Справа № 520/23400/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 р. Справа № 520/23400/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Бегунца А.О. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2025, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., м. Харків по справі № 520/23400/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо для застосування положень частини 5 статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» при обчисленні і виплаті з 30.05.2023 року пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області обчислювати і виплачувати з 30 травня 2023 року ОСОБА_1 пенсію без застосування положень частини 5 статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу», здійснивши виплату донарахованих сум пенсії.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 частково задоволено позов.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо застосування положень ч.5 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ при обчисленні і виплаті з 30.05.2023 року пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити з 30 травня 2023 року ОСОБА_1 пенсію без застосування положень ч.5 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, здійснивши виплату донарахованих сум пенсії.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3-й під., 2 пов., м. Харків, 61022, ).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права рішення просить скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Доводи апелянта аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 30 травня 2023 року, згідно рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року по справі № 520/21917/23, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було призначено пенсію за віком згідно ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ в розмірі 60 відсотків суми її заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на підставі довідок про складові заробітної плати № 35, № 36 від 29.06.2023 від 22.01.2020 № 26 та від 22.01.2020 № 25, які видані Чугуївською міською радою Харківської області. На даний час Позивач працює на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку - головного бухгалтера Виконкому Чугуївської міської ради Харківської області. Вказана посада відноситься до службовців органів місцевого самоврядування, а тому пенсія виплачується у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, пенсія ОСОБА_1 виплачується як працюючому на посаді службовця органів місцевого самоврядування, обчислена відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області як отримувач пенсії.

З 30 травня 2023 року згідно із рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року по справі № 520/21917/23, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області рішенням № 27 від 25.06.2024, з 30 травня 2023 року було призначено пенсію за віком згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII в розмірі 60 відсотків суми її заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на підставі довідок про складові заробітної плати № 35, № 36 від 29.06.2023, від 22.01.2020 № 26 та від 22.01.2020 № 25, які видані Чугуївською міською радою Харківської області.

У той же час позивачем зазначено, що вона з 18.07.2001 року по теперішній час працює в органах місцевого самоврядування на посадах бухгалтера, головного спеціаліста бухгалтерського обліку, заступника завідуючого відділу бухгалтерського обліку, - з 01.07.2013 - працює на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку - головного бухгалтера Виконкому Чугуївської міської ради Харківської області. При цьому зазначена посада відноситься до службовців органів місцевого самоврядування.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2023 року у справі № 520/21917/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення від 05.07.2023 року № 0827 відділу перерахунків пенсії № 1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області "Про відмову в переході на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області зарахувати період роботи з 04.10.1994 року по 17.07.2001 року та період роботи в органах місцевого самоврядування з 18.07.2001 по 30.05.2023 року до стажу державної служби ОСОБА_1 , пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу" з 30.05.2023 року в розмірі 60 відсотків суми моєї заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на підставі довідок про складові заробітної плати № 35 від 29.06.2023 та № 36 від 29.06.2023, видані Чугуївською міською радою Харківської області; у задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 268,40 грн.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 268,40 грн.

За даними програми «Діловодство спеціалізованого суду (ДСС)» вбачається, що зазначене судове рішення не було оскаржено в апеляційному порядку та набрало законної сили.

Положеннями ч.4 ст. 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

25.06.2024 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою щодо призначення пенсії державного службовця згідно рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року по справі № 520/21917/23.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 28.06.2024 року № 19246-18359/С-03/8-2000/24 позивача було повідомлено про те, що вона перебуває на обліку і отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також вказано, що рішенням № 27 від 25.06.2024 було виконане рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2023 по справі № 520/21917/23, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області зарахувати період роботи з 04.10.1994 року по 17.07.2001 року та періоди роботи в органах місцевого самоврядування з 18.07.2001 по 30.05.2023 року до стажу державної служби ОСОБА_1 , пенсію за віком згідно Закону України Про державну службу з 30.05.2023 року в розмірі 60 відсотків суми її заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на підставі довідок про складові заробітної плати № 35 від 29.06.2023 та № 36 від 29.06.2023, які видані Чугуївською міською-радою Харківської області. Представником зазначено, що відповідно п. 13-1 розділу XV прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 1 жовтня 2017 року пенсії, призначені після набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (крім осіб з інвалідністю І та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на умовах законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про наукову і науково-технічну діяльність" у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIІ, а також на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Після звільнення з роботи виплата пенсії, призначеної відповідно до зазначених законів, поновлюється.

Відповідачем було видано розрахунок стажу та заробітної плати, яка враховувалася при призначенні їй пенсії державного службовця. Однак із таким твердженням відповідача позивач не погоджується і вважає що їй як особі, яка перебуває на службі в органах місцевого самоврядування пенсія призначена згідно із Закону України «Про державну службу» повинна виплачуватися в повному обсязі, оскільки зі змісту листа № 19246-18359/0-03/8-2000/24 від 28.06.2024 вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області безпідставно вважає, що перебуваючи на службі в органах місцевого самоврядування вона є працюючою на посаді державного службовця, що суперечить нормам ст.ст. 2, 3, 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.ст. 2, 3 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», з огляду на обставини того, що вона працює в органах місцевого самоврядування і перебуває не на посаді державного службовця та отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету, а не за рахунок Державного бюджету.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 не працює на посадах державної служби, а продовжує службу в органах місцевого самоврядування, у пенсійного органу були відсутні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 37 Закону № 889-VІІІ, та здійснення виплати пенсії позивача, обчисленої на умовах Закону № 889-VІІІ, розміром пенсії, обчисленим у відповідності до положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із положеннями ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Суд зазначає, що положеннями ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» 07.06.2001 року № 2493-III (далі Закон № 2493-III) встановлено, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно із приписами ст. 22 Закону № 2493-III до стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється дія цього Закону, а також на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Статтею 21 Закону № 2493-III (в редакції, що була чинною до змін, внесених Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 року, які набрали чинності з 01.10.2017 року) визначалося, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон України № 889-VIII).

За змістом пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 889-VIII, втратив чинність Закон № 3723-ХІІ, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Пунктами 10 та 12 вищезазначеного розділу передбачено право державних службовців за певних умов на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ. Державні службовці, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII обіймають посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 в порядку, визначеному для осіб, які мають не менше, як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

У вікових нормах призначення пенсій, чоловіки мають право на одержання пенсії державних службовців по досягненню 62 років, жінки - по досягненню пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, та за наявності страхового стажу для чоловіків 35, для жінок 30 років.

Пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права на пенсію в розмірі 60 % суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями у розмірі 60 % заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Приписами частини першої статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, чинного до 01.05.2016, передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Як вбачається з матеріалів справи, до 01.10.2017 року, тобто до дати набрання чинності змін, внесених Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 року, до редакції ст. 21 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування позивач мала стаж служби в органах місцевого самоврядування більше ніж 10 років, що давав їй право на пенсійне забезпечення у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Згідно із ч.2 ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - особі, яка має право на довічну пенсію призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

З 03.07.2017 позивачу відповідачем була призначена пенсія за віком на умовах Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В подальшому, позивач 30.05.2023 звернулась із заявою про перехід з пенсії за віком призначеної згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком згідно із Законом України "Про державну службу".

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 1.5. Порядку подання та оформлення документів для перерахунку пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

За нормами частини третьої ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України.

Днем звернення за переведенням з одного виду пенсії на інший вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Під час розгляду справи встановлено, що з 30.05.2023 позивачу відповідачем на виконання судового рішення у справі № 520/21917/23 призначена пенсія за віком на умовах Закону України «Про державну службу».

Водночас, призначенню пенсії позивача передувало визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком як держслужбовцю згідно ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII та скасування рішення від 05.07.2023 року № 0827 відділу перерахунків пенсії № 1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області "Про відмову в переході на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу".

Відповідно до ст. 5 Закону України № 889-VІІІ правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України № 889-VІІІ дія цього закону не поширюється на депутатів місцевих рад, посадових осіб місцевого самоврядування, що підтверджує твердження позивача про те, що служба в органах місцевого самоврядування не є державною службою. Отже, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути обґрунтованими та доведеними.

Законом України від 03.10.2017 року № 2148-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій (далі - Закон № 2148-VІІІ, який застосовується з 01.10.2017 року) змінено порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам.

Зокрема, згідно приписів ч. 5 ст. 37 Закону № 889-VІІІ (в редакції Закону № 2148-VІІІ) з ) 01.10.2017 року пенсії, призначені після набрання чинності Законом України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) відповідно до цієї статті у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII Про державну службу, а також на посадах та на умовах, передбачених законами України Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки ОСОБА_1 не працює на посадах державної служби, а продовжує службу в органах місцевого самоврядування, у пенсійного органу були відсутні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 37 Закону № 889-VІІІ, та здійснення виплати пенсії позивача, обчисленої на умовах Закону № 889-VІІІ, розміром пенсії, обчисленим у відповідності до положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 по справі № 520/23400/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді А.О. Бегунц О.А. Спаскін