Справа № 500/2098/25
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2098/25

13 травня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач 2), у якій просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та скасувати рішення від 19.03.2025 № 92 про відмову в призначенні пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із зарахуванням до загального страхового стажу згідно архівної довідки періоди роботи 1975-1976 роки та запису у вкладиші в трудовій книжці колгоспника з 25.08.1991 по 18.06.1993.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 12.03.2025 звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківської області із заявою про призначення пенсії за віком.

За результатами розгляду заяви, за принципом екстериторіальності рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 19.03.2025 №92 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, відповідач не зарахував до страхового стажу період роботи в колгоспі ім. 40-річчя Жовтня за 1975-1976 роки згідно архівної довідки від 27.01.2025 № К-7, виданої архівним відділом Косівської районної Державної адміністрації, оскільки відсутня інформація щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та кількість відпрацьованих вихододнів. Також не зарахував період роботи з 25.08.1991 по 18.06.1993 згідно вкладишу до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 25.08.1991, оскільки не надано трудову книжку, до якої видано вкладиш.

Позивач вважає відмову у призначенні пенсії протиправною, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 14.04.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву.

24.04.2025 до суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому представник відповідача 2 просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що за результатами розгляду заяви позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийняло рішення №92 від 19.03.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком.

До стажу позивача не зараховано:

- період роботи в колгоспі ім. 40-річчя Жовтня протягом 1975-1976 та 1990 згідно архівних довідок від 27.01.2025 №K-7 та №K-10, виданих архівним відділом Косівської районної державної адміністрації, оскільки відсутня інформація щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та кількість відпрацьованих вихододнів;

- період роботи з 25.08.1991 по 18.06.1993 згідно вкладишу до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 25.08.1991, оскільки не надано трудову книжку, до якої видано вкладиш. Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, у тому разі, коли у трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться адміністрацією підприємства за місцем роботи працівника або службовця у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки недійсний.

Згідно з наданими документами, вік позивача на момент звернення до пенсійного органу 65 років 01 місяць. Страховий стаж позивача 12 років 04 місяці 22 дні.

З огляду на вищезазначене у пенсійного органу відсутні підстави для призначення пенсії, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж.

01.05.2025 до суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому відповідач 1 просить відмовити в задоволенні позову з аналогічних підстав викладених у відзиві відповідача 2.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся 12.03.2025 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

За результатами розгляду вказаної заяви рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 19.03.2025 № 92 позивачу відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного стажу роботи, який дає право на пенсію за віком.

До стажу позивача не зараховано:

- період роботи в колгоспі ім. 40-річчя Жовтня протягом 1975-1976 та 1990 згідно архівних довідок від 27.01.2025 №K-7 та №K-10, виданих архівним відділом Косівської районної державної адміністрації, оскільки відсутня інформація щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та кількість відпрацьованих вихододнів;

- період роботи з 25.08.1991 по 18.06.1993 згідно вкладишу до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 25.08.1991, оскільки не надано трудову книжку, до якої видано вкладиш. Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, у тому разі, коли у трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться адміністрацією підприємства за місцем роботи працівника або службовця у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки недійсний.

Позивач не погоджується із прийнятим рішенням, посилаючись на те, що записи в архівній довідки № К-7 від 21.01.2025 засвідчені підписом відповідальної особи та скріплені печаткою та зазначений період роботи відповідає отриманою позивачем заробітною платою за період 1975-1976 рік, також в архівній довідки № К-7 від 21.01.2025 не містить записів про відрахування позивача із членів колгоспу у ці роки та те, що він працював в іншому місці.

Відтак, вважає, що періоди роботи у колгоспі у 1975 - 1976 роки повинні бути зараховані, як за повні роки, оскільки в архівної довідки не зазначено, що позивач не виконував норму без поважних причин.

Стосовно не зарахування до стажу роботи періоду з 25.08.1991 по 18.06.1993 згідно вкладишу до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 25.08.1991, позивач вказує, що у нього наявна єдина трудова книжка від 28.02.1986 № НОМЕР_2 в якій зроблені записи трудового стажу, про причини та підстави внесення записів відділом кадрової роботи малого підприємства «Прометей» до вкладишу в трудову книжку колгоспника від 25.08.1991 № НОМЕР_3 , при наявності трудової книжки, позивачу не відомо.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України встановлено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003№1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Стаття 1 Закону №1058-IV передбачає, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 постановою Кабінету Міністрів України № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктами 1 та 3 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як встановлено судом, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не зарахувало до страхового стажу період роботи в колгоспі ім. 40-річчя Жовтня протягом 1975-1976 згідно архівної довідки від 27.01.2025 №K-7, виданої архівним відділом Косівської районної державної адміністрації, оскільки відсутня інформація щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та кількість відпрацьованих вихододнів.

Суд зазначає, що згідно наявної матеріалах справи копії трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_4 від 28.02.1986, слідує, що позивач 13.04.1984 прийнятий в члени колгоспу 40-річчя Жовтня, 13.04.1990 позивач вибув з членів колгоспу 40-річчя Жовтня (арк.справи 28-29).

Разом з тим трудова книжка не містить інформації до періоду роботи позивача в колгоспі ім. 40-річчя Жовтня у 1975-1976 роки.

Відповідно до пунктів 23, 24 Порядку № 637, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

Довідки, видані колгоспами при залишенні членом колгоспу роботи, а також довідки, видані в більш пізній період колгоспами, які згодом припинили свою діяльність, можуть братися до уваги й тоді, коли вони не містять підстав видачі.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22.

Суд зазначає, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. До стажу роботи зараховується робота, виконувана, зокрема, в колгоспах незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, однак, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

На підтвердження трудової участі в колгоспі ім. 40-річчя Жовтня позивачем надано архівну довідку від 27.01.2025 №K-7 видану архівним відділом Косівської районної державної адміністрації (арк.справи 16).

Так, зі змісту довідки від 27.01.2025 №K-7 встановлено, що в особових рахунках робітників і службовців АТ «Вільна Україна» с. Бабин Косівський район, Івано-Франківська область /колгосп ім. « 40-річчя Жовтня» с. Яворів Косівський район Івано-Франківська область/ значиться ОСОБА_1 , 1960 року народження, куток Центр.

Вказана довідка містить відомості про виплачену заробітну плату ОСОБА_1 , зокрема за 4 місяці 1975 року та за 3 місяці 1976 року, однак в ній відсутня інформація щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та кількість відпрацьованих вихододнів.

Крім того, згідно наявної в матеріалах справи довідки від 12.03.2025 №К-18 виданої архівним відділом Косівської районної державної адміністрації встановлено, що в особових рахунках робітників і службовців АТ «Вільна Україна» с. Бабин Косівський район Івано-Франківська область /колгосп ім. « 40-річчя Жовтня» с. Яворів Косівський район Івано-Франківська область/ значиться ОСОБА_1 , 1960 року народження, куток Центр, його заробітна плата була такою: 1970 рік: червень 56,00, липень 70,00, серпень 97,00, вересень 25,32; 1976 рік січень 167,50, лютий 139,40, березень 210,80 (арк.справи 25).

Згідно листа від 12.03.2025 №К-19, архівним відділом Косівської районної державної адміністрації повідомлено, що в особових рахунках робітників і службовців АТ «Вільна Україна» с. Бабин Косівський район Івано-Франківська область /колгосп ім. « 40-річчя Жовтня» с. Яворів Косівський район Івано-Франківська область/ за 1975 та 1976 роки не виявлено встановленого та відпрацьованого мінімуму робочих днів, тому видати архівну довідку ОСОБА_1 , 1960 року народження, жителю с. Бабин, куток Центр про встановлений мінімум та відпрацьований мінімум робочих днів за вищевказані роки, не має можливості (арк.справи 26).

Згідно з роз`ясненнями Міністерства соціального забезпечення України від 17.05.1992 №17 "Про порядок застосування окремих положень статей Закону України "Про пенсійне забезпечення", при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової діяльності в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Тобто загальна кількість вихододнів ділиться на 25,4. Аналогічний порядок обчислення стажу роботи застосовується і в том випадку, коли не встановлювався мінімум трудової участі у громадському господарстві.

Позивачем надавалися архівні довідки про його роботу у спірні періоди, з яких видно, що мінімум трудової участі не встановлювався, разом з тим, у довідках зазначений розмір заробітної плати позивача.

Таким чином, у разі відсутності у документах інформації про встановлений в спірний період мінімум трудової участі, відповідач в будь-якому випадку повинен здійснити відповідне обчислення стажу в разі відсутності встановленого для позивача мінімуму трудової участі в громадському господарстві згідно чинного законодавства.

Суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмовляючи в зарахуванні періоду роботи позивача у 1975-1976 роки в колгоспі 40-річчя Жовтня до страхового стажу позивача, відповідач діяв протиправно.

Одночасно, із змісту оскаржуваного рішення встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не зарахувало до страхового стажу період роботи з 25.08.1991 по 18.06.1993 згідно вкладишу до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 25.08.1991, оскільки не надано трудову книжку, до якої видано вкладиш.

Згідно наявного в матеріалах справи вкладишу до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 25.08.1991 слідує, що 25.08.1991 позивач прийняти на роботу в мале підприємство «Прометей», 18.06.1993 позивач звільнений з роботи згідно поданої заяви.

Суд зазначає, що на час заповнення вкладиша до трудової книжки колгоспника позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція № 162), та Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція №58).

Пунктами 3.1-3.3, 5.1 Інструкції 162 зазначено, що в тих випадках, коли в трудовій книжці заповнені всі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки недійсний.

Про кожний виданий вкладиш на першій сторінці (титульний аркуш) трудової книжки зверху ставиться штамп розміром 10х25 мм з написом "Виданий вкладиш" і тут же зазначаються серія і номер вкладиша. При кожній наступній його видачі має ставитися другий штамп і зазначатися серія і номер вкладиша.

У разі необхідності доповнення трудової книжки вкладишем видається вкладиш нового зразка незалежно від того, яку трудову книжку має працівник.

Особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Аналогічні положення містять пункти 3.1-3.3, 5.1 Інструкції № 58.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 (далі Положення № 310).

Відповідно до пункту 2 Положення № 310 трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

Відповідно до пунктів 7, 8, 11 Положення № 310, в тих випадках, коли у трудовій книжці колгоспника заповнені всі сторінки відповідних розділів, трудова книжка доповнюється вкладишем. Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Особа яка втратила трудову книжку колгоспника, зобов`язана негайно заявити про це правлінню колгоспу. Не пізніше 15 днів після заяви правління колгоспу видає іншу трудову книжку колгоспника із надписом «Дублікат».

У зразку вкладиша в трудову книжку колгоспника зазначено, що вкладиш без трудової книжки недійсний.

Як встановлено судом, при зверненні позивача із заявою про призначення пенсії за віком позивач разом з іншими документами надав пенсійному органу вкладиш в трудову книжку колгоспника № НОМЕР_3 від 25.08.1991, на титульній сторінці якого зазначено «Вкладиш без трудової книжки недійсний», при цьому позивач не надав саму трудову книжку колгоспника № НОМЕР_3 .

Разом з тим, в позовній заяві позивач вказує, що у нього наявна єдина трудова книжка від 28.02.1986 № НОМЕР_2 в якій зроблені записи трудового стажу, про причини та підстави внесення записів відділом кадрової роботи малого підприємства «Прометей» до вкладишу в трудову книжку колгоспника від 25.08.1991 № НОМЕР_3 , при наявності трудової книжки, позивачу не відомо.

Також, позивачем надано довідку від 21.01.2025 №К-6 видану Архівним відділом Косівської районної державної адміністрації, зі змісту якої слідує, що накази з особового складу та відомості нарахування заробітної плати Малого підприємства «Прометей» на державне зберігання в архівний відділ не надходили (арк.справи 23).

Суд зазначає, що у чинних на момент внесення записів до вкладиша до трудової книжки інструкціях про порядок ведення трудових книжок працівників та положенні про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників чітко зазначено, що вкладиш без трудової книжки недійсний.

Суд не приймає посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, оскільки вона містять висновки щодо відсутності вини пенсіонера за формальні недоліки оформлення записів трудової книжки, оскільки такі допущені адміністрацією підприємства, водночас за обставинами даної справи відсутня інформація щодо існування трудової книжки колгоспника та причин її ненадання за умови врахування вкладиша до трудової книжки лише за наявності останньої, що не може вважатися формальним недоліком.

Крім того суд звертає увагу на те, що запис про прийняття на роботу позивача у мале підприємство «Прометей» у вкладиші до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 датований 25.08.1991, разом з цим у трудовій книжці колгоспника від 28.02.1986 №1787176 містяться записи про те, що у період з 05.05.1990 по15.02.1992 позивач був членом асоціації добровільних трудових об`єднань та працював на посаді виготовлення товарів народного вжитку. Тобто спірний період роботи позивача з 25.08.1991 по 18.06.1993 у малому підприємстві «Прометей» накладається на період роботи з 05.05.1990 по15.02.1992 у асоціації добровільних трудових об`єднань.

Таким чином, за відсутності достатніх доказів трудової діяльності позивача з 25.08.1991 по 18.06.1993, у відповідача 2 були відсутні правові підстави для зарахування такого стажу.

Разом з тим, суд зазначає, що у випадку існування об`єктивних причин неможливості (що не залежали від волі позивача) надання до пенсійного органу трудової книжки колгоспника від 25.08.1991 №0741966 за можливості підтвердження спірного стажу роботи показаннями свідків, позивач мав право звернутися до пенсійного органу з клопотанням про опитування свідків, яке у силу вимог пункту 2 Порядку № 637 здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Суд наголошує, що у випадку, якщо поданих позивачем документів для зарахування до страхового стажу спірних періодів було недостатньо, орган Пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково, натомість за обставинами справи відповідачем 2 жодних дій вчинено не було, поклавши весь тягар відповідальності на позивача.

При цьому суд вказує, що пенсійний орган всупереч вимогам Порядку № 22-1 та Порядку № 637 не надав позивачу належних роз`яснень щодо допомоги в одержанні відсутніх документів для призначення пенсії, а також встановлення права позивача на одержання пенсії за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 Порядку № 637, на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. Оскільки пенсійний орган не надав позивачу належних роз`яснень з питань призначення та виплати пенсій, в тому числі і щодо можливості встановлення стажу роботи відповідно до записів у вкладиші до трудової книжки на підставі показань не менше двох свідків, суд дійшов висновку, що при прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області в рішення від 19.03.2025 № 92 про відмову у призначенні пенсії за віком порушено принцип встановлення права особи на призначення пенсії, а саме: право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Враховуючи вищевикладені обставини, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 19.03.2025 №92 є необґрунтованим та протиправним, а тому підлягає скасуванню судом.

Щодо позовної вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із зарахуванням до загального страхового стажу згідно архівної довідки періоди роботи 1975-1976 роки та запису у вкладиші в трудовій книжці колгоспника з 25.08.1991 по 18.06.1993, суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, згідно із яким, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається встановлено, що заява позивача від 12.03.2025 за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, а тому відсутні правові підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області вчинення відповідних дій, оскільки права на відповідний перерахунок порушено саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Згідно положень частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Окрім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково, вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Суд зазначає, обрахунок страхового стажу є компетенцією пенсійного органу, суд не в праві перебирати на себе повноваження з обрахунку такого стажу, з огляду на що належним способом захисту прав позивача у даному випадку є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивача від 12.03.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Під час оцінки обраного способу захисту порушеного права позивачки, судом враховано, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 КАС України).

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 807,47 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 19.03.2025 № 92 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.03.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 807 (вісімсот сім) грн 47 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 13 травня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 );

відповідачі:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018 );

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.