Справа № 320/9847/24
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/9847/24 Суддя (судді) першої інстанції: Жук Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Ганечко О.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської державної адміністрації про встановлення факту проживання, визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київської міської державної адміністрації, в якому просив:

- встановити факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 21.07.1983 по 23.06.1992 проживав у селі Бобер Поліського району Київської області;

- визнати дії Київської міської державної адміністрації щодо відмови/бездіяльності у видачі посвідчення особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, незаконними та зобов`язати Київську міську державну адміністрацію видати ОСОБА_1 посвідчення особи, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (другої категорії).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до Київського окружного адміністративного суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач звернувся із зазначеним позовом до Київського окружного адміністративного суду (за місцем проживання), оскільки згідно ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України, до його юрисдикції належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень.

На думку скаржника, підставою звернення до суду із заявою про визнання юридично значимого факту є рішення про відмову у видачі заявнику посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, а отже, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30 січня 2020 року у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, його належить розглянути виключно у порядку адміністративного судочинства у межах справи про оскарження рішення суб`єкту владних повноважень.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належать розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом, тому оскаржувана ухвала є правомірною та не підлягає скасування.

Згідно частини другої ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року позовну заяву повернуто.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем у позовній заяві заявлено вимоги які мають розглядатися в порядку різного судочинства, цивільного та адміністративного, на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви позивачу.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У частині п`ятій ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено вимоги, які застосовуються до позовної заяви.

У силу вимог пункту 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

За правилами пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо: порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

При цьому, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги (частина перша статті 172 КАС України).

У той же час, заборона щодо об`єднання в одне провадження кількох вимог встановлена у частинах четвертій та п`ятій ст.172 КАС України, відповідно до яких не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Аналогічне правило викладене в частині шостій статті 21 КАС України, згідно якої не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, роз`єднання позовних вимог з їх подальшим розглядом адміністративним судом за таких обставин є неможливим.

Отже, лише у разі порушення правил об`єднання позовних вимог, що може полягати виключно в об`єднанні в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, або щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам, позовна заява підлягає поверненню на підставі п.6 частини четвертої ст.169 КАС України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено позовні вимоги до Київської міської державної адміністрації щодо встановлення факту, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 21.07.1983 по 23.06.1992 проживав у селі Бобер Поліського району Київської області; та про визнання дій відповідача щодо відмови/бездіяльності у видачі посвідчення особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, незаконними та про зобов`язання видати йому посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (другої категорії).

У свою чергу, судом першої інстанції було зазначено, що позовні вимоги щодо встановлення факту проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 21.07.1983 по 23.06.1992 у селі Бобер Поліського району Київської області віднесено до загальної юрисдикції місцевого суду та вони повинні вирішуватись в порядку цивільного судочинства, що підтверджується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.01.2024 у справі №560/17953/21.

При цьому, на думку суду першої інстанції, вимоги про визнання дій Київської міської державної адміністрації щодо відмови/бездіяльності у видачі посвідчення особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, незаконними та зобов`язати Київську міську державну адміністрацію видати ОСОБА_1 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (другої категорії) вирішуються в порядку адміністративного судочинства.

Слід зазначити, що відповідно до положень частини шостої статті 172 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті може роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

У даному випадку, cуд першої інстанції не був позбавлений можливості застосувати положення частини шостої статті 172 КАС України та роз`єднати позовні вимоги з їх подальшим розглядом, з огляду на зміст та юридичну природу обставин, описаних у позовній заяві.

При цьому, КАС України встановлено лише заборону об`єднання, а не роз`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що повернення в даному випадку позовної заяви позивачеві на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України є помилковим.

Слід зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України - суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За правилами частини третьої ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно з ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви - скасувати та направити справу до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року - скасувати, а справу № 320/9847/24 направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко