Справа № 160/33325/23
Суддя: Луговська Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Фермерського господарства «БУЗІВСЬКЕ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,
Фермерське господарство «БУЗІВСЬКЕ» (далі ФГ «БУЗІВСЬКЕ», позивач) через свого представника звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі ГУ ДПС у Дніпропетровській області, відповідач) щодо проведення камеральної перевірки звітності, поданої ФГ «БУЗІВСЬКЕ» згідно пп.298.8.1 п.298.8 ст.298 Податкового кодексу України, та складання відповідного Акту від 21.03.2023 року №8597/04-36-04-09/39087204 про результати камеральної перевірки звітності, поданої ФГ «БУЗІВСЬКЕ» згідно пп.298.8.1 п.298.8 ст.298 Податкового кодексу України;
- зобов`язати відповідача поновити реєстрацію позивача як платника єдиного податку четвертої групи з 01.01.2023 року та підтвердити вказане шляхом видачі ФГ «БУЗІВСЬКЕ» довідки про підтвердження такого статусу.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується із діями відповідача щодо проведення камеральної перевірки звітності, поданої ФГ «БУЗІВСЬКЕ» згідно пп.298.8.1 п.298.8 ст.298 Податкового кодексу України та складання відповідного акту камеральної перевірки, а також прийнятим рішенням про анулювання реєстрації платником єдиного податку. Позивач вважає оскаржувані дії та рішення протиправними, незаконними, необґрунтованими, які порушують права та інтереси позивача щодо правомірного набуття і підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи та перебування у такому статусі належного та правомірного адміністрування єдиного податку.
Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та після усунення недоліків прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін і проведення судового засідання, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Представником позивача подано відповідь на відзив.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд виходить з наступного.
Згідно висновків Акту перевірки в порушення пп.295.9.1. п.295.9. ст.295 та пп.298.8.1. п.298.8 ст.298 Податкового кодексу України для щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку не подано до 20 лютого поточного року необхідної звітності контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку) та за місцем розташування земельної ділянки, а саме: не подано загальну податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи на 2023 рік. Констатовано відсутність підстав для перебування позивача в Реєстрі єдиного податку четвертої групи у 2023 році.
Відповідач вказує, що акт перевірки надіслано платнику 23.03.2023 засобами поштового зв`язку, який не отримано платником та повернуто 10.04.2023 року до контролюючого органу з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Не погодившись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до пп. 19-1.1.1.-19-1.1.2. п. 19-1.1. ст. 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.
За п. 48.7. ст.48 Податкового кодексу України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.
Підпунктом 75.1.1. пункту 75.1. ст.75 Податкового кодексу України встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.
Згідно п.76.1. ст.76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.
Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.
Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
Підпунктом 4 п.291.4. ст.291 Податкового кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: четверта група - сільськогосподарські товаровиробники: а) юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.
Відповідно до пп.295.9.1. п.295.9. ст.295 Податкового кодексу України платники єдиного податку четвертої групи: самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.
Підпунктом 298.8.1. п.298.8. ст.298 Податкового кодексу України встановлено, що сільськогосподарські товаровиробники для переходу на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку подають не пізніше 20 лютого поточного року:
загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку);
звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки (юридичні особи);
розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва (юридичні особи) - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику;
відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок.
У відомостях (довідці) про наявність земельних ділянок зазначаються дані про кожний документ, що встановлює право власності та/або користування земельними ділянками, у тому числі про кожний договір оренди земельної частки (паю).
Згідно з п.299.1. ст.299 Податкового кодексу України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.
Реєстрація електронних резидентів (е-резидентів) платниками єдиного податку третьої групи здійснюється контролюючим органом протягом двох робочих днів з дати отримання від державного реєстратора відомостей про реєстрацію електронного резидента як фізичної особи - підприємця у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".
Відповідно до пп.5 п.299.10. ст.299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: якщо платником єдиного податку четвертої групи не подано податкову звітність, передбачену підпунктом 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 та підпунктом 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.
Пунктом 299.11. ст.299 Податкового кодексу України встановлено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення виїзних документальних перевірок платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1 статті 291 цього Кодексу у податковому (звітному) році або у попередніх періодах, такому платнику за такі періоди нараховуються податки та збори, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені главою 11 розділу II цього Кодексу. Такий платник податку зобов`язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, починаючи з наступного місяця після місяця, у якому встановлено таке порушення.
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Узагальнено фактичні обставини цієї справи мають наступний вигляд: позивач станом на 2022 рік має статус платника єдиного податку четвертої групи на 2022 рік. Для продовження цього статусу на 2023 рік позивачем подано:
- звітна податкова декларація платника єдиного податку четвертої групи на 2023 рік з додатками (відомості про наявність земельних ділянок, розрахунок мінімального податкового зобов`язання);
- розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2023 рік.
Такі два документи оцінені відповідачем в ході камеральної перевірки, висновки якої згідно Акту перевірки зводяться до ненадання загальної податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи.
Згідно листа відповідача від 29.03.2023 року ці документи визнано «неподатковими», оскільки не подано загальну податкову декларацію єдиного податку четвертої групи на 2023 рік.
