Справа № 520/20520/23
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 травня 2025 року

м. Київ

справа №520/20520/23

адміністративне провадження № К/990/18963/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2025 року у справі №520/20520/23 за адміністративним позовом керівника Київської окружної прокуратури м.Харкова в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області до Національного наукового центру "Харківський фізико-технічний інститут" про зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Керівник Київської окружної прокуратури м.Харкова в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- зобов`язати Національний науковий центр "Харківський фізико-технічний інститут" () привести у стан готовності захисну споруду цивільного захисту №76213, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Академічна, 1, з метою використання її за призначенням у відповідності до Вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 579 від 9 липня 2018 року, а саме: в захисній споруді цивільного захисту провести перевірку зі здійсненням лабораторних досліджень якості питної води в баках (ємностях) для питної води; доукомплектувати захисну споруду цивільного захисту необхідними лікарськими засобами та медичними виробами згідно додатку 21 Вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту, затверджених наказом МВС від 9 липня 2018 року № 579, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 30 липня 2018 року за № 879/32331.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2025 року, позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись із такими рішеннями судів попередніх інстанцій, заступник керівника Харківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 5 травня 2025 року через підсистему "Електронний суд".

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2025 року та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Верховний Суд, під час розгляду матеріалів касаційної скарги, поданої на процесуальну ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року, яку залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2025 року у цій справі, зазначає таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України, оскарження судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Отже, оскарження судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові)), 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Частиною другою статті 333 КАС України установлено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За правилами пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Враховуючи доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Як вище вказувалося, оскаржуваними судовими рішеннями позовну заяву керівника Київської окружної прокуратури м.Харкова в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області до Національного наукового центру "Харківський фізико-технічний інститут" про зобов`язання вчинити певні дії, залишено без розгляду.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, вказав, що законодавством передбачено право ДСНС, як суб`єкта владних повноважень при застосуванні своєї компетенції, на звернення до суду виключно з позовами про застосування заходів реагування (пункт 48 Кодексу цивільного захисту). Отже, Кодекс цивільного захисту населення України не передбачає повноважень ГУ ДСНС у Харківській області на звернення до суду із заявленими позовними вимогами у якості позивача, то, відповідно, у прокурора в особі ГУ ДСНС у Харківській області також не має прав на звернення до суду з такими вимогами.

Так, в оскаржуваних судових рішеннях указано, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, зокрема, замінює відповідного суб`єкта владних повноважень в судовому провадженні у разі, якщо той всупереч закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити, причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Такі висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2018 року у справі №806/1000/17, від 19 липня 2018 року у справі №822/1169/17, від 13 травня 2021 року у справі №806/1001/17 та Великою Палатою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №826/13768/16, від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18.

У цій справі судами попередніх інстанцій з`ясовано, що право на звернення до суду з цим позовом керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова обґрунтовує тим, що ГУ ДСНС України у Харківській області, як спеціально уповноваженим органом у сфері контролю за станом утримання та використання об`єктів цивільного захисту, не вжито повних, вичерпних та достатніх заходів, спрямованих на зобов`язання Національного наукового центру "Харківський фізико-технічний інститут" щодо приведення захисної споруди цивільного захисту №76213, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Академічна, 1, у стан, придатний для використання споруди за призначенням для захисту населення.

Надаючи оцінку вказаним доводам прокурора, суди першої та апеляційної інстанцій вказали, що Кодекс цивільного захисту населення України не передбачає повноважень ГУ ДСНС у Харківській області на звернення до суду із заявленими позовними вимогами у якості позивача. Тому прокурором у цій позовній заяві визначено орган, в особі якого він звернувся до суду з цим позовом, який не має права на звернення до суду з ним.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що прокурором у цій позовній заяві визначено орган, в особі якого він звернувся до суду з цим позовом (та який є позивачем), який не має права на звернення до суду з ним та на підставі пункту 1 частини першої статті 240 КАС України позовну заяву залишено без розгляду.

Верховний Суд погоджується з вищенаведеними висновками судів попередніх інстанцій, враховуючи наступне.

Так, Верховним Судом у справі №520/16197/23 розглянуто питання наявності або відсутності у прокурора права на звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі ГУ ДСНС.

У справі №520/16197/23 Верховний Суд указав, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, зокрема, замінює відповідного суб`єкта владних повноважень в судовому провадженні у разі, якщо той всупереч закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити, причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Окрім того, Верховний Суд у справі №520/16197/23 констатував, що оскільки законодавчими положеннями не передбачено право ГУ ДСНС на звернення до суду із заявленими позовними вимогами, цей орган не може бути позивачем у цій справі.

Покликання скаржника на необхідність відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у справах №260/4120/22, №560/10015/22, №260/4044/22, №400/4238/22, №580/4578/22 та №160/14510/22 колегія суддів відхиляє, оскільки відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, провадження №11-377апп18).

Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість), зміни суспільного контексту.

Тобто у касаційній скарзі скаржник має зазначити, що існуючий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах потребує видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин його справи.

Сама ж по собі вмотивованість такого клопотання скаржника оцінюється судом касаційної інстанції при застосуванні наведеного процесуального фільтру під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.

Аналіз указаних норм дозволяє дійти висновку про те, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

1) норми права;

2) постанови Верховного Суду, на яку послався суд апеляційної інстанції, і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено;

3) обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування цієї ж норми (видозміна, уточнення, відмова від такого висновку);

4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду, від якого необхідно відступити, i у якій подається касаційна скарга).

Натомість, касатор не навів належних обґрунтувань можливості відступлення від висновків Верховного Суду, що були застосовані судом апеляційної інстанції у цій справі, а фактично висловив незгоду із застосованою позицією та просить скасувати оскаржувані рішення суду, однак це не є належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження.

Решта доводів скаржника, наведені в касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є найвищим судом у системі судоустрою України, забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначений процесуальним законом.

Суд враховує положення, що містяться в Рекомендаціях № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини "с" статті 7 вказаних Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону; вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки, у даному випадку, правильне застосування судами попередніх інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що, в свою чергу, у розумінні пункту 5 частини 1 та частини 2 статті 333 КАС України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 248, 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2025 року у справі №520/20520/23 за адміністративним позовом керівника Київської окружної прокуратури м.Харкова в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області до Національного наукового центру "Харківський фізико-технічний інститут" про зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали направити заявнику за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет" (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду