Справа № 400/6578/24
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/6578/24

Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

Дата і місце ухвалення 12.11.2024 р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді доповідача Шеметенко Л.П.

судді Градовського Ю.М.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року по справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Агрофірма «Милівська» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року Приватне підприємство «Агрофірма «Милівська» звернулось до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Миколаївській області щодо відмови ПП «Агрофірма «Милівська» у підтвердженні статусу платника єдиного податку четвертої групи в 2024 році;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Миколаївській області відновити відомості в реєстрі платників єдиного податку щодо ПП «Агрофірма «Милівська», як платника єдиного податку четвертої групи на 2024 рік та надати відповідний витяг (довідку) з реєстру платників єдиного податку.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року адміністративний позов Приватного підприємства «Агрофірма «Милівська» задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Миколаївській області щодо відмови ПП «Агрофірма «Милівська» у підтвердженні статусу платника єдиного податку четвертої групи в 2024 році.

Зобов`язано Головне управління ДПС у Миколаївській області відновити відомості в реєстрі платників єдиного податку щодо ПП «Агрофірма «Милівська», як платника єдиного податку четвертої групи на 2024 рік та надати відповідний витяг (довідку) з реєстру платників єдиного податку.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що ПП «Агрофірма «МИЛІВСЬКА» не дотримано вимоги щодо перебування на спрощеній системі оподаткування платника єдиного податку - сільськогосподарських товаровиробників що стало підставою для прийняття Рішення від 28.03.2024 № 9640/6/14-29-04-06-05 щодо відмови у наданні статусу платника єдиного податку четвертої групи. Зокрема, апелянт зазначає, що за результатом аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладних протягом 2023 року відсутня інформація щодо складання платником на адресу контрагентів-покупців податкових накладних з постачання товарів/послуг, та зокрема сільськогосподарської продукції, крім того відсутня інформація стосовно отримання позивачам доходу від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва. Крім того, апелянт зауважує, що рішенням Миколаївської обласної Ради від 07.11.2022 № 9 «Про наявність обставин непереборної сили та перелік суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок таких обставин» зі змінами внесеними Рішенням від 09.03.2023 №10 та Розпорядженням від 15.03.2024 № 38-Р ПП «Агрофірма «МИЛІВСЬКА» не внесено до переліку суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок таких обставин.

Представником позивача надано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Крім того, до апеляційного суду було подано заяву про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000,00 грн.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є юридичною особою, зареєстрованою в Єдиному державному реєстрі з 26.06.2008 за № 0009922. За основним видом діяльності ПП «Агрофірма «Милівська» має статус сільськогосподарського підприємства, а основним видом діяльності підприємства є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний) (код КВЕД 01.11).

ПП «Агрофірма «Милівська» взято на облік ГУ ДПС у Миколаївській області, позивач мав статус платника єдиного податку четвертої групи.

ПП «Агрофірма «Милівська» для підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи як платник податків вчасно подав до контролюючого органу за місцем знаходження податкову декларацію єдиного податку 4 групи на 2024 рік за типом «Загальна», «Звітна» № від 07.02.2024 та Додаток 1 «Відомості про наявність земельних ділянок» до податкової декларації, Додаток 3 «Розрахунок мінімального податкового зобов`язання», Розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва № від 15.02.2024 року.

Листом від 28.03.2024 ГУ ДПС у Миколаївській області повідомило позивача, що за результатом розгляду податкової інформації та документального підтвердження, стосовно підтвердження платника єдиного податку четвертої групи, позивач втрачає такий статус з підстав недотримання вимог п.299.10 ст.299 та пп.298.8.1 п.298.8 ст.298 ПК України, а саме: за результатом аналізу даних ЄРПН протягом 2023 року відсутня інформація щодо складання платником на адресу контрагентів-покупців податкових накладних з постачання товарів/послуг, та зокрема, сільськогосподарської продукції; відсутнє підтвердження здійснення позивачем за попередній податковий (звітний) період (2023 рік) повного циклу з вирощування (відгодовування) сільськогосподарської продукції, що не відповідає сутності сільськогосподарського товаровиробника.

Також, вказано, що рішенням Миколаївської обласної Ради від 07.11.2022 №9 «Про наявність обставин непереборної сили та перелік суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок таких обставин зі змінами внесеними рішенням від 09.03.2023 №10 та розпорядженням від 15.03.2024 №38-Р ПП «Агрофірма «Милівська» не внесено до переліку суб`єктів, що постраждали внаслідок таких обставин.

Не погоджуючись з рішенням Відповідача, ПП «Агрофірма «Милівська» направило на адресу ГУ ДПС у Миколаївській області лист від 05.04.2024 №2/04-24 «Щодо перегляду рішення про надання статусу платника єдиного податку 4 групи» з додатками. Відповіді на даний лист не отримано.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Суд першої інстанції, вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку четвертої групи шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної виїзної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування, тобто бути платником єдиного податку четвертої групи за критеріями, визначеними у пункті 4 пункту 291.4. статті 291 ПК України.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку та надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).

Згідно п. 291.2 ст. 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Пунктом 291.3 статті 291 ПК України визначено, що юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Відповідно до п. «а» пп. 4 п. 291.4 ст. 291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, четверта група - сільськогосподарські товаровиробники - юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Згідно п. 298.8 ст. 298 ПК України порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку четвертої групи здійснюється відповідно до підпунктів 298.8.1-298.8.4 цієї статті.

Приписами підпункту 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 ПК України передбачено, що сільськогосподарські товаровиробники для переходу на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку подають не пізніше 20 лютого поточного року: загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку); звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки (юридичні особи); розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва (юридичні особи) - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику; відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок.

Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку встановлено положеннями статті 299 ПК України.

Так, згідно пп. 5 п. 299.10 ст. 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема, якщо платником єдиного податку четвертої групи не подано податкову звітність, передбачену підпунктом 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 та підпунктом 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.

Викладене свідчить, що платники єдиного податку четвертої групи щорічно зобов`язані підтверджувати статус платника єдиного податку шляхом подання до 20 лютого поточного року необхідного визначеного ПК України пакету документів.

За правилами п. 48.3 ст. 48 ПК України податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною; ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Одержавши від платника податків податкову звітність, контролюючий орган зобов`язаний перевірити наявність у ній реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 ПК України, та прийняти одне з двох рішень - прийняти податкову звітність або відмовити у її прийнятті, одночасно повідомивши платника податків про причини відмови.

У свою чергу, за змістом наведених норм реєстрація платником єдиного податку є безстроковою і законодавство визначає лише один механізм позбавлення суб`єкта господарювання такого статусу - це прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення суб`єкта господарювання з реєстру платників єдиного податку, зокрема, у разі неподання податкової звітності.

Як вбачається із матеріалів справи, спірні правовідносини виникли з приводу підтвердження позивачем свого статусу як платника єдиного податку четвертої групи.

Так, як було зазначено раніше, до платників 4 групи єдиного податку можуть належати сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, дохід позивача від сільськогосподарського виробництва за 2023 рік склав 529 385,95 грн., що становить 100% від загальної суми доходу сільськогосподарського товаровиробника.

Дохід отриманий від реалізації власно виробленої пшениці урожаю 2021 року, яка обліковувалась в бухгалтерських регістрах та зберігалася на складі підприємства. Наявність місця для зберігання сільськогосподарської продукції - складу підтверджена даними форми № 20- ОПП від 23.10.2020 року. Факт продажу продукції підтверджений видатковою накладною № 1 від 06.11.2023 року, рахунок № 1 від 06.11.2023 року, договір купівлі-продажу № 1 від 06.11.2023 року (а. с 13-16).

Натомість, матеріали справи містять докази повідомлення відповідача, що податкова накладна по даній операції не зареєстрована через відсутність ліміту з ПДВ по причині викрадення податкового кредиту, у зв`язку з чим відкрито кримінальне провадження № 0001013 від 28.07.2022 року та №0001779 від 22.09.2023, в яких ПП Агрофірма «Милівська» визнана потерпілою стороною (а.с. 8-10, 17-19).

Крім того, відповідно до абзацу другого підпункту 298.8.4. пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України, сільгосптоваровиробник, який перебуває на спрощеній системі оподаткування та ставки єдиного податку, встановленої для четвертої групи, у якого частка власного сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік (2023) становить менше ніж 75 відсотків, у 2024 році може залишитися платником єдиного податку за умови отримання рішення обласної ради за місцезнаходженням такого товаровиробника про наявність обставин непереборної сили саме в їх регіоні і перебування його у переліку суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок таких обставин.

З матеріалів справи вбачається, що ПП «Агрофірму «Милівська» внесено до переліку суб`єктів господарювання, які провадять діяльність на території Херсонської області та у 2023 році постраждали внаслідок форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 20.02.2024 року № 92. Підприємством «АФ «Милівська» надано документальне підтвердження а саме розпорядження начальника Сільської військової адміністрації від 19.02.2024 року № 43, що земельні ділянки, які знаходяться на території Милівської сільської територіальної громади визнано потенційно забрудненими вибухонебезпечними предметами та надано пільги з місцевих податків і зборів.

Судом встановлено, що у зв`язку з тим, що розпорядження начальника Херсонської ОВА №92 «Про наявність на території Херсонської області обставин непереборної сили та затвердження переліку суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок таких обставин у 2023 році», прийнято лише 20.02.2024, ПП «Агрофірма «Милівська» було позбавлене можливості подати таке розпорядження разом з податковою звітністю на підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи. Вказане розпорядження було надано до контролюючого органу листом від 05.04.2024 №2/04 24, однак, не прийнято до уваги.

Крім того, згідно із абзацом 2 п. 299.11 ст. 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення виїзних документальних перевірок платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам п.п. 4 п. 291.4 та п. 291.5-1 ст. 291 цього Кодексу у податковому (звітному) році або у попередніх періодах, такому платнику за такі періоди нараховуються податки та збори, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені главою 11 розділу II цього Кодексу. Такий платник податку зобов`язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, починаючи з наступного місяця після місяця, у якому встановлено таке порушення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Отже, нормами ПК України передбачений порядок реєстрації або анулювання реєстрації платників єдиного податку.

Контролюючий орган має право прийняти рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку четвертої групи відповідно до передбаченого ПК України порядку.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає, що єдиним законним способом реалізації владних управлінських функцій є проведення документальної перевірки, на підставі якої встановлюється, що платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), як наслідок - прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників цього податку.

Колегія суддів зазначає, що для прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку четвертої групи мають бути виконані всі вимоги, передбачені ПК України. Водночас, відповідачем не надано доказів проведення документальної перевірки позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 816/543/17, від 16.04.2018 у справі № 808/657/16, від 08.05.2018 у справі № 816/1088/17, від 19.04.2019 у справі № 822/2037/18.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відмова позивачу у підтвердженні статусу платника єдиного податку четвертої групи в 2024 року є протиправною, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо заявленого представником позивача клопотання про стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, у розмірі 5000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 322 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції складається зокрема з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При цьому, згідно вимог ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, на підтвердження понесених витрат до суду було надано копію договору про надання правової допомоги №1 від 23.05.2024 року, з додатковою угодою від 23.12.2024 року №2, акт приймання передачі наданих послуг від 25.12.2024 року, рахунок на оплату від 25.12.2024 року та платіжну інструкцію №3182 від 26.12.2024 року на суму 5000,00 грн.

Дослідивши вказані документи, колегія суддів зазначає що ними підтверджується факт надання правничої допомоги та її обсяг у суді апеляційної інстанції.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що зазначено у рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04), заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Дослідивши наявні у матеріалах справи документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд зазначає, що дана справа є справою незначної складності. Розгляд справи у суді першої інстанції відбувся в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та у порядку письмового провадження в суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з наданих до суду документів, правнича допомога, надана позивачу в суді апеляційної інстанції, полягала в підготовці відзиву на апеляційну скаргу, а також супроводження судової справи.

Суд наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Врахувавши конкретні обставини цієї справи, колегія суддів дійшла переконання, що зазначені адвокатом витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію розумності їхнього розміру з огляду на підготовку лише одного процесуального документа - відзиву на апеляційну скаргу, зміст якого частково дублює зміст позовної заяви, а тому заявлений позивачем розмір судових витрат, понесених в суді апеляційної інстанції, підлягає зменшенню.

Отже, з огляду на зазначене та виходячи з принципу обґрунтованості й пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви про відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року залишити без змін.

Стягнути з Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005 ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємство «Агрофірма «Милівська» (вул. Озерна, 9, каб.5, м. Миколаїв,54058, ) судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, у розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 12.05.2025 р.

Суддя доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: І.О. Турецька