Справа № 644/11031/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 р.Справа № 644/11031/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду та в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Спесивцев О.В., бул. Б.Хмельницького, 32/38, м. Харків, Харківська, 61099, по справі № 644/11031/24

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач, апелянт) звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (надалі - відповідач, ДПП), в якому просив суд постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3618009 від 07.12.2024 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП).

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт стверджує, що посилався на відсутність доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки станом на час складання оскаржуваної постанови йому не було достеменно відомо про існування постанови суду, що набрала законної сили, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стверджує, що у зв`язку з тим, що позивач проходить військову службу, то у нього не було часу і можливості цікавитися результатами розгляду справи № 638/14186/23. Протилежні висновки суду першої інстанції не підтверджуються жодними зібраним у справі доказами.

На думку позивача відсутність посилання на судові рішення, якими позивача притягнуто до відповідальності за ст. 130 КУпАП унеможливлює посилання на таке рішення судами при розгляді цієї справи.

Вважає, що надані відповідачем відеозаписи не є належним доказом вчинення позивачем правопорушення, визначеного у ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки не доводять фактичного моменту обізнаності позивача з ухваленими судовими рішеннями по справі № 638/14186/23.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 березня 2025 року залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Також позивач у прохальній частині апеляційної скарги заявив клопотання про витребування від Дзержинського районного суду м. Харкова для огляду матеріали справи про адміністративне правопорушення № 638/14186/23 для перевірки питання, чи направлялися або вручалися позивачу постанова Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.01.2024 по справі № 638/14186/23 та/або постанова Харківського апеляційного суду від 30.04.2024 по справі № 638/14186/23.

Надаючи оцінку вказаному клопотанню, колегія суддів вказує на таке.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 80 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Апеляційна скарга не містить, в частині витребування справи № 638/14186/23 у Дзержинському районному суді м Харкова, жодних доводів визначених ч. 2 ст. 80 КАС України, а також подане поза межами строків його подання, а тому не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

07.12.2024 інспектором 2 взводу 6 роти 3 батальйону УПП в Харківській області, лейтенантом поліції Майоровим Д.А. винесена постанова про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3618009, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн.

Згідно з вказаною постановою, 06.12.2024 о 23:45:02 у м.Харків по вул.Сумській, 130, водій ОСОБА_1 керував т/з NISSAN X-TRAIL 763BFB, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, чим порушив п.2.1 «а» ПДР.

За даними оскаржуваної постанови, 06.12.2024 о 23:45:02 у м.Харків по вул.Сумській, 130, ОСОБА_1 керував т/з NISSAN X-TRAIL 763BFB, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, чим порушив п.2.1 «а» ПДР.

Не погодившись із правомірністю притягнення до адміністративної відповідальності на підставі вказаної постанови, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з правомірності спірної постанови з огляду на підтвердження у судовому порядку факту обізнаності про складання спірної постанови та факт розгляду справи у суді першої інстанції та повинен був цікавитись наслідками розгляду справи ініційованого ним апеляційного провадження у справі №638/14186/23 і відповідно передбачав, що за результатами розгляду справи судом апеляційної інстанції, може бути залишено без змін рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим, постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами набере законну силу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Згідно із п. 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1.

Згідно з підпунктом а) п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину -тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності. До структури складу адміністративного правопорушення відносяться: об`єкт; об`єктивна сторона; суб`єкт; та суб`єктивна сторона.

Суб`єктивна сторона - це внутрішня сторона проступку, психічний стан суб`єкта проступку, що характеризує його волю, яка виявляється в протиправній дії, його ставлення до дії, яку він вчинив.

Ознаками суб`єктивної сторони проступку є вина, мотив і мета правопорушення.

Як вбачається із оскаржуваної постанови 06.12.2024 о 23:45:02 у м.Харків по вул.Сумській, 130, водій ОСОБА_1 керував т/з NISSAN X-TRAIL 763BFB, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, чим порушив п.2.1 «а» ПДР.

Відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, посилання на докази, якими він керувався при ухваленні відповідного рішення. Дотримання даних вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови у судовому порядку.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 74 КАС України визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так на момент складання відповідачем спірної постанови, з наявних у інспектора баз даних органів Національної поліції України, було встановлено, що позивача позбавлено прав керування Постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 16.01.2024 по справі № 638/14186/23, а саме, цим судовим рішенням ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у вигляді накладення штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Зі змісту вказаної постанови суду вбачається, що водій ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 2.9а ПДР України, 23 вересня 2023 року о 19 годині 35 хвилини по площі Космічній, біля будинку № 14 у місті Харкові керував транспортним засобом «KIA Sorento», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатами огляду, проведеного у передбачений законом спосіб, а саме: висновком КНП ХОР «ОНД» від 23.09.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 станом на 21-30 год. 23.09.2023 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Свідки не залучалися, велася відеофіксація. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. В результаті зазначених вище дій, стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 603323 від 23.09.2023. Також, у вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_1 до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, захисником ОСОБА_1 адвокатом Семехою Дмитром Сергійовичено подано апеляційну скаргу.

Постановою Харківського апеляційного суду від 30.04.2024 клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Семехи Д.С. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 січня 2024 року задоволено, та поновлено такий строк.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі про адміністративне правопорушення відмовлено.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Семехи Д.С. залишено без задоволення.

Постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 січня 2024 року залишено без змін.

Також, у вказаній постанові зазначено, що будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Семеха Д.С. в призначене судове засідання 30 квітня 2024 року не прибули, клопотання про відкладення апеляційного перегляду справи не подавали, про причини неявки апеляційний суд не повідомили.

Згідно ч. 10 ст. 294 КУпАП, постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Таким чином, постанова апеляційного суду набрала законної сили 30.04.2024.

Стосовно доводів як позовної заяви так і апеляційної скарги про необізнаність позивача про ухвалення постанови Харківським апеляційним судом від 30.04.2024 про залишеною без змін постанови Дзержинського районного суду м.Харкова від 16.01.2024 по справі № 638/14186/23, а апеляційної скарги позивача без задоволення.

Як вбачається із тексту постанови Харківського апеляційного суду від 30.04.2024 по справі № 638/14186/23:

«Будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Семеха Д.С. в призначене судове засідання 30 квітня 2024 року не прибули, клопотання про відкладення апеляційного перегляду справи не подавали, про причини неявки апеляційний суд не повідомили.»

Отже, вказане свідчить, що позивач та його представник були обізнані про дату, час та місце розгляду справи № 638/14186/23, захисник та позивач не прибули без жодних пояснень поважності такого неприбуття.

Неявка у судове засідання не позбавляла позивача та його представника права цікавитися про подальший рух розглядуваної справи та про прийняте рішення.

Незнання про прийняте судом рішення через байдужість або небажання дізнатися не можуть розглядатися судом як поважна причина невиконання відповідних рішень суду, оскільки є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкоджають йому вчасно виконати відповідне рішення суду.

Крім того, вступна та резолютивна частини постанови та повний текст постанови у справі № 638/14186/23 були оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 01.05.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/118714472) та 28.06.2024 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/120019688) , відповідно, та на сайті «Судова влада» вказано, що справу «Розглянуто: Рішення набрало законної сили 30.04.2024», тобто більше ніж за півроку до винесення оскаржуваної постанови, отже позивач міг ознайомитися із оприлюдненою судом у загальному доступі копією постанови. При цьому неналежні дії захисника щодо неповідомлення клієнта про результати розгляду справи не мають жодних наслідків для суду при розгляду цієї справи.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенства права, у тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Крім того, суд враховує, що передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Також, у справі Каракуця проти України у своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З огляду на зазначене, доводи апелянта про те, що він не був повідомлений про розгляд справи № 638/14186/23 та результат її розгляду, є необґрунтованими та не є підставою для звільнення позивача від відповідальності за скоєні ним адміністративні правопорушення.

Доводи апелянта про необхідність дослідження та надання оцінку матеріалами судової справи, у якій ухвалене судове рішення, яке набрало законної сили, як відповідачем при складанні спірної постанови так і судами при розгляду цієї справи є необґрунтованими, з огляду на приписи ч. 2 ст. 14, ч. 6 ст. 78, 370 КАС України.

Твердження апелянта про те, що обов`язковим елементом суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, є прямий умисел є безпідставним, оскільки суб`єктивна сторона цього правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не мав права посилатися на судові рішення у справі 638/14186/23, оскільки вони не відображені у спірній постанові є хибним оскільки з відеозапису вбачається, що відповідач при розгляді справи вказав на судове рішення, яким позивач визнаний винним та ст. 130 КУпАП, з урахування принципу офіційного з`ясування, суд першої інстанції був зобов`язаний його врахувати.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги з огляду на її безпідставність та необґрунтованість.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 березня 2025 року по справі № 644/11031/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Повний текст виготовлено 12.05.2025