Справа № 120/5866/24
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення касаційної скарги

12 травня 2025 року

м. Київ

справа №120/5866/24

адміністративне провадження № К/990/11590/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Бевзенка В.М., Єзерова А.А.,

перевіривши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року (суддя Альчук М.П.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року (колегія у складів суддів Білої Л.М., Гонтарука В.М., Моніча Б.С.)

у справі № 120/5866/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також - відповідач, скаржник), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення із застосуванням базового місяця - січня 2018 року за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та щодо не виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 11.09.2023 відповідно до приписів абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078; визнати протиправними дії відповідача щодо не виплати одноразових видів грошового забезпечення з урахуванням при їх обрахунку індексації.

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 23.09.2024, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2025, позов задовольнив частково.

У березні 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Військової частини НОМЕР_1 , в якій відповідач з посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права просить скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23.09.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2025, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд ухвалою від 08.04.2025 залишив касаційну скаргу без руху відповідно до ч. 2 ст. 332 КАС України, надавши при цьому скаржнику десятиденний строк для усунення недоліків касаційної скарги.

12.04.2025 о 12 год. 25 хв. електронна копія зазначеної ухвали Суду була доставлена до електронного кабінету відповідача, та в розумінні ч. 6, 7 ст. 251 КАС України вважається врученою позивачу 22.04.2025.

18.04.2025 від скаржника до Суду надійшла заява про усунення недоліків, з наведеним у ній обгрунтуванням підстав касаційного провадження, передбачених п. 3 ч. 4, п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, та доданими до неї доказами на підтвердження сплати судового збору й надсилання копії касаційної скарги позивачу листом з описом вкладення.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою в уточненій редакції, Суд виходить з такого.

Стаття 330 КАС України містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Також ч. 3 ст. 334 КАС України визначає, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

За правилами норм ч. 4 ст. 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Отже зміст наведених положень процесуального закону свідчить про те, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у ч. 1 ст. 328 КАС України, в касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт ч. 4 ст. 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

У свою чергу суд касаційної інстанції може відкрити касаційне провадження виключно у випадках, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, зазначених скаржником у касаційній скарзі. При цьому мотиви особи, що подає касаційну скаргу, щодо незгоди з судовим рішенням мають бути викладені з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при формуванні відповідного висновку.

Крім того, положеннями п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України передбачено, що судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) можуть бути оскарженні в касаційному порядку виключно у наступних випадках:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Ознайомившись з касаційною скаргою в уточненій редакції Суд встановив, що підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник заявляє п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України, вказуючи при цьому на відсутність висновку Верховного Суду з питання застосування норм абз. 4 - 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 у подібних правовідносинах. Крім того, посилається на пп. «а» і «в» п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

У взаємозв`язку з наведеним Суд зазначає, що згідно з приписами ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Зокрема, обов`язковими ж умовами при оскарженні судових рішень на підставі п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Перевіркою касаційної скарги в уточненій редакції встановлено, що скаржник не навів обов`язкових умов у їх сукупності, передбачених для оскарження судових рішень в касаційному порядку за п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України. Так, відповідач не обгрунтував, у чому полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні норм права, якими врегульовані спірні правовідносини та питання щодо застосування яких ставилося перед судами в межах підстав позову (відзиву), а також, як, на його думку, такі відповідні норми права повинні були застосовуватись. Загалом зміст доводів касаційної скарги зводиться до опису фактичних обставин справи, цитування норм законодавства у поєднанні з незгодою скаржника із наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою встановлених обставин і досліджених доказів, тобто - до їх переоцінки, що в розумінні ст. 341 КАС України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Більш того, питання щодо застосування положень абз. 4, 5 і 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, вже було предметом розгляду касаційного суду під час перегляду в касаційному порядку судових рішень у подібних спорах (постанови від 28.05.2024 у справі № 160/14683/23, від 19.02.2025 у справі № 420/2653/24, від 15.08.2024 у справі № 620/7524/23, від 28.06.2024 у справі № 200/2319/23, від 24.01.2024 у справі № № 400/8139/21), а тому покликання скаржника на відсутність усталеної практики правозастосування Верховного Суду є безпідставними.

Одночасно Суд звертає увагу скаржника на те, що доведення обставин, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Зокрема, для підтвердження фундаментального значення для формування єдиної правозастосовної практики скаржник має сформулювати проблемне правове питання, вирішення якого у випадку відкриття Верховним Судом касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Вжите ж законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

У той же час оцінка «значного суспільного інтересу» до розгляду справи та її винятковості може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має таке значення. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Проте відповідач у касаційній скарзі не обґрунтовує, у чому саме полягає фундаментальне значення розгляду цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, не вказує приклади неоднакового застосування судами в інших справах у подібних правовідносинах норм матеріального чи процесуального права.

Також відповідач не наводить аргументів щодо наявності значного суспільного інтересу безпосередньо до даної справи; не зазначає обставин, які б вирізняли цю справу з-поміж інших справ даної категорії спорів.

Таким чином, на момент постановлення цієї ухвали відповідач не усунув недоліків, які серед інших слугували підставою для залишення касаційної скарги без руху, а саме у частині наведення обгрунтувань підстав касаційного оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23.09.2024 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2025, передбачених ч. 4, п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

За приписами ч. 2 ст. 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За викладених обставинах, Суд вважає, що Військовій частині НОМЕР_1 слід повернути касаційну скаргу на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23.09.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2025.

Керуючись ст.ст. 169, 332 КАС України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Повернути Військовій частині НОМЕР_1 касаційну скаргу на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у справі № 120/5866/24.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не перешкоджає особі, яка її подала, реалізувати право на повторне звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя В.М. Бевзенко

Суддя А.А. Єзеров