Справа № 520/21195/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 р. Справа № 520/21195/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 04.02.25 по справі № 520/21195/24

за позовом ОСОБА_1

до Позаштатної військово-лікарської комісії (військова частина НОМЕР_1 ) , 12 Регіональної військово-лікарської комісії , Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України , Військової частини НОМЕР_2

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправними бездіяльність командування військової частини НОМЕР_2 із не направлення ОСОБА_1 на лікування у зв`язку і загостренням хронічних хвороб у листопаді 2023 року;

- визнати протиправною і скасувати постанову позаштатної військово- лікарської комісії (військова частини НОМЕР_1 ) у формі довідки військово-лікарської комісії № 4094 від 12.11.2023;

- визнати протиправними бездіяльність 12 Регіональної військово - лікарської комісії (місто Харків) та Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України з не перегляду постанови позаштатної військово- лікарської комісії (військова частини НОМЕР_1 ) у формі довідки військово- лікарської комісії № 4094 від 12.11.2023;

- зобов`язати 12 Регіональну військово-лікарську комісію (місто Харків) надати висновок про здоров`я ОСОБА_1 у формі документа передбаченого «Положенням», станом на 12 листопада 2023 року, як такого що потребує лікування і у зв`язку і цим необхідності у надання ОСОБА_1 відпустки для лікування (станом на - 12.11.2023 року).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до постанови позаштатної військово- лікарської комісії (військова частини НОМЕР_1 ) у формі довідки військово-лікарської комісії №4094 від 12.11.2023 ОСОБА_1 на підставі ст.45-б, 39-г, 67-г графи ІІ Розкладу хвороб визнано придатним до військової служби. Позивач вважаючи, що позаштатною військово-лікарською комісією об`єктивно не досліджено стан здоров`я, не вірно вказано наявні діагнози, не враховано висновки попередніх медичних обстежень, надав до 12 Регіональної військово - лікарської комісії (місто Харків) скаргу на постанову, оформлену довідкою №4094 від 12.11.2023. За наслідком розгляду його скарги, відповідач 2 листом від 03.04.2024 №1189/1630 повідомив про відсутність підстав для повторного медичного огляду військовослужбовця. Позивач, вважаючи таку відповідь протиправною, звернувся зі скаргою на бездіяльність відповідача 2 та з метою скасування довідки №4094 від 12.11.2023 до Центральної військово-лікарської комісії. Листом від 27.05.2024 №598/9/11755, відповідачем 3 повідомлено позивача про те, що за результатами розгляду скарги та наданих копій медичних документів, постанова позаштатної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_3 №4094 від 12.11.2023 прийнята обґрунтовано, для проведення на теперішній час повторного медичного огляду з метою визначення ступеня придатності до військової частини-підстав немає. Також вказав про відсутність ознак бездіяльності з боку 12 Регіональної військово - лікарської комісії при розгляді скарги військовослужбовця. Вважаючи, що відповідачі порушили право позивача, останній звернувся до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Позаштатної військово-лікарської комісії (військової частини НОМЕР_1 ), 12 Регіональної військово-лікарської комісії, Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України, Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що протягом літа-весни 2023 року, під час навчання та військової служби, виконуючи посадові обов`язки, та вказівки командування, знаходився більшу частину часу у приміщеннях. Восени 2023 року позивач усно звертався до медиків частини зі скаргами на здоров`я (турбувала кіста гайморової пазухи). Однак звернення вочевидь, не оформлювали належним чином, але суд не надав цьому уваги. На початку листопада 2023 року позивач мав загострення своїх хронічних хвороб, про що усно повідомляв лікаря медичної частини. 4 листопада 2023 року позивач відмовився виконувати бойовий наказ тому що боліло в голові від кісти (яка знов з`явилась), і загострилась хронічна хвороба нирок.

Лікувати пухлину в щелепі в польових умовах не можливо. Потрібно оперативне втручання, однак на лікування у військовій частині позивача не відпускали. Відмова позивача від виконання бойового наказу з причини погіршення здоров`я зафіксована була командиром на відеозапис, який потім доданий до кримінальної справи.

Після відмови від виконання бойового наказу (лише з цієї причини) позивача направили в лікарню - вірніше на військово-лікарську експертизу, де позивач в місті Балаклія Харківської області розповідав лікарям про хронічні хвороби: про те, що з`являються кісти, є утворення в нирках, є хронічні захворювання нирок, які загострились, однак скарги були частково проігноровані. Позивача не направили на дослідження голови з приводу появи нових кіст для вирішення питання про їх лікування. Про цей діагноз ( нова кіста) не зазначено в довідці № 4094 від 12.11.2023 року.

