Справа № 375/820/25
Суддя: Банах-Кокус О. В.
Дата ухвалення: 2025-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 375/820/25
Провадження № 2-а/375/17/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року селище Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Банах-Кокус О.В.,

за участю секретаря судового засідання Потапенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі за текстом відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Свій позов мотивував тим, що відповідно до постанови № 119 ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України, а саме за те, що він не мав при собі військово-облікового документа та не пред`явив його на вимогу поліцейського, в особливий період, чим порушив вимоги ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Свої вимоги мотивував тим, що 11 лютого 2025 року о 8 год. 01 хв. він прямував до укриття в будинку в якому проживає, адже в цей час була загроза ударів БПЛА, ракет, до нього раптово під`їхало легкове авто, з нього вибігло два чоловіка, представилися працівниками поліції. Вони вимагали пред`явити військово-обліковий документ для перевірки. ОСОБА_1 пред`явив витяг з «Резерв+», який є електронним військово-обліковим документом та повідомив, що паперовий військово-обліковий документ з фото, що видавався ТЦК намочила чотирьохрічна донька, він просушується. Оскільки позивач є військовозобов`язаним, тому пред`явив витяг з «Резерв+», де є всі необхідні військово-облікові дані, та повідомив, що це є електронним військово-обліковим документом, на що останні нічого не відповіли. Працівники поліції не заперечували проти пред`явлення виписки з застосунку «Резерв+» та сказали, що йому потрібно сісти в авто, та проїхати до ТЦК та СП для вручення повістки на проходження військово-лікарської комісії.

11 лютого 2025 року відповідальним виконавцем п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 , підполковником ОСОБА_3 складено у приміщенні ТЦК та СП за адресою: АДРЕСА_1 , протокол № 119 про адміністративне правопорушення, згідно з яким о 08 год 01 хв 11.02.2025 по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не мав при собі військово-обліковий документ та не пред`явив його за вимогою поліцейського. Жодних присутніх свідків на час ймовірного вчинення мною правопорушення о 8 год 01 хв 11.02.2025 по АДРЕСА_2 не було. Однак у протоколі про адміністративне правопорушення зазначені свідки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Протокол складався працівником ТЦК та СП ОСОБА_3 у приміщенні п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначені вище особи ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) перебували у приміщенні ТЦК та СП на момент складання протоколу, а не на момент події, яка стала підставою для його складання. Це є грубим порушенням, адже свідки не були присутні на місці вчинення ймовірного правопорушення та, відповідно, не можуть підтвердити обставини його виникнення. Залучення таких свідків ставить під сумнів правомірність складання протоколу.

Відповідачем в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності зазначено, позивач порушив вимоги ч.6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Водночас, 12 липня 2024 року о 09 год 54 хв за зверненням ОСОБА_1 сформований військово-обліковий документ у системі «Резерв+», що підтверджується відповідним витягом із указаної системи. У цьому військово-обліковому документі зазначено військово-облікову спеціальність, її номер, а також вказано його персональний номер в реєстрі «Оберіг».

Таким чином, станом на 11 лютого 2025 року ОСОБА_1 мав сформований чинний військово-обліковий документ в електронній формі.

Відповідно до примітки до статті 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Проте, відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не врахував вимоги даної статті щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи, зокрема дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, а саме: не з`ясував наявність чи відсутність відомостей щодо ОСОБА_1 в електронних інформаційно-комунікаційних системах, реєстрах, інших базах даних.

Всі вимоги Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» позивач виконав, вчасно оновив військово-облікові дані, на вимогу поліцейських пред`явив витяг з «Резерв+», який є військово-обліковим документом. За таких обставин, станом як на 11лютого 2025 року (день складання протоколу про адміністративне правопорушення), так і на 14 березня 2025 року (день винесення оскаржуваної постанови), уповноважений представники ТЦК та СП мали можливість отримати з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про сформований 12липня 2024 року військово-обліковий документ ОСОБА_1 , але не зробили цього.

Крім того, представник п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що під час складання протоколу від 11 лютого 2025 року ОСОБА_1 не пред`явив наявний у нього військово-обліковий документ у електронній формі і що працівники ТЦК, перевіривши відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста, не виявили відомостей щодо ОСОБА_1 .

