Справа № 520/30199/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 р. Справа № 520/30199/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 року (ухвалене суддею Горшкова О.О.) по справі № 520/30199/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0/20785/2420 від 18.04.2024 р.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 р. в справі № 520/30199/24 залишено без задоволення адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, а саме проігноровано відсутність факту перевищення граничного обсягу доходу для платників єдиного податку ІІІ групи зі ставкою 5 відсотків, а відтак і існування самого правопорушення, що мало своїм наслідком формування судом висновків, які не відповідають дійсним обставинам справи.

Вважає, що податковим органом порушено вимоги ст. 42 Податкового кодексу України, а саме не було вручено позивачу ні особисто, ні надіслано поштовим у нормативно визначені строки акт № 8747/20-40-24-20-06 від 07.03.2024 р. про результати камеральної перевірки показників податкової декларації платника єдиного податку за 2023 рік, він не мав можливості надати свої заперечення, пояснення та додаткові документи щодо обставин, виявлених порушень, а також надати інформацію, яка підтверджує відсутність порушення.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги позивача не підлягають задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області (Салтівський район міста Харкова) як фізична особа - підприємець з 09.12.2000 р. та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно даних Реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_1 використовує спрощену систему оподаткування, обліку та звітності з 08.02.2020 р. В період з 08.02.2020 р. по 31.03.2022 р. - платник єдиного податку ІІ (другої) групи. З 01.04.2022 р. згідно з поданою заявою переведений на особливі умови оподаткування відповідно до пп. 9.4 п. 9 підрозділу 8 розділу ХХ ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, на яких перебував до 31.07.2023 р.. З 01.08.2023 р. є платником єдиного податку ІІІ (третьої) групи (5%).

За 2023 рік ФОП ОСОБА_1 подав звітну податкову декларацію платника єдиного податку ІІІ групи від 19.01.2024 р. № , в якій задекларований отриманий дохід за звітний 2023 рік (рядок 08) у сумі 3899657,05 грн.

На підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст.20, ст.76, ст. 86 Податкового кодексу України, Київським відділом податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління податкового оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС у Харківській області проведено камеральну перевірку ФОП ОСОБА_1 показників податкової декларації платника єдиного податку поданої за 2023 рік, про що складено акт камеральної перевірки від 07.03.2024 р. № 8747/20-40-24-20-06.

За результатами камеральної перевірки встановлено порушення вимог пп. 1 п. 293.4, пп. 3 п. 293.8 ст. 293, п. 295.7 ст. 295, пп. 296.5.3 п. 296.5, ст. 296 Податкового кодексу України, а саме: недекларування податкового зобов`язання по єдиному податку за ставкою 15 відсотків з суми перевищення обсягу доходу, визначеного пп. 91.4.3 п. 91 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» для платників, які протягом 2023 звітного року застосовували особливості оподаткування, встановлені п. 9 цього підрозділу Податкового кодексу України, в результаті чого зроблено висновок про заниження податкового зобов`язання по єдиному податку на суму 64178,20 грн.

Вказаний акт перевірки, відповідно до наявних в матеріалах справи копії конверту та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, 08.03.2024 р. о 10:43 направлено на податкову адресу позивача: АДРЕСА_1 , однак рекомендований лист повернувся до відправника із зазначенням про невручення у зв`язку із "закінченням терміну зберігання".

Позивачем зазначено, що про наявність акту камеральної перевірки від 07.03.2024 р. № 8747/20-40-24-20-06 та податкового повідомлення-рішення від 18.04.2024 р. №0/20785/2420, він дізнався 17.07.2024 р. з електронного кабінету.

На підставі акту камеральної перевірки сформовано податкове повідомлення-рішення від 18.04.2024 р. №0/20785/2420, яким платнику податків визначено суму грошового зобов`язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб на 64178,20 гривень та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 6417,82 грн., яке 23.04.2024 р. о 09:33 було направлено на податкову адресу позивача: АДРЕСА_1 , однак рекомендований лист повернувся до відправника із зазначенням про невручення у зв`язку із "закінченням терміну зберігання".

21.07.2024 р. позивачем до податкового органу була подана уточнююча декларація платника єдиного податку за 2023 рік №, в якій позивач вніс виправлення.

24.07.2024 р. позивач скористався правом на адміністративне оскарження податкового повідомлення-рішення. шляхом подання скарги до ДПС України, та рішенням ДПС України від 12.08.2024 р. №24562/6/99-00-06-01-03-06 скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Позивач, не погоджуючись із податковим повідомленням - рішенням від 18.04.2024 р. №0/20785/2420, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час винесення спірного рішення податковий орган діяв на підставі та у спосіб, передбачені чинним законодавством України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, врегульовано Податковим кодексом України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до ст. 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно із п. 38.1 ст. 38 ПК України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 46.1 статті 46 ПК України визначено, що податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання.

Згідно із п. 49.1 ст. 49 ПК України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

При цьому, платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу або при визначенні бази оподаткування відповідно до підпункту 141.9-1.3 пункту 141.9-1 статті 141 цього Кодексу у разі здійснення контрольованих операцій, якщо їх умови не відповідають принципу "витягнутої руки" у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку (абз. 4-6 п. 50.1 ст. 50 ПК України).

Пунктом 50.2 статті 50 ПК України визначено, що платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок (з урахуванням термінів продовження, зупинення або перенесення термінів її проведення) не має права подавати уточнюючі податкові декларації (розрахунки) до поданих ним раніше податкових декларацій з відповідного податку і збору за звітний (податковий) період, який перевіряється контролюючим органом.

Аналіз вищезазначених норм законодавства вказує, що платник податків може скористатися своїм правом на виправлення значень податкових зобов`язань у разі самостійного виявлення помилки шляхом відображення відповідних сум в податковій декларації за звітний податковий період або внесення змін до податкової звітності у порядку, визначеному статтею50 ПК України. Таке право має бути реалізоване не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Встановлене п. 50.2 ст. 50 ПК України обмеження стосується виключно подання уточнюючого розрахунку та виключно в період здійснення контрольного заходу (документальної планової та позапланової перевірки). При цьому норми ПК України не визначають, що уточнюючі розрахунки неможливо подати після проведення перевірки.

Більш того, можливість уточнення показників податкової звітності за періоди, які вже перевірено контролюючим органом, передбачена п. 50.3 ст. 50 ПК України, згідно з яким у разі якщо платник податків подає уточнюючий розрахунок до податкової декларації, поданої за період, що перевірявся, або не подає уточнюючий розрахунок протягом 20 робочих днів після дати складення довідки про проведення електронної перевірки, якою встановлено порушення податкового законодавства, відповідний контролюючий орган має право на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період.

Таким чином, платник податків може скористатись правом подання уточнюючого розрахунку в період після проведення перевірки до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки, а контролюючий орган, приймаючи у такому випадку відповідне податкове повідомлення-рішення за наслідками перевірки, повинен встановити дійсний обов`язок платника зі сплати податку з урахуванням даних уточнюючого розрахунку.

Судовим розглядом встановлено, що 19.01.2024 р. позивачем до контролюючого органу подано декларацію платника єдиного податку за звітний 2023 рік, період протягом якого ФОП ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність та задекларував дохід у розмірі 3899657,05 грн.

Позивач зазначив, що ним помилково було включено у задекларований дохід отриману поворотну допомогу в розмірі 671191,50 грн. відповідно до договору поворотної грошової допомоги №20-01/10 від 20.10.2023 р., укладеного з ТОВ "ІПРІС-ПРОФІЛЬ", тому, позивач скористався правом, передбаченим п. 50.1 ст. 50 ПК України, та 21.07.2024 р. подав уточнюючу податкову декларацію за 2023 рік та відобразив суму доходу у розмірі за звітний податковий період - 3228465,55 грн.

Уточнююча податкова декларація за 2023 рік подана позивачем 21.07.2024 р., тобто вже після винесення оскаржуваного у цій справі податкового повідомлення-рішення від 18.04.2024 р.

Враховуючи те, що платник податків може скористатись правом подання уточнюючого розрахунку у період після проведення перевірки і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час винесення спірного рішення податковий орган діяв на підставі та у спосіб, передбачені чинним законодавством України, оскільки уточнюючу податкову декларацію було подано позивачем через 2 місяці після винесення податкового повідомлення-рішення за наслідками камеральної перевірки.

Щодо доводу апеляційної скарги про неотримання позивачем акту камеральної перевірки від 07.03.2024 р. №8747/20-40-24-20-06 суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до п. 42.4 ст. 42 ПК України листування контролюючих органів з платниками податків, зазначеними в абзаці першому цього пункту, які подали заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, а також з фінансовими агентами у випадках, визначених цим Кодексом, здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" шляхом надіслання документа в електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет. Доказів наявності такої заяви до податкового органу позивачем не надано.

У разі, якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику). У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з Інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (п. 42.5 ст. 42 ПК України).

Судовим розглядом встановлено, що акт камеральної перевірки від 07.03.2024 р. №8747/20-40-24-20-06 направлено позивачу 08.03.2024 р. засобами поштового зв`язку та повернуто поштовим відділенням у зв`язку із "закінченням терміну зберігання".

Податкове повідомлення-рішення №0/20785/2420 від 18.04.2024 р. також направлено засобами поштового зв`язку рекомендованим листом на податкову адресу платника ( АДРЕСА_1 ), тобто у порядку встановленому ст. 42 ПК України. Законвертований лист повернувся до контролюючого органу 09.05.2024 р., з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Таким чином, акт камеральної перевірки від 07.03.2024 р. №8747/20-40-24-20-06 та податкове повідомлення-рішення №0/20785/2420 від 18.04.2024 р. вважаються врученими платникові податків.

Відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270 (далі - Правила № 270), повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача (пункт 2 Правил). Відповідно до пункту 49 Правил № 270 у разі подання для пересилання реєстрованого поштового відправлення з повідомленням про його вручення відправник заповнює бланк (форму) повідомлення на свою поштову адресу або адресу особи, якій за його дорученням належить надіслати повідомлення після вручення поштового відправлення, поштового переказу. Оформлення реєстрованого поштового відправлення здійснюється у порядку, встановленому оператором поштового зв`язку.

Таким чином, вищезазначені документи надіслані позивачу засобами поштового зв`язку рекомендованими листами з повідомленням про вручення на податкову адресу, із дотриманням вимог ст. 42, п. 79.2 ст. 79 ПК України, та поштові відправлення повернулися до Головного управління ДПС у Харківській області без вручення платнику з поміткою «за закінченням терміну зберігання», а тому, датою вручення вважається день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.10.2020 р. у справі №140/30/20, від 14.07.2022 р. у справі № 120/479/21-а, та від 29.04.2025 у справі №420/35624/23.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Із урахуванням встановлених фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідає критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, винесене в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України, у зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005 р.; п. 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18.07.2006 р.; пу. 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10.02.2010 р.; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994 р., п. 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 по справі № 520/30199/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич