Справа № 320/12665/23
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2025-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 року справа №320/12665/23

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , до Головного управління ДПС у Київській області, треті особи на стороні Позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14 вересня 2022 року № 0-1027 (форма «ф») на суму 8673,00 гривень - з податку на нерухоме майно за 2021 рік, відмінне від земельної ділянки;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14 вересня 2022 року № 0-1027 (форма «Ф») на суму 58732,50 гривень - з податку на нерухоме майно за 2021 рік, відмінне від земельної ділянки;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14 вересня 2022 року № 0-1027 (форма «Ф») на суму 32781,00 гривень - з податку на нерухоме майно за 2021 рік, відмінне від земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що нежитлові будівлі, які знаходяться по АДРЕСА_1 загальною площею 722,2 кв.м. «В» (адмінбудівля) загальною площею 515,0 кв.м.; «Г» (пилорама) загальною площею 243,2 кв.м.; «Д» (нежитлова будівля) загальною площею 2435,1 кв.м., що належать йому на праві власності, за своїми характеристиками та цільовим використанням є будівлями промисловості, а тому в розумінні положень абз. "є" п.п. 266.2.2 п.266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Внаслідок цього, позивач вважає, що у відповідача не було жодних правових підстав для визначення йому податкового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості" за 2021 рік, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, не погоджуючись із доводами позивача, надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що податковим органом правомірно визначено позивачу податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік, а зазначені позивачем будівлі не є будівлями промисловості промислового підприємства. При цьому, відповідач зауважив, що застосування пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, а тому сама лише наявність виробничих приміщень, які використовуються для цілей забезпечення діяльності позивача, не дає підстав для віднесення такої будівлі до категорії "будівель промисловості". На думку відповідача, об`єкти нерухомого майна позивача не підпадають під дію пункту "є" п.п.266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_4 був фізичною особою-підприємцем, що зазначено випискою від 25.03.2013 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Основним профільним видом діяльності ФОП ОСОБА_4 , який вказано в ЄДР, є виробництво інших меблів ( код КВЕД 31.09).

ОСОБА_5 являвся в податковому періоді 2021 року співвласником виробничої бази із виробництва меблів, яка складається із нежитлових будівель по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.09.2007 виданого Білоцерківським управлінням житлово-комунального господарства на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської ради від 11.09.2007 року №383.

Відповідно до технічного паспорта, належна Платнику податків ОСОБА_6 виробнича база по виготовленню меблів (нежитлові промислові будівлі площею 1957,75 кв.м.) знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та призначені для ведення підприємницької (виробничої) діяльності.

Додатково промислове призначення виробничої бази ОСОБА_7 підтверджується тим фактом, що вона розташована на земельній ділянці комунальної власності Білоцерківської територіальної громади (які використовував Платник податків на праві оренди) із цільовим призначенням - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (11.02) із кадастровим № :02:026:0349 площею 0,6320 га.

ОСОБА_4 надійшов 14 жовтня 2022 року лист від Головного управління Державної податкової служби в Київській області, в якому надійшли три витяги податкових повідомлень-рішень, датовані 14 вересня 2022 року (далі - ППР) на загальну суму 100186,50 гривень:

-№0-1027 (форма «Ф») на суму 8673,00 гривень;

-№0-1027 (форма «Ф») на суму 58732,50 гривень;

-№0-1027 (форма «Ф») на суму 32781,00 гривень.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07.12.2022 року серії НОМЕР_1 .

Відповідно до змісту довідки від 22.12.2022 року № 271/02-14 приватного нотаріуса Дуднік Ірини Володимирівни відкрито спадкову справу №55/2022, коло спадкоємців за законом за померлим Спадкодавцем (Платником податків) ОСОБА_4 складається із його дітей:

-сина ОСОБА_1 (Позивача),

-доньки ОСОБА_2 (Третя особа № 1 на стороні Позивача);

-неповнолітньої доньки ОСОБА_3 (Третя особа № 2 на стороні Позивача).

У склад спадщини за померлим Платником податків ОСОБА_8 входять, зокрема нежитлові будівлі по АДРЕСА_2 ; А, В, Г, Д, К, Р, С; 0-2, п-1) в місті Біла Церква Київської області, на які нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2021 року, - тобто на дату подання Позову Відповідачем сформовано податкові зобов`язання (Оскаржувані ППР від 14.09.2022р.) щодо зазначеного нерухомого майна.

В даній справі Позивачем є ОСОБА_1 , який є сином та спадкоємцем за законом.

Відповідно до вищезазначених 3-х Оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, Позивачу визначено суму податкового зобов`язання - відповідно до пп.266.7.2 п.266.7 статті 266 «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України) - за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» в загальному розмірі 100186,50 гривень (сто тисяч сто вісімдесят шість гривень 50 копійок) - за податковий період 2021 року, - по нежитловим будівлям по АДРЕСА_1 (Н, 3, М-2; А, В, Г, Д, К, Р, С; 0-2, п-1) в місті Біла Церква Київської області.

Незгода позивача із прийнятими рішеннями зумовила його звернення до суду із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Податкового кодексу України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Так, відповідно до п. 8.3 ст.8 Податкового кодексу України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Статтею 10 Податкового кодексу України визначено, що до місцевих податків належать: п.п.10.1.1. податок на майно, відмінне від земельної ділянки; п.п.10.1.2. єдиний податок.

Відповідно до п. 10.3 ст. 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (п.п.12.3.1 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (п.п.12.3.2 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (п.п.12.3.3 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

При цьому, згідно з п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених п.п.12.3.4 п. 12.3 ст. 12 цього кодексу.

Відповідно п.п.12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, місцеві ради за Податковим кодексом України мають обов`язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок ( і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII, яким, виклавши у новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України, законодавець запровадив справляння податку за об`єкти житлової та нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п.266.1.1 п. 266.1 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За правилами п.п.266.5.1 п. 266.5 ст.266 Податкового кодексу ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно підпункту 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

При цьому п.п.266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно п.п.266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України 01 січня 2015 року, власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за виключенням випадків, визначених п.п.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п.266.7.4 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

В силу вимог підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема, будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

При цьому, Податковий кодекс України не містить обмежень щодо використання чи не використання таких об`єктів. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач має у власності виробничу базу із виробництва меблів, відповідно до ч. 1.ст. 178 Цивільного кодексу України, в порядку спадкування, а саме: нежитлові будівлі по АДРЕСА_1 (Н, 3, М-2; А, В, Г, Д, К, Р, С; 0-2, п-1) в місті Біла Церква Київської області.

Промислове призначення виробничої бази підтверджується відповідними документами:

1. договором оренди землі від 21 вересня 2018 року № 21 та додатки до Договору № 21, а саме:

- додаток № 1 - Схема розміщення земельної ділянки;

- додаток № 13 до Позовної Заяви;

- додаток № 2 - Кадастровий план земельної ділянки;

- додаток № 4 - Витяг із рішення Білоцерківської міської ради від 21.06.2018 року № 2455-53-VII «Про передачу земельної ділянки комунальної власності в оренду».

Згідно із ДК 018-2000 будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

Таким чином, до будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи:

1251.1 - «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»;

1251.2 - «Будівлі підприємств чорної металургії»;

1251.3 - «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»;

1251.4 - «Будівлі підприємств легкої промисловості»;

1251.5 - «Будівлі підприємств харчової промисловості»;

1251.6 - «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»;

1251.7 - «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової

промисловості»;

1251.8 - «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості»;

1251.9 - «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Технічний паспорт - документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім?я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику.

Технічний паспорт має бути прошнурований, пронумерований та скріплений підписом керівника суб`єкта господарювання, який проводив інвентаризацію, а також підписом виконавця робіт і контролера із зазначенням серії та номера кваліфікаційного сертифіката на право виконання робіт з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна - відповідно до вимог Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України від 24.05.2001 року № 127.

Відповідно до технічного паспорта належна Платнику податків ОСОБА_9 виробнича база по виготовленню меблів (нежитлові промислові будівлі площею 1957,75 кв.м.) знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та призначені для ведення підприємницької (виробничої) діяльності.