Оскільки наявні докази свідчать про те, що, приймаючи постанову № 119 від 14березня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП із накладенням штрафу у розмірі 17000 грн, ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковник ОСОБА_2 не вжив належних заходів для перевірки факту наявності у ОСОБА_1 військово-облікового документу в електронній формі шляхом отримання з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відомостей про такий документ, та не врахував відсутність належних і допустимих доказів щодо ймовірного вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення 11 лютого 2025 року шляхом не пред`явлення військово-облікового документу, тому винесена постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі

Позивач зазначає, що копія даної постанови про накладення штрафу була направлена йому за місцем реєстрації без повідомлення про вручення, хоча за вказаною адресою він не проживає. У с. Луб`янка поштового відділення зв`язку немає, а листи доставляються виїзною поштою лише щочетверга. До того ж даний лист було передано сторонній особі, яка згодом віднайшла номер телефону ОСОБА_1 та повідомила, що йому надійшов лист від ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, позивач зазначає, що оскільки із оскаржуваною постановою ознайомився тільки 31.03.2025 року, то десятиденний строк на оскарження постанови пропущений не з його вини, окрім того, при винесенні постанови № 119 від 14.03.2025 ОСОБА_1 не був присутній, оскільки в цей час проходив військово-лікарську комісію. Це підтверджується копією карти медичного огляду КНП «Рокитнянська багатопрофільна лікарня», яка свідчить, що 14.03.2025 він проходив обстеження у хірурга, в зв`язку з чим просив його поновити, та скасувати постанову № 119 від 14.03.2025 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковником ОСОБА_2 , якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України та піддано штрафу, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою суду від 9 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху, та надано позивачу строк 5 (п`ять) днів для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

15 квітня 2025 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

18 квітня 2025 року судом постановлено ухвалу, якою поновлено строк на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Також, витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином завірені копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1, вчинене ОСОБА_1 , за результатами якої прийнято постанову №119 від 14 березня 2025 року.

28 квітня 2025 року від позивача надійшли додаткові пояснення у справі. В яких він повідомив, що 24.04.2025 Рокитнянським відділом державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 77892523 за заявою від 16.04.2025 ІНФОРМАЦІЯ_1 та вирішено стягнути з нього штраф у подвійному розмірі 34000,00 грн за несвоєчасну його сплату посилаючись на те, що постанова про накладення адміністративного стягнення набрала чинності 25.03.2025. Вказане свідчить про грубе порушення його прав Відповідачем, адже при винесенні постанови від 14.03.2025 № 119 про накладення адміністративного стягнення він не був присутній, тому у постанові не може бути зазначено (ДОСЛІВНО) - «Постанова набирає законної сили після закінчення строку на оскарження цієї постанови - 25.03.2025», ознайомлений позивач з нею був лише 31.03.2025.

28 квітня 2025 року в зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю відомостей про причини неявки розгляд справи відкладено на 14 травня 2025 року 10 год 00 хв.

Позивач - ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, 9 травня 2025 року через систему «Електронний суд» подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач був повідомлений належним чином про день та час розгляду даної справи, в судове засідання відповідач не направив свого представника, причини неявки не повідомив, відзив на позов та витребувані копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1, вчинене ОСОБА_1 , за результатами якої ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанову №119 від 14 березня 2025 року, до суду не надав.

Відповідно до ст. 268 КАС України, суд дійшов висновку про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого належним чином, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

14 березня 2025 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковник ОСОБА_7 виніс постанову № 119 відносно позивача ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у якій вказано, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 11.02.2025 о 8:01 год по АДРЕСА_2 громадянин ОСОБА_1 не мав при собі військово-обліковий документ та не пред`явив його на вимогу поліцейського в особливий період, чим порушив вимоги ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. До позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Стаття 254 КУпАП встановлює, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст. 258 цього Кодексу.

За приписами ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Нормами п.п. 12-13 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затверджене Постановою КМУ № 154 від 23.02.2024 (далі - Положення № 154) передбачено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 КУпАП, і накладати адміністративні стягнення та визначати функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу.

Отже, закон уповноважує територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (в тому числі і районні) розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 210-1 КУпАП та від їх імені право накладати адміністративні стягнення мають керівники відповідних центрів.

Частиною 1 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Частина 3 ст. 210-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За приписами ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Крім того, за змістом п. 3 ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення та чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП серії БЦРТЦК №119 від 11.02.2025, складений відповідальним виконавцем п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 , відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210 КУпАП, судом встановлено, що в протоколі наявний запис про роз`яснення ОСОБА_1 під час складення протоколу його права та обов`язків передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та наявний запис про повідомлення про розгляд справи 14.03.2025 о 12:00 год у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_6 , та другий примірник протоколу ОСОБА_1 отримав, про що свідчить його підпис у протоколі.

Отже, позивач належним чином був повідомлений про розгляд справи про адміністративне правопорушення, яке відбулося 14.03.2025 року о 12 год 00 хв.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі №524/5536/17 від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16 від 17.07.2019 року у справі №295/3099/17 та від 05.03.2020 року у справі №607/7987/17.

За змістом оскаржуваної постанови кваліфікуючою ознакою вчиненого адміністративного правопорушення є порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указами Президента України №64/2022 та №69/2022 від 24.02.2022 року в Україні оголошено воєнний стан та загальну мобілізацію, які діють і по цей час. Тобто, на дату винесення оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Основним завданням Реєстру є ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».

Відповідно до ч. 8 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

До персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать, зокрема: місце проживання та місце перебування; відомості про сімейний стан особи та членів її сім`ї (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження); відомості про зайнятість (код ЄДРПОУ та місцезнаходження підприємства, установи, організації, місце роботи, посада, стаж роботи) (ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів»).

За змістом ч. 1, ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», для формування бази даних Реєстру Центральна виборча комісія, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, подають шляхом електронної взаємодії Держателю Реєстру відомості, передбачені статтею 7 цього Закону, стосовно усіх громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік (приписці до призовних дільниць) відповідно до статті 14 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», віком до 60 років. До Реєстру вносяться відомості, визначені статтею 6 цього Закону, одержані від призовників, військовозобов`язаних та резервістів або шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені частиною третьою статті 14 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Таким чином, судом встановлено, що положеннями Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», держатель реєстру має право отримати інформацію про військовозобов`язаного шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП положення ст. 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

В матеріалах справи наявна роздруківка інформації з «Резерв+», де вказано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , є військовозобов`язаним, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 (Рокитне), ВОС 901074, номер в реєстрі оберіг 4, дані уточнено «12липня 2024 року».

Таким чином, позивач необґрунтовано притягнутий до адміністративної відповідальності, тому що перебуває на військовому обліку, зареєстрований в застосунку від Міністерства оборони України для призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Резерв+» і держатель реєстру, яким є Міністерство оборони України та підпорядковані уповноважені органи мали змогу отримувати відомості про нього шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Водночас, за змістом спірної постанови суть порушення, яке, на думку відповідача, вчинив позивач, полягає у непред`явленні військово-облікового документа.

При цьому, під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки мав здійснювати фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів.

Однак, відповідальний виконавець п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_8 перевірки електронного документу ОСОБА_1 не здійснив та будь-яких доказів на спростування цьому суду не надав.

Отже, маючи можливість отримати інформацію про позивача як військовозобов`язаного з інших відомчих реєстрів (примітка до ст. 210 КУпАП), службовими особами відповідача її не використано, що доводить відсутність всебічного та повного встановлення всіх обставин справи.

За таких умов, підстав вважати, що позивач не мав при собі військово-обліковий документ, який може бути в електронному вигляді, у суду немає.

Тому посилання відповідача в оскаржуваній постанові на порушення позивачем ч.6 ст. 22 ст. Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до якого у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, є необгрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

При цьому, на обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа №201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

Будь-які докази стороною відповідача в обґрунтування правомірності винесення оскаржуваної постанови згідно ст. 72-77 КАС України суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що в ході розгляду справи відповідачем, на якого у даному випадку покладено обов`язок щодо доказування, не доведено правомірності прийнятого стосовно позивача рішення, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваної постанови та необхідність її скасування із закриттям провадження в справі про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення за ч. 3 ст.210-1 КУпАП.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат понесених позивачем суд зазначає таке.

Статтею 139 КАС унормовано, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати складаються, зокрема із судового збору.

Згідно ст. 139 КАС України підлягають відшкодуванню позивачу судові витрати в сумі 605,60 грн.

Керуючись ст. 5, 9, 20 72, 77, 79, 139, 159, 194, 229, 241-246, 250, 251, 255, 268, 269, 293 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Постанову № 119 від 14 березня 2025 року, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат 605(шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 14 травня 2025 року.

Суддя Олена БАНАХ-КОКУС