму присадибну ділянку, яка огороджена парканом. Встановити, до земель якого цільового призначення відноситься дана присадибна ділянка та де знаходився позивач - не вбачається за можливе.

При цьому, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться домоволодіння, загальною площею 40,2 кв.м, житловою, 15,7 кв.м та земельна ділянка кадастровий номер: :01:002:0177, площею 0,0207 га (2,07 сотки), цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства (а.с. 48-51).

У той же час, в якій частині ділянці перебував позивач під час спалювання залишків рослинності з матеріалів справи не зрозуміло, оскільки він міг перебувати, як на ділянці яку займає домоволодіння так і на частині земельної ділянки, яка відноситься до земель для ведення особистого селянського господарства.

Таким чином, оскільки суть адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем, не підтверджується належними та допустимими доказами, що в сукупності є підставою для визнання оскарженої постанови про адміністративне правопорушення щодо позивача за вчинення адміністративного правопорушення неправомірною.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 246, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДСНС України у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 20 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді В.В. Кузьменко

І.В. Штульман