Передусім суд зауважує, що наявна система правового регулювання спірних правовідносин передбачає лише два відповідних статусу: особа або є платником єдиного податку четвертої групи (внесено запис до реєстру платників єдиного податку, згідно п.299.1. ст.299 Податкового кодексу України), або особа не має такого статусу, в т.ч. в результаті його анулювання (п.299.10. ст.299 Податкового кодексу України). Тобто, спірний правовий статус є похідним від відомостей реєстру платників єдиного податку наявність статусу підтверджується записом, припинення статусу здійснюється шляхом анулювання запису.
Позивач вказує, що на виконання вимог пп.298.8.1 п.298.8 ст.298 Податкового кодексу України 08.02.2023 подано відповідачу: загальну звітну податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи від 08.02.2023 разом з додатками до неї, а саме: відомості про наявність земельних ділянок, розрахунок загального мінімального податкового зобов`язання за податковий (звітний) 2022 рік, звітну податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи від 08.02.2023 разом з додатками до неї, а саме: відомості про наявність земельних ділянок, розрахунок загального мінімального податкового зобов`язання за податковий (звітний) 2022 рік, розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2022 рік від 08.02.2023.
При цьому, позивач вказує, що при подачі вказаних документів сталася технічна помилка, а саме: не проставлена відмітка «Х» на першій сторінці, яка позначає тип декларації «Загальна», але проставлено на перших сторінках додатків до загальної декларації відомості про наявність земельних ділянок та розрахунку загального мінімального податкового зобов`язання за податковий (звітний) 2022 рік.
Відповідно до ст.62 Конституції України всі сумніви щодо достовірності обставин трактуються на користь особи.
Відповідно до ст.56 Податкового кодексу України, тягар доведення хибності (відсутності правових підстав) обраного платником варіанту поведінки покладається законом на контролюючий орган. Отже, у випадку колізії норм податкового законодавства чи у випадку можливості неоднакового трактування норм, рішення повинне прийматися на користь платника податків.
Таким чином, відповідачем не повідомлено позивача про наявність акту перевірки.
Стосовно визнання частини звітності позивача, поданої 08.02.2024 року, «неподатковою» суд зауважує, що відповідне правило передбачено п.48.7. ст.48 Податкового кодексу України, однак застосовується до неналежного заповнення звітності, тобто стосується реквізитів такої звітності, її оформлення. Положень щодо своєчасності її подання (та, як наслідок, визнання з цих підстав її неподатковою) ст.48 Податкового кодексу України не містить.
Відтак, відповідач безпідставно визнав подані позивачем звітну податкову декларацію та розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва неподатковою звітністю.
При цьому, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку четвертої групи шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної виїзної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування, тобто бути платником єдиного податку четвертої групи за критеріями, визначеними у пункті 4 пункту 291.4. статті 291 Податкового кодексу України. Виїзна документальна перевірка позивача податковим органом не проводилась, натомість відповідачем проведено камеральну перевірку, наслідки якої в силу норм пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України не передбачають прийняття рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку 4 групи. За таких обставин, враховуючи що контролюючим органом не було дотримано процедури анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за наявності законодавчо визначених для цього підстав.
Отже, спірне рішення відповідача є протиправним з двох підстав: відсутня фактична підстава для його прийняття (не існував факт неподання звітності), а також порушено порядок прийняття рішення відповідного змісту (не проведено документальну перевірку). Кожна з цих підстав є окремою та самодостатньою для скасування рішення відповідача, яке є предметом оскарження.
З урахуванням наведеного, дії ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо проведення камеральної перевірки звітності, поданої ФГ «БУЗІВСЬКЕ» згідно пп.298.8.1 п.298.8 ст.298 Податкового кодексу України та складання відповідного Акту від 21.03.2023 року №8597/04-36-04-09/39087204 про результати камеральної перевірки звітності, поданої ФГ «БУЗІВСЬКЕ» згідно пп.298.8.1 п.298.8 ст.298 Податкового кодексу України є протиправними.
Щодо позовних вимог про зобов`язання вчинити певні дії, суд виходить з наступного.
У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.
Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.
Зобов`язання відповідача розглянути питання щодо поновлення реєстрації позивача як платника єдиного податку четвертої групи з 01.01.2023 у відповідному реєстрі є обґрунтованим.
Стосовно позовної вимоги, в якій позивач просить видати довідку про підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2023 рік, то суд зазначає, що вона є передчасною, оскільки на виконання рішення суду, відповідач розгляне питання щодо поновлення реєстрації та внесе до реєстру платників єдиного податку відомості, як платника єдиного податку четвертої групи на 2023 рік, і позивач матиме можливість замовити таку довідку та отримати її в електронному кабінеті платника.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За змістом ст.90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи часткове задоволення адміністративного позову, в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для присудження на користь позивача судових витрат пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: судового збору у розмірі 1342грн. 00коп.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов Фермерського господарства «БУЗІВСЬКЕ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо проведення камеральної перевірки звітності, поданої Фермерським господарством «БУЗІВСЬКЕ».
Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо складання Акту від 21.03.2023 року №8597/04-36-04-09/39087204 про результати камеральної перевірки звітності, поданої Фермерським господарством «БУЗІВСЬКЕ» згідно пп.298.8.1 п.298.8 ст.298 Податкового кодексу України.
Зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області розглянути питання щодо поновлення реєстрації Фермерського господарства «БУЗІВСЬКЕ» як платника єдиного податку четвертої групи в Реєстрі платників єдиного податку з 01.01.2023 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова