Справа № 420/2923/25
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2923/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративною позовною ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надіслана засобами поштового зв`язку 24.01.2025 року) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача - Арцизького об`єднаного управління Пенсійного фонду України ГУ ПФУ в Одеській області в частині застосування показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2014-2016 роки та проіндексованому станом на серпень 2024 року при прийнятті 28.08.2024 Рішення №11 про перерахунок її пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести вірне призначення, нарахування та доплату ОСОБА_1 , пенсії за віком з 12.09.2024 року з урахуванням для обчислення пенсії середньої заробітної плати (доходу), з якої нею сплачено страхові внески у 2021, 2022, 2023 роки, з урахуванням раніше виплачених сум;

стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211грн.20коп.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження (ст.262 КАС України); витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача, що стосуються предмету та підстав позову.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач отримує пенсії за віком та перебуває на обліку в Тарутинському відділенні Арцизького об`єднаного управління Пенсійного фонду України ГУПФ України в Одеській області, пенсійна справа № 46. Продовжує працювати. 22 листопада 2024 року було призначено пенсію за віком з 22.11.2024 року довічно в загальному розмірі 3078грн.15коп., із яких 2960грн.01 коп. пенсія за віком, 118грн. 14коп. доплата за понаднормовий стаж, при повному страховому стажі 41 рік 1 місяць та 19 днів що підтверджується копіями рішеннями № 46 від 29.11.2014 та 09.12.2024 року. Вважає, що при нарахуванні їй у листопаді 2024 року пенсії за віком УПФУ незаконно здійснило перерахунок пенсії з застосуванням показника заробітної плати, що враховувався під час призначення попереднього виду пенсії за вислугою років в березні 2011 року осучасненого у 2017 році та проіндексованого відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». УПФУ середньомісячний заробіток із якого була призначена пенсія було визначено на рівні 2014- 2016 років та проіндексовано на дату звернення і розмір середньої заробітної плати визначено в сумі 7204грн.94коп., при тому що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, середня заробітна плата у 2021 році 9717грн. 45коп, у 2022 році 11230грн.41коп., а у 2023 9204грн.85коп., а в середньому по Україні за цей період середня заробітна плата становила 13559грн. 41 коп. У 2024 році зверталася до Арцизького об`єднаного управління Пенсійного фонду України ГУ ПФУ в Одеській області із заявою за призначенням пенсії за віком, а не за перерахунком пенсії. Відповідно до рішень Арцизького об`єднаного управління ПФУ ГУ ПФУ в Одеській області № 46 від 29.11.2024 року призначено пенсію за віком за наявним повним педагогічним стажем роботи 41 рік 1 місяць та 19 днів в розмірі 3078грн.15коп. До призначення пенсії за віком пенсійне посвідчення не отримувала. Пенсію за вислугою років, призначену на підставі п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІ не отримувала.

17.02.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та з 02.03.2011, позивачу була призначена пенсія за вислугу років довічно. Позивач звернулася до Головного управління 22.11.2024 із заявою про перехід на інший вид пенсії (з пенсії за вислугу років на пенсію за віком) відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV. За заявою від 22.11.2024 позивача переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV. Оскільки позивач з 02.03.2011 отримував пенсію за вислугу років, то при розрахунку пенсії за віком врахована заробітна плата за 2014-2016 роки - 3764,40 грн, проіндексована відповідно до частини 2 статті 42 Закону № 1058-IV. Таким чином, для застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), за 2021-2023 роки підстави відсутні. Позивач звернулася саме з заявою про перехід на інший вид пенсії, а не про призначення, про що власноруч поставила підпис у заяві за призначенням перерахунком. Отже, за заявою від 22.11.2024 позивача переведено на пенсію за віком за нормами Закону № 1058-IV. Звертає увагу т, що в матеріалах справи позивачем не додано відповіді-відмови Головного управління щодо здійснення перерахунку пенсії з 12.09.2024 з урахуванням для обчислення пенсії середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески у 2021, 2022, 2023 роках . За доцільно додати, що позивач не звертався до Головного управління із заявою про проведення перерахунку пенсії з 12.09.2024 з урахуванням для обчислення пенсії середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески у 2021, 2022, 2023 роках у зв`язку з чим не отримувала відповіді-відмови Головного управління для того щоб звернутися до суду за начебто порушеними своїми правами та інтересами. У разі відсутності відповіді Головного управління, що підтверджує відсутність звернення позивача до Головного управління із заявою про проведення перерахунку пенсії з 12.09.2024 з урахуванням для обчислення пенсії середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески у 2021, 2022, 2023 роках. При переведенні з одного виду пенсії на інший застосуванню підлягає показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії, а тому розраховуючи пенсію Позивача за віком, Головне управління вірно застосувало показник середньої заробітної плати за 2014-2016 з урахуванням індексації, як це передбачено ч. 2 ст. 42 Закону № 1058-IV. Таким чином, Позивачу у переведенні на інший вид пенсії із застосування показника середньої заробітної плати по Україні за 2021, 2022, 2023 роки відмовлено, у зв`язку з відсутністю підстав.

18.02.2025 року на виконання ухвали суду відповідачем надано суду копії матеріалів пенсійної справи позивача.

27.02.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що 02.03.2011 року була призначена пенсія за вислугу років довічно, (яку не отримувала взагалі)», тож 22.11.2024 року за заявою її переведено з пенсії за вислугою років на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Не отримувала взагалі ні за один місяць в цей період (2011-2024). Відповідач не здійснив нарахування пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а здійснив переведення її з одного виду пенсії на інший та перерахував пенсію посилаючись на вищезгаданий закон при цьому обґрунтовуючи свої доводи тим, що «при перерахунку пенсії відповідно до Закону № 1058 застосовується показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався при обчисленні пенсії за вислугою років відповідно до закону № 1058 і визначив загальний розмір пенсії років за віком за даними останнього перерахунку від 09.12.2024 в розмірі 3078.15 (2960.01 сама пенсія за віком + 118.14 доплата за 11 років понаднормового стажу. В розрахунок пенсії, бралася середня заробітна плата за 2014-2016 роки 3764грн.40коп., яка до 2019 була незмінною, а починаючи з 2019 проіндексована на коефіцієнти на 1.17 (у 2019); на 1.11 (в 2020); на 1,11 в (2021); на 1,14 (в 2022) на 1,197 (y 2023). Це при тому, що середня заробітна плата по Україні за 2021-2023 роки становила 13559грн.41 коп., а з урахуванням коефіцієнту збільшення показника заробітної плати, індивідуального коефіцієнту для обчислення, розмір основної пенсії за віком мав бути 5020.46, а загальний розмір пенсії за віком у 2024 році повинен складати 5138.86 (5020.46 розмір основної пенсії + 118.14 - доплата за понаднормовий стаж), а не 2980.00 як визначив Пенсійний Фонд України.

Такі дії ГУПФ України в Одеській області на думку позивача є протиправними та такими, що порушують право на належний соціальний захист та справедливий і гарантований державою рівень пенсійного забезпечення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5), перебуває на обліку в ГУПФ України в Одеській області з 09.03.2011 року отримувала пенсію за вислугу років (а.с.21) та з 22.11.2024 року отримує пенсію за віком, відповідно до ЗУ «Про загальнообо`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.23), що визнається відповідачем у відзиві на позовну заяву.

22.11.2024 року позивач звернулася до Арцизького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначенні пенсії за віком, відповідно до ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с.23) у зв`язку із досягненням нею пенсійного віку (60 років).

На підставі рішення Арцизького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 29.11.2024 року №46 позивачу з 22.11.2024 року призначено пенсію за віком, відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.23) із розрахунку заробітку для обчислення пенсії з урахуванням середнього заробітку за три роки за 2014-2016 роки (а.с.57,60), що не заперечується відповідачем у відзиві.

Не погоджуючись із незастосуванням відповідачем при перерахунку пенсії у 2024 році показника середньої заробітної плати за три попередніх роки (2021-2023), позивач звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Згідно із ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.10 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Згідно із ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. (ч.3 ст.45 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»)

Частиною 3 статті 45 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. В цьому випадку показник середньої заробітної плати, який застосовується при визначенні заробітку для обчислення пенсії, має бути незмінним.

Оскільки позивач з 09.03.2011 року перебувала на обліку як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення», то у зв`язку із переходом у 2024 році на пенсію за віком не мало місця переведення з одного виду пенсії на інший саме за ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Отже, під час призначення у листопаді 2024 року позивачу пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» слід було застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за Законом України №1058 (2021-2023 роки).

Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 22.12.2015 року по справі №21-4071а15 та від 31.03.2015 року по справі №21-612а14 та підтримана Верховним Судом в постановах від 05.07.2018 року по справі №565/645/17, від 23.10.2018 року по справі №317/4184/16, від 31.05.2019 року по справах № 344/7053/17 та №263/16495/16-а, від 15.08.2019 року по справі № 521/9597/17, від 11.09.2019 року по справі №363/1493/17, від 10.10.2019 року по справі № 520/7533/17.

Доводи відповідача щодо того, що позивачу в 2024 році при призначенні пенсії із застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-VI не підлягає, суд не приймає до уваги, оскільки з аналізу норм законодавства вбачається, що ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV. Однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком) за Законом України №1058.

З таких мотивів суд дійшов висновку, що відповідачем необґрунтовано використано механізм переведення з одного виду пенсії на інший, а саме: з пенсії за вислугу років за ЗУ «Про пенсійне забезпечення» на пенсію за віком за Законом України №1058, а тому при обчисленні пенсії необхідно було застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком, відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання справедливого балансу в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції майном визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні законне сподівання на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі Стретч проти Сполученого Королівства (пункт 32)), а також право на певні суми соціальних виплат , у тому числі, у разі їх невиплаті є втручанням у право на мирне володіння майном (п.34. рішення ЄСПЛ по справі Суханов та Ільченко проти України (заяви № 68385/10 та 71378/10), рішення набуло статусу остаточного від 26 вересня 2014 року. Законне сподівання на отримання активу також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має законне сподівання, якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі Копецький проти Словаччини (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі Копецький проти Словаччини (Кореску v. Slovakia), п. 50;Busch Inc. проти Португалії (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява № 73049/01, п. 65, ЄСПЛ 2007-І).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі Колишній Король Греції та інші проти Греції (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі Скордіно проти Італії (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Щокін проти України (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком 22.11.2024 року, отже перерахунок пенсії позивача, призначеної згідно із ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, має бути здійснений із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачені страхові внески (2021-2023р.р.).

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини, суд дійшов висновку про необхідність визнати протиправними дії відповідача в частині застосування показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2014-2016 роки та проіндексованому станом на серпень 2024 року при прийнятті 29.11.2024 року рішення №11 про перерахунок пенсії позивача; зобов`язати відповідача здійснити позивачу розрахунок та виплату пенсії за віком з 22.11.2024 року, нарахувати та доплатити ОСОБА_1 , з урахуванням для обчислення пенсії середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески у 2021, 2022, 2023 роки, з урахуванням раніше виплачених їй сум пенсії.

Відповідачем законність оскаржуваних дій не доведена, а його доводи суд відхиляє з вищенаведених мотивів.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню частково, із відмовою у задоволенні позовних вимог про зобов`язання вчинити певні дії з 12.09.2024 року, оскільки із заявою до відповідача ОСОБА_1 звернулась 22.11.2024 року та саме з цієї дати їй призначено пенсію за віком (а.с.23).

Суд відхиляє покликання позивачки на те, що вона взагалі з 2011 року не отримувала пенсію за вислугу років як недоведені.

Вони спростовуються протоколом про призначення пенсії (а.с.21) та не впливають жодним чином на висновки суду щодо предмету даного спору.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивачем сплачено судовий збір за подання даного позову у сумі 1211,20грн.,ці витрати суд покладає на відповідача згідно ч.1 ст.139 КАС України.

Підстави для встановлення судового контролю, передбачені ч.ч.5,6 ст.382 КАС України, згідно п.6-1 ч.1 ст.244 КАС України наразі відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у вигляді застосування показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2014-2016 роки та проіндексованому станом на серпень 2024 року при прийнятті 29.11.2024 року рішення №11 при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 розрахунок та виплату пенсії за віком з 22.11.2024 року з урахуванням для обчислення пенсії середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески у 2021, 2022, 2023 роки, з урахуванням раніше виплачених їй сум пенсії.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 1211(одна тисяча двісті одинадцять)грн. 20коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; адреса: вул.Канатна, буд.83, м.Одеса, 65012).

Суддя М.М. Аракелян