Позивач вважає, що інформація про реальний стан його здоров`я була спотворена, тому він подавав скарги. Позивача визнали повністю придатним до служби і звинуватили у протиправному невиконанні бойового наказу командира замість лікування.

Позивач вважає, що у суду не було потреби вивчати і надавати оцінку правильності діагнозів лікарів, що визначені в довідці влк від 12.11.2023 року. Суд міг порівняти зазначення діагнозів у документах із тими медичними документами що я додав до позову (за 2024 рік).

Відповідач, 12 Регіональною військово-лікарською комісією, скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що відповідно до Положення про військово-лікарські експертизи визначено, що у разі незгоди з рішенням ВЛК, зокрема, з постановою про ступень придатності до військової служби, особа може звернутися до штатної ВЛК з відповідним зверненням, які перевіряють відповідність прийнятих позаштатними ВЛК постанов встановленому діагнозу та вимогам цього Положення, на підставі доданих до звернення медичних документів. Відповідно до пункту 3.4 глави 3 розділу 1 Положення, у разі визнання штатною ВЛК звернення необґрунтованим, воно повертається заявникові з відповідними роз`ясненнями, у строк, визначений Законом України «Про звернення громадян». Положенням не передбачено 12 РВЛК переглядати постанови підпорядкованих військово-лікарських комісій на підставі необґрунтованих звернень (заяв,скарг), які не містять обґрунтованих, належних доказів про порушення військово-лікарської експертизи, а саме у вигляді протоколу засідання. Розглянувши заяву позивача та додані до неї документи відповідно до норм Закону України "Про звернення громадян", встановлено відсутність підстав для її задоволення, тому 12 РВЛК правомірно надано письмову відповідь про відмову у перегляді постанови ВЛК за підписом керівника з посиланням на нормативно-правові акти та медичні фактори. Звернув увагу суду на те, що виключно ВЛК надано право встановлення ступеню придатності до військової служби та вибір формулювань, в яких приймаються постанови ВЛК, Жоден інший орган влади не може брати на себе відповідальні повноваження. Враховуючи зазначене, позовні вимоги є протиправними та не підлягають задоволенню.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військовою частиною НОМЕР_1 ) також подано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено, що згідно з усталеною судовою практикою, при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення ВЛК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певної постанови, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності постанови ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Отже, суди вправі перевіряти законність постанови ВЛК лише в межах дотримання процедури її прийняття.

Таким чином, ВЛК надано виключне право встановлення причинного зв`язку захворювань, травм, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців та вибір формулювань в яких приймаються постанови ВЛК. Жоден інший орган влади не може брати на себе відповідні повноваження.

Також Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України покладається на Центральну військово-лікарську комісію розгляд, перегляд, скасування, затвердження, не затвердження, контролю згідно з цим Положенням постанови військово-лікарської комісії. Постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.

На переконання представника Військової частини НОМЕР_1 , відповідач діяв у відповідності до приписів частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти та приймати рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 має статус УБД, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 15.01.2024 та проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_2 .

Як зазначає позивач у позовній заяві, в листопаді, після відмови від виконання бойового наказу, ОСОБА_1 було направлено на медичний огляд ВЛК з метою визначення придатності до військової служби, що підтверджується копією направлення від 08.11.2023 №2/1460, виданим ВЧ НОМЕР_5 .

12.11.2023 проведено медичний огляд військово - лікарською комісією при військовій частині НОМЕР_1 та складено довідку від 12.11.2023 №4094, якою солдата ОСОБА_1 на підставі статей ст.45-б, 39-г, 67-г графи II Розкладу хвороб визнано таким, що придатний до військової служби.

У довідці зазначено діагноз: Гіпертонічна хвороба Іст., ступінь 1, ризик низький. СН-0. СКХ. Двобічний нефролітіаз. Кісти нирок малих розмірів без порушення функцій. двобічний поліпозний риносинусит. Стан після (2016) двобічної ендоназальної синусопатії. Короткозорість слабкого ступеню обох очей. Захворювання, НІ, не пов`язано з проходженням військової служби.

Не погодившись з довідкою військово - лікарської комісії при військовій частині НОМЕР_1 від 12.11.2023 №4094, позивач 01.04.2024 (вх. №2107) звернувся зі скаргою до 12 Регіональної військово - лікарської комісії.

Листом від 03.04.2024 №1189/1630 відповідач 2 повідомив позивача про те, що за результатами розгляду скарги та наданих копій медичних документів, постанова позаштатної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 від 12.11.2023 №4094 винесена обґрунтовано, для проведення на теперішній час повторного медичного огляду з метою визначення ступеня придатності до військової частини-підстав немає.

Вважаючи, вказану відповідь відповідача 2 неналежним розглядом скарги від 01.04.2024, ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України.

Листом Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 27.05.2024 №598/9/11755 позивача повідомлено, що у Центральній військово-лікарській комісії Збройних Сил України розглянуто скаргу військовослужбовця щодо його незгоди з постановою військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 про ступінь придатності до військової служби згідно довідки ВЛК від 12.11.2023 №4094 та бездіяльності 12 РВЛК відповідно до Закону України "Про звернення громадян". Вказано, що медичний огляд військовослужбовців проводиться згідно вимог глави розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від i4.08.20 № 402 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.20 за № 1109/15800. Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу II Положення, медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвит громадян (військовослужбовців) на момент огляду в цілях визначення ступення придатності до військової служби. За встановленим позивачеві діагнозом постанову ВЛК військової частини НОМЕР_1 про ступінь придатності до військової служби згідно довідки ВЛК 12.11.2023 № 4094 прийнято обґрунтовано, відповідно до вимог Положення. Всі результати обстежень враховано при встановленні діагнозу. Всі захворювання, які діагностовано, зазначено в діагнозі. Вказано, що згідно пункту 22.12 глави 22 розділу II Положення, постанова ВЛК про ступінь придатності військовослужбовця до військової служби чинні протягом 12 місяців з моменту проведення медичного огляду ВЛК. Згідно вимог абзацу 7 пункту 1.10 глави 1 розділу II Положень медичний огляд ВЛК військовослужбовців обов`язково проводиться у разі, коли за результатами медичного обстеження діагностовано захворювання: (наслідки травми, поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку. Також вказано, що згідно наданих копій медичних документів, захворювань, які відповідно до вимог Положення зумовлюють непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, не вбачається. Враховуючи зазначене, підстав для скасування постанови ВЛК військової частини НОМЕР_1 про ступінь придатності до військової служби згідно довідки ВЧ від 12.11.2023 № 4094 чи направлення нaчaльникoм ЦВЛК ЗС України на повторний медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби на теперішній час немає. У разі погіршення стану здоров`я, запропоновано звертатися за встановленим порядком до командування військової частики, у якій проходить військову службу, з метою направлення на лікування до закладів охорони здоров`я.

Додатково повідомлялено, що 12 регіональною ВЛК вчасно і ретельно вивчено надані медичні документи і надано обгрунтовану відповідь. Відтак, вважає твердження про бездіяльність 12 регіональне ВЛК безпідставними.

Позивач вважаючи бездіяльність командування військової частини НОМЕР_2 із не направлення ОСОБА_1 на лікування у зв`язку і загостренням хронічних хвороб у листопаді 2023 року; бездіяльність 12 Регіональної військово-лікарської комісії та ЦВЛК протиправною, яка полягає у неналежному розгляді його скарг; безпідставно винесену постанову позаштатної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 про ступень придатності до військової служби, яка оформлена довідкою військово-лікарської комісії від 12.11.2023 №4094 протиправною яка повинна бути скасована, звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в обґрунтування своєї правової позиції по справі, не надано до суду жодних доказів на підтвердження його звернення до Військової частини НОМЕР_2 , яке було проігноровано ВЧ НОМЕР_5 , щоб свідчило про протиправну бездіяльність останнього, а відтак станом на час розгляду справи позивачем не доведено порушення своїх порушених прав свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин саме ВЧ НОМЕР_5 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також засади проходження в Україні військової служби. передбачені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною 3 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За змістом ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджене Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 1.1. розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

За правилами п.1.2 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза це:

- медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України);

- визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом;

- установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Пунктом 2.1 розділу І Положення № 402 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання .

Відповідно до п. 2.2 розділу І Положення № 402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом.

До штатних ВЛК належать:

- Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК);

- ВЛК регіону.

Згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 розділу І Положення № 402 ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.

Відповідно до підпункту 2.3.4 пункту 2.3 розділу І Положення № 402 ЦВЛК має право, зокрема, розглядати, переглядати, скасовувати, відміняти, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України.

Підпунктом 2.3.5. пункту 2.3 розділу І Положення № 402 встановлено, що рішення, постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Згідно п.п. 3.1.-3.4. глави 3 розділу І Положення № 402 вимоги до звернення військовослужбовців та інших осіб, указаних у пункті 1.2 глави 1 розділу I цього Положення, їх права, порядок та строки розгляду пропозицій, заяв та скарг, а також обов`язки штатних ВЛК щодо розгляду звернень регулюються Законом України «Про звернення громадян», Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року № 735, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 року за № 94/29962.

Скарги до штатних ВЛК подаються в строк, визначений Законом України «Про звернення громадян».

Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення».

Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови ВЛК районних (міських) ТЦК та СП подаються за підпорядкованістю до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обласних ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим.

Дії (бездіяльність), рішення, постанови, прийняті ВЛК обласних (Київського міського, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, оскаржуються в штатних ВЛК. Дії (бездіяльність), рішення, прийняті за результатами розгляду звернень ВЛК регіону, оскаржуються в ЦВЛК.

У разі визнання штатною ВЛК заяви чи скарги щодо перегляду (скасування) постанови ВЛК обґрунтованою, ВЛК штатної ВЛК переглядає оскаржувану постанову ВЛК або приймає рішення про направлення на повторний (контрольний) медичний огляд.

Аналізуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд пропозицій, заяв та скарг військовослужбовців та інших осіб регулюються нормами Закону України «Про звернення громадян» та Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР (далі Закон №393) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Військовослужбовці, працівники органів внутрішніх справ і державної безпеки, а також особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України мають право подавати звернення, які не стосуються їх службової діяльності.

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (ч. 1 ст. 3 Закону №393).

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб (ч. 4 ст. 3 Закону №393).

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону №393 скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину (ч. 6 ст. 16 Закону №393).

За правилами ст. 19 Закону №393 органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів (ч. 1 ст. 20 Закону №393).

Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), а також порядок контролю за його дотриманням визначає Інструкція про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 № 735 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 р. за № 94/29962) (далі - Інструкція).

Відповідно до п.п. 5, 6 розділу І Інструкції до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності дії, унаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина будь-які обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Усі звернення громадян, що надходять до Міністерства оборони України, органів військового управління, військових частин, підлягають обов`язковій класифікації за встановленими статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» їх видами, а саме: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання), скарги. Подальший розгляд пропозицій, заяв та скарг громадян проводиться з урахуванням особливостей, установлених статтями 14, 15 та 16 зазначеного Закону.

За правилами п.п. 1, 2, 4-8 розділу ІІІ Інструкції посадові особи органів військового управління, військових частин під час розгляду звернень громадян зобов`язані уважно вникати в їх суть, у разі потреби вимагати у виконавців матеріали їх перевірки, направляти працівників на місця для перевірки викладених у зверненні обставин, застосовувати інші заходи для об`єктивного вирішення поставлених автором звернення питань, з`ясовувати та приймати рішення про усунення причин і умов, які спонукають авторів скаржитись.

Рішення, які приймаються за зверненнями, мають бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов`язана забезпечити своєчасне й правильне рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів щодо поновлення порушених прав громадян.

Термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється з дня, наступного за днем, з якого починається строк (таким днем є день їх надходження та реєстрації в органі військового управління, військовій частині), до дня направлення заявнику відповіді на його звернення. Якщо останній день терміну розгляду звернення припадає на неробочий день, то останнім днем терміну вважається перший після нього робочий день. Термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється від дня їхньої реєстрації у структурному підрозділі Міністерства оборони України, відповідальному за організацію розгляду звернень громадян.

Звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжито потрібних заходів щодо його виконання і заявника повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення.

Відповідь за результатами розгляду звернення обов`язково дається тим органом військового управління, військовою частиною, які його отримали і до компетенції яких входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким право ставити підпис надано відповідним керівником органу військового управління, командиром військової частини.

Рішення про відмову в задоволенні вимог або прохань, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на чинне законодавство і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому вказуються заходи, які вживались органом військового управління, військовою частиною для перевірки цього звернення. Якщо давалася усна відповідь, то складається відповідна довідка, яка додається до матеріалів перевірки звернення.

Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що розгляд Регіональною ВЛК та ЦВЛК пропозицій, заяв та скарг військовослужбовців та інших осіб регулюються нормами Закону України «Про звернення громадян» та Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, у урахуванням норм Положення № 402.

З матеріалів справи вбачається що позивач, не погодившись з довідкою військово - лікарської комісії при військовій частині НОМЕР_1 від 12.11.2023 №4094, 01.04.2024 (вх. №2107) звернувся зі скаргою до 12 Регіональної військово - лікарської комісії.

Листом від 03.04.2024 №1189/1630 відповідач 2 повідомив позивача про те, що за результатами розгляду скарги та наданих копій медичних документів, постанова позаштатної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 від 12.11.2023 №4094 винесена обґрунтовано, для проведення на теперішній час повторного медичного огляду з метою визначення ступеня придатності до військової частини-підстав немає.

Вважаючи, вказану відповідь відповідача 2 неналежним розглядом скарги від 01.04.2024, ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України.

Листом Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 27.05.2024 №598/9/11755 позивача повідомлено, що у Центральній військово-лікарській комісії Збройних Сил України розглянуто скаргу військовослужбовця щодо його незгоди з постановою військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 про ступінь придатності до військової служби згідно довідки ВЛК від 12.11.2023 №4094 та бездіяльності 12 РВЛК відповідно до Закону України "Про звернення громадян". Серед іншого, вказано, що підстав для скасування постанови ВЛК військової частини НОМЕР_1 про ступінь придатності до військової служби згідно довідки ВЧ від 12.11.2023 № 4094 чи направлення нaчaльникoм ЦВЛК ЗС України на повторний медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби на теперішній час немає.

Так, при дослідженні відповідей відповідачів, суд встановив, що відповіді на скарги позивача надано НОМЕР_6 РВЛК та ЦВЛК у строки, визначені ст. 16 Закону №393 та п. 5 розділу ІІІ Інструкції та розглянуті відповідно до положень Закону України "Про звернення громадян", що прямо передбачено Положенням №402.

Отже, колегія суддів вважає безпідставним твердження позивача про те, що 12РВЛК та ЦВЛК повинні оформлювати свої висновки за результатами розгляду скарг вмотивованими постановами, оскільки, за вимогами п. 3.4. розділу І Положення № 402 (в редакції чинній на момент винекнення спірних правовідносин), 12РВЛК та ЦВЛК переглядає оскаржувані постанови ВЛК або приймають рішення про направлення на повторний (контрольний) медичний огляд у разі визнання заяви чи скарги обґрунтованою. Положення № 402 не містить вимоги щодо необхідності оформлення РВЛК та ЦВЛК відмови у задоволенні скарги у формі постанови.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає протиправної бездіяльності відповідачів (12РВЛК та ЦВЛК) щодо нездійснення, у встановленому законом порядку, розгляду скарг позивача на висновок військово-лікарської комісії.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що 12РВЛК та ЦВЛК в спірних правовідносинах діяли з дотриманням норм чинного законодавства України, а тому, позовну вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо доводів позивача по визнання протиправною та скасування постанови позаштатної військово- лікарської комісії (військова частини НОМЕР_1 ) у формі довідки військово-лікарської комісії № 4094 від 12.11.2023, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 12.06.2020 у справі № 810/5009/18, до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає позивач під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби з посиланням на пункт 3.13 глави 3 розділу II Положення № 402. Відповідно до цієї норми у спірних питаннях та складних випадках право на винесення остаточного рішення залишається за Центральною військово-лікарською комісією. Для цього військовий комісаріат направляє в регіональну штатну ВЛК, на території якої проживає заявник, його заяву, медичні документи, які є в заявника або одержані військовим комісаріатом із цивільних (військових) лікувальних закладів, військовий квиток.

Так, абзацом 4 пункту 2.4.5 розділу І Положення № 402 визначено, що ВЛК регіону має право, зокрема, приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК.

У разі незгоди з рішенням ВЛК регіону таке рішення може бути оскаржено до Центральної військово-лікарської комісієї (п. п. 2.4.10 п. 2.4 глава 2 розділу І Положення № 402).

Відповідно до п.п. 2.3.1. п. 2.3. глави 2 Розділу І Положення № 402, Центральна військово-лікарська комісія є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.

Згідно п.п. 2.3.4. п. 2.3. глави 2 Розділу І Положення № 402, ЦВЛК має право, зокрема, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК.

Аналізуючи наведене колегія суддів вважає, що у разі наявності сумніву щодо правильності висновку комісії щодо придатності до військової служби, правом на скасування постанови ВЛК наділена виключно ЦВЛК.

Разом з цим, ЦВЛК, у листі від 27.05.2024 №598/9/11755 у відповідь на скаргу позивача, вказала, що підстав для скасування постанови ВЛК військової частини НОМЕР_1 про ступінь придатності до військової служби згідно довідки ВЧ від 12.11.2023 № 4094 чи направлення нaчaльникoм ЦВЛК ЗС України на повторний медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби на теперішній час немає.

Слід звернути увагу, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12.06.2020 у справі № 810/5009/18, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку ВЛК, зокрема, досліджувати питання стану здоров`я військовозобов`язаного, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд в межах розгляду справи не вправі надавати власну оцінку на предмет наявності підстав для визнання позивача таким, що не придатний до військової служби.

Тобто, розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку.

Разом з тим, за встановлених обставин справи, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, не встановлено процедурних порушень при прийнятті оскаржуваного висновку, який прийнятий за наслідками проведення медичного огляду позивача на предмет його придатності до військової служби за станом здоров`я під час дії правового режиму воєнного стану.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, оскільки позивачем не надані докази, що свідчили б про порушення процедури прийняття оскаржуваного рішення ВЛК, отже відсутні підстави для задоволення адміністративного позову і в цій частині.

Щодо доводів позивача про визнання протиправною бездіяльність командування військової частини НОМЕР_2 із не направлення ОСОБА_1 на лікування у зв`язку і загостренням хронічних хвороб у листопаді 2023 року, колегія суддів зазначає наступне.

У позовній заяві позивач зазначає, що "протягом весни -літа 2023 року, під час навчання та подальшої військової служби у військових частинах ( НОМЕР_7 ), останній виконував обов`язки та вказівки командування, знаходився більші проміжки часу у приміщеннях, при цьому звертався до медичної частини із скаргами на здоров`я (турбувала кіста гайморової пазухи), але звернення не оформлювали належним чином. На початку листопада 2023 року позивач вже мав загострення своїх хронічних захворювань, про що усно повідомляв лікаря медичної частини. 4 листопада 2023 року відмовився виконувати бойовий наказ оскільки проблеми зі здоров`ям заважали нести службу: хронічна хвороба нирок загострилась, появились сильні болі і знову з`явилась пухлина в верхній щелепі. Оскільки позивач мав потребу в стаціонарному лікуванні нирок певний період часу, однак на лікування позивача не направляли".

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було направлено на медичний огляд ВЛК з метою визначення придатності до військової служби, що підтверджується копією направлення від 08.11.2023 №2/1460, виданим ВЧ НОМЕР_5 .

Жодних доказів, які б підтверджували звернення позивача до командування ВЧ НОМЕР_2 із рапортами про направлення останнього на лікування у зв`язку і загостренням хронічних хвороб у листопаді 2023 року, матеріали справи не містять та позивачем не надано.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України установлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень.

Відтак, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, причому захист прав, свобод та інтересів є похідним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Таким чином, адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було реальним.

Наявність реального та безпосереднього порушення прав позивача як необхідної умови судового захисту висловлена Верховним Судом України у постановах від 22 березня 2016 року № п/800/484/15/21-557а16, 01 грудня 2015 року № 800/134/15/21-2247а15, 01 грудня 2015 року № 800/135/15/21-3222а15.

Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, а тому до адміністративного суду вправі звернутися особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оскаржується.

Окрім того, зі змісту наведених приписів КАС України випливає, що підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи інтересів, при цьому обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відтак, згідно з вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом лише у разі, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Позивач вважає, що в даному випадку порушуються його приватні інтереси, але у позовній заяві відсутнє викладення дійсних обставин в обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 стосовно визнання протиправною бездіяльності командування військової частини НОМЕР_2 із ненаправлення ОСОБА_1 на лікування у зв`язку і загостренням хронічних хвороб у листопаді 2023 року. Виключно сформована у прохальній частині вимога позивача, не є належним доказом порушення його прав, свобод та інтересів з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень.

При цьому, матеріали справи не містять, а позивачем в обґрунтування своєї правової позиції по справі, не надано до суду жодних доказів на підтвердження його звернення до відповідача 4, яке було проігноровано ВЧ НОМЕР_5 , щоб свідчило про протиправну бездіяльність останнього, а відтак станом на час розгляду справи позивачем не доведено порушення своїх порушених прав свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин саме ВЧ НОМЕР_5 .

Таким чином, дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на їх недоведеність та необґрунтованість вчинення відповідачами дій, які порушують права та законні інтереси позивача.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 року по справі № 520/21195/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 по справі № 520/21195/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.А. Спаскін А.О. Бегунц