Додатково промислове призначення виробничих приміщень підтверджується тим фактом, що в тексті Рішенні «Про передачу земельної ділянки комунальної власності в оренду» від 21.06.2018р. № 2455-53-VII чітко вказано, що земельні ділянки площею 0,6320 га є землями із цільовим призначенням - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та Іншої промисловості (код 11.02 секції G «Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення») - в межах земель комунальної власності Білоцерківської міської ради.

Отже, судом встановлено, що будівлі Позивача є промисловими у розумінні чинного законодавства.

Також, суд встановив, що на час здійснення господарських операцій, на дату складання Оскаржуваних ППР, Платник податків був фізичною особою - підприємцем, діяльність якого спрямована на виробництво меблевих виробів в асортименті - тобто така діяльність відноситься до діяльності промислових підприємств, спрямована на виробництво товарів; комплекс будівель призначений для цілей забезпечення діяльності ФО-П ОСОБА_10 .

Основним профільним видом діяльності Платника податків, який вказано в ЕДР, є виробництво інших меблів (код КВЕД 31.09).

На підтвердження здійснення ОСОБА_4 підприємницької діяльності, у матеріалах справи містяться копії документів, а саме:

-податковий розрахунок від 14.04.2021р. сум доходу, нарахованого (сплаченого) користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 1-й квартал 2021 року;

-квитанція № 2 від 09.05.2021 року про прийняття податковим органом вказаного Розрахунку;

-податкова декларація від 26.01.2022р. платника єдиного податку ФО-П ОСОБА_7 ;

-відомості з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_5 (станом на 26.09.2021р.);

-видаткові накладні за 2021 рік від постачальника ФОП ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_3 ) - всього в кількості 10-ти одиниць;

-договір із ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» постачання електричної енергії за № 1954 та

додаток № 9 до нього;

-платіжні документи на оплату в 2021 році (вибірково) за використану на виробничі цілі ФОП ОСОБА_8 електроенергії на виробництво меблів;

-видаткові накладні щодо реалізації у 2021 році товаровиробником Позивачем (ФОП ОСОБА_8 ) власної меблевої продукції контрагентам-покупцям;

-договори, укладені ФО-П ОСОБА_4 на продаж (постачання) власної меблевої продукції із контрагентами.

Норма підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України в розрізі основоположного принципу єдиного підходу до встановлення податків і зборів, передбаченого підпунктом 4.1.11 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, і принципу нейтральності оподаткування, встановленого у підпункті 4.1.8 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, не містить жодних виключень, обмежень чи застережень щодо включення будівель промисловості, що належать на праві приватної власності фізичним особам, до об`єктів, які не оподатковуються в силу закону за умови використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 17.02.2020 у справі №820/3556/17, якою сформовано новий правовий висновок, відповідно до якого визначено, що застосування підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, враховуючи приписи підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України та правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 17.02.2020 у справі №820/3556/17, суд дійшов висновку, що контролюючим органом помилково віднесено належні позивачу нежитлові будівлі до категорії об`єктів оподаткування, що не мають пільг із сплати податку, у зв`язку з чим, оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача є протиправними та підлягають скасуванню.

При цьому, суд враховує те, що контролюючий орган не надав жодних доказів того, що будівлі, які є власністю позивача, використовується ним не за цільовим призначенням.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду належних і достовірних доказів, які б спростовували доводи позивача.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. що підтверджується квитанцією № ПН 3394988 від 22.03.2023 року.

Таким чином, в зв`язку із задоволенням позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14 вересня 2022 року № 0-1027 (форма «ф») на суму 8673,00 гривень - з податку на нерухоме майно за 2021 рік, відмінне від земельної ділянки.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14 вересня 2022 року № 0-1027 (форма «Ф») на суму 58732,50 гривень - з податку на нерухоме майно за 2021 рік, відмінне від земельної ділянки.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14 вересня 2022 року № 0-1027 (форма «Ф») на суму 32781,00 гривень - з податку на нерухоме майно за 2021 рік, відмінне від земельної ділянки.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) сплачений ним судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн., 60 коп, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.