Справа № 320/10852/23
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2025 року справа №320/10852/23

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Міністерства фінансів України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулося Міністерство фінансів України із позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 24.01.2023 № 62764071 про накладення на Міністерство фінансів України штрафу у розмірі 5 100 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що оскаржувана постанова від 24.01.2023 у виконавчому провадженні № 62764071 про накладення на позивача штрафу у сумі 5 100 грн. прийнята державним виконавцем протиправно, оскільки бюджетний період 2018 року закінчився, відповідно до Бюджетного кодексу України, всі бюджетні призначення втратили чинність.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що оскільки позивачем не виконано рішення суду без поважних причин, тому єдиним заходом примусу, який Законом України «Про виконавче провадження» дозволяє застосувати до боржника у випадку невиконання рішення суду зобов`язального характеру, є накладення штрафу, що слугує гарантією захисту інтересів стягувача. Таким чином відповідач вважає, що оскаржувана постанова є правомірною та скасуванню не підлягає.

У відповіді на відзив Міністерство фінансів України наголосило, що останнє листом повідомляло Відповідача щодо неможливості виконання ВП № 62764071.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.08.2018 №826/8998/18 відмовлено в задоволенні позовних вимог за адміністративним позовом Бориспільської районної державної адміністрації Київської області до Міністерства фінансів України, третя особа: Кабінет Міністрів України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2018 у справі №826/8998/18 скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.08.2018. Визнано протиправними дії Міністерства фінансів України по зміні (коригуванню) показників обсягів надходжень податку на доходи фізичних осіб до бюджету Бориспільського району Київської області за 2016 рік при визначенні розміру реверсної дотації районного бюджету Бориспільського району Київської області на 2018 рік. Зобов`язано Міністерство фінансів України звернутись до Кабінету Міністрів України із поданням про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» із зазначенням в додатку №6 «Міжбюджетні трансферти (базова та реверсна дотації, освіта, медична субвенції та додаткова дотація з державного бюджету місцевим бюджетам) на 2018 рік» розміру реверсної дотації районного бюджету Бориспільського району Київської області на рівні (розмірі) 55 645, 25 тис. грн.

Постановою Верховного Суду України від 12.06.2020 касаційну скаргу Міністерства фінансів України залишено без задоволення, а постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2018 у справі Nє826/8998/18 залишено без змін.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 10.08.2020 відкрито виконавче провадження ВП № 62764071 про виконання вищезазначеного рішення.

Міністерство фінансів України на постанову про відкриття виконавчого провадження надало відповідь листом від 08.09.2020 № 13030-02-10/27512 про наявність підстав для зупинення вчинення виконавчих дій, лист надіслано СЕВ ОВВ 10.09.20, отримано Міністерством юстиції 10.09.2020 та зареєстровано за № 19382-26-20.

08.11.2022 до Міністерства фінансів України надійшла вимога державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.10.2022, в якій зазначено, що 10.08.2020 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження. Постановою зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та зазначено, що у встановлений строк і станом на 26.10.2022 інформація про виконання рішення суду до відділу не надходила. Про поважні причини, які перешкоджають виконанню рішення суду боржником не повідомлено.

В свою чергу, Міністерство фінансів України листом від 16.11.2022 № 13210-02-5/26962 надало відповідь на вимогу державного виконавця щодо неможливості виконати рішення суду в бюджетний період 2022 року.

Постановою від 14.01.2023 ВП № 62764071 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України накладено штраф на Міністерство фінансів України в розмірі 5 100 грн. у зв`язку з невиконанням рішенням суду. В оскаржуваній постанові зазначено, що вимога державного виконавця не виконана та станом на сьогодні інформація про виконання рішення відсутня.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження №1404-VІІІ від 02.06.2016 визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі Закон №1404).

Пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону №1404 визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно частини 2 статті 63 Закону №1404 у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 75 Закону №1404 у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З аналізу вказаних норм вбачається, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Судом встановлено, що відповідачем винесено постанову ВП № 62764071 про накладення штрафу за невиконання рішення суду у сумі 5100 грн., оскільки позивачем не виконано рішення за постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2018 у справі №826/8998/18 без поважних причин про зобов`язання Міністерство фінансів України звернутись до Кабінету Міністрів України із поданням про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» із зазначенням в додатку №6 «Міжбюджетні трансферти (базова та реверсна дотації, освіта, медична субвенції та додаткова дотація з державного бюджету місцевим бюджетам) на 2018 рік» розміру реверсної дотації районного бюджету Бориспільського району Київської області на рівні (розмірі) 55 645, 25 тис. грн.

Позивачем зазначено, що бюджетний період 2018 року закінчився 31 грудня і відповідно до Бюджетного кодексу України, всі бюджетні призначення втратили чинність, а отже неможливо виконання зобов`язання щодо внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік».

Так, Позивачем листами від 07.03.2019 та 27.07.2022 було повідомлено відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про те, що відповідне зобов`язання зазначене у ВП № 62764071 можливо було виконати лише в бюджетний період 2018 року, з 01.01.2018 по 31.12.2018.

Суд зазначає, що відповідно до статті 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Статтею 96 Конституції України встановлено, що Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня.

Закон про державний бюджет України - це закон, який затверджує Державний бюджет України та містить положення щодо забезпечення його виконання протягом бюджетного періоду.

Згідно з статтею 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Зміни до закону про Державний бюджет України можуть вноситися виключно законами про внесення змін до закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Між тим, варто звернути увагу, що в бюджетних періодах 2019, 2020, 2021, 2022 років вимога виконати рішення про зобов`язання внести зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» є абсурдною, оскільки бюджетний період 2018 року закінчився.

Так, бюджетним кодексом України не передбачено внесення змін до закону про Державний бюджет України за минулий бюджетний період.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Частиною першою статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом) - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Обставини, що визначаються законом як поважні причини, звільняють суб`єкта цих правовідносин від виконання покладених на нього обов`язків або негативних для нього наслідків.

Проаналізувавши вищенаведені норми законодавства, можна зробити висновок, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. Тобто, державний виконавець повинен встановити відсутність поважних причин невиконання судового рішення.

Міністерство фінансів України повідомляло, в якості поважних причин, які унеможливлюють виконання рішення суду, що бюджетний період 2018 року закінчився і відповідно до Бюджетного кодексу України всі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду.

Аналізуючи обставини справи суд погоджується з позицією Позивача, стосовно того, що зазначені обставини унеможливлюють виконання позивачем рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.08.2018 № 826/8998/18, а тому застосування постановою державного виконавця від 24.01.2023 ВП № 62764071 до позивача штрафу є неправомірним.

Отже, в рамках даного виконавчого провадження відсутній законодавчий механізм виконання такого рішення (прийняття рішення) після закінчення бюджетного періоду.

Докази про те, що Міністерством фінансів України без поважних причин не виконується рішення суду також відсутні.

Сам факт невиконання судового рішення без з`ясування оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, суд зазначає, що постанова Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 24.01.2023 ВП № 62764071 є протиправною, оскільки у державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України були відсутні підстави накладання на боржника (Міністерство фінансів України) стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100 грн.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці данні встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових, речових і електронних доказів та висновків експертів.

Статтею 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 78 КАС України).

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд зробив висновок про задоволення позовної заяви.

Розподіл судових витрат у вигляді судового збору здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 24.01.2023 № 62764071 про накладення на Міністерство фінансів України штрафу у розмірі 5 100 грн.

Стягнути на користь Міністерства фінансів України судовий збір у сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.