Справа № 260/8622/24
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2025 року м. Ужгород№ 260/8622/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач), яким просить суд:

1) прийняти адміністративний позов до свого провадження;

2) визнати неправомірною відмову Головного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (у вигляді листа від 03.10.2024 року) у поновленні виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності (інвалід армії);

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області поновити виплату ОСОБА_1 , пенсії по інвалідності (інвалід армії) з дати звернення про її поновлення - 21.09.2024р..

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 01 жовтня 1996 року ОСОБА_1 було призначено пенсію по інвалідності на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992р. (інвалід армії). У зв`язку із сімейними обставинами у серпні 2016 року позивач була вимушена переїхати до м. Кримськ Краснодарського краю російської федерації (міста, де вона народилась), куди за заявою останньої була переслана її пенсійна справа. У січні 2022 року позивач повернулась до Україну, спочатку проживала в м. Мукачево Закарпатської області (де раніше мешкала до переїзду в м. Кримськ), а потім придбала житло в м. Буча Київської області. З часу повернення в Україну позивач не отримую пенсію, а ні в російській федерації, а ні в Україні, відтак як перевести пенсійну справу в мирний час не встигла. 21 вересня 2024 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в Закарпатській області про поновлення виплати пенсії, однак листом від 03 жовтня 2024 року вих. № 4828-4537/Я-02/8-0700/24 ОСОБА_1 відмовлено у відновленні виплати пенсії в зв`язку з відсутністю пенсійної справи у паперовому вигляді, яка ще перебуває в м. Краснодарі.

Позивач вважає, що посилання на відсутність належним чином сформованої пенсійної справи у паперовому вигляді не є законодавчо встановленою підставою для відмови їй у поновленні виплати раніше призначеної пенсії за новим місцем проживання, оскільки пенсіонер не повинен отримати негативні наслідки для свого соціального забезпечення, а покладення на нього таких наслідків - позбавляє його права на її відновлення. Вищевказане слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді до Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження в даній справі без повідомлення виклику сторін та запропоновано відповідачеві в разі заперечення проти позову подати до суду письмовий відзив.

Так, відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує. Так, заявляє, що згідно із законодавчими нормами виплату пенсії особам, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та перебувають на обліку за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання можливо проводити за наявності паперової пенсійної справи та атестату про останній місяць виплати пенсії за попереднім місцем отримання пенсії. Повідомив, що наразі провести процедуру витребування пенсійної справи позивачки з російської федерації для виплати пенсії за новим місцем реєстрації або підтвердити, що вона не отримує відповідних нарахувань на території російської федерації шляхом надсилання інформаційного запиту немає можливості.

Відтак, позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши всі докази, які мають юридичне значення для вирішення справи і розгляду спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) з 01 жовтня 1996 року перебувала на обліку в органі Пенсійного фонду України та отримувала пенсію по інвалідності (3 групи інвалід армії), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення № НОМЕР_1 .

Позивач стверджує, що у зв`язку із сімейними обставинами у серпні 2016 року була вимушена переїхати до м. Кримськ Краснодарського краю російської федерації (міста, де вона народилась), куди за заявою останньої була переслана її пенсійна справа, а виплата пенсії була припинена. У січні 2022 року позивач повернулась до Україну, спочатку проживала в м. Мукачево Закарпатської області (де раніше мешкала до переїзду в м. Кримськ), а потім придбала житло в м. Буча Київської області. Реєстрація місця проживання позивача в Київській області підтверджується наявною в матеріалах справи Довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 23-01/563 від 24 січня 2022 року, виданої Відділом реєстрації місця проживання Управління центру надання адміністративних послуг Бучанської міської ради.

21 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області) із заявою про поновлення виплати пенсії, за результатами розгляду якої листом від 03 жовтня 2024 року за № 4828-4537/Я-02/8-0700/24 було відмовлено. При цьому заявнику роз`яснено, що виплату пенсії можливо проводити лише за наявності паперової пенсійної справи.

Вважаючи відмову відповідача щодо не поновлення виплати її пенсії протиправною, ОСОБА_1 звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсія, що призначається у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення, в тому числі, за вислугу років врегульоване положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-XII) та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).

Так, відповідно до норм п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Аналізуючи зазначені норми права, суд доходить висновку, що, за загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення) пенсії мають громадяни України незалежно від місця проживання та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Зазначений підхід узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 30 січня 2020 року у справі №489/5194/16-а та від 30 вересня 2021 року у справі №540/4060/20.

Спірні правовідносини виникли з приводу відмови органу Пенсійного фонду України поновити виплати пенсії ОСОБА_1 , місце проживання якої зареєстровано на території російської федерації, з мотивів неможливості отримання паперової пенсійної справи з російської федерації та відомостей щодо не отримання відповідних нарахувань на території країни-агресора.

Оцінюючи мотиви суб`єкта владних повноважень в контексті їх достатності для обмеження права особи на пенсійне забезпечення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058). особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1058, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України Про недержавне пенсійне забезпечення. Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

13.03.1992 набула чинності Угода про гарантії прав громадян держав- учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода), відповідно до статті 1 якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди здійснюються згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниці, Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Згідно ст. 7 Угоди при переселенні пенсіонера в межах держав - учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера.

Розмір пенсії переглядається відповідно до законодавства держави - учасниці Угоди за новим місцем проживання пенсіонера з дотриманням умов, передбачених пунктом 3 стаггі 6 цієї Угоди.

Аналіз вказаних положень Угоди вказує на право особи на пенсію за віком в Україні і у випадку набуття нею трудового стажу на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, зокрема російської федерації. Разом з тим, за змістом ст. 7 Угоди право на отримання пенсії передбачене виключно в одній із країн держав - учасниць Угоди, оскільки при переселенні пенсіонера виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера. Таким чином, у разі отримання особою у російській федерації пенсії, при переселенні такої особи до України, виплата пенсії у російській федерації має бути припинена

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1328 постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992р.

Конституційний Суд України у рішенні від 07.10.2009 № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У зазначеному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною першою статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

В постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 308/3864/17 (адміністративне провадження № К/9901/29461/18) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вказав наступне:

« 23. Колегія суддів вважає, що відсутність паперової пенсійної справи не с підставою для відмови у відновленні витати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення, яке він мас згідно постанови Луганського окружного адміністративного суду від 25.12.2008 у справі №2а- 13285/08.

24. З урахуванням викладеного., колегія суддів погоджується з висновками судів, що безумовно позивач має право на виплату призначеної йому пенсії.»

В ході розгляду даної адміністративної справи судом було встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована в м. Буча Бучанського району Київської області, що підтверджується довідкою №23-01/563 від 24 січня 2022 року та витягом з реєстру територіальної громади від 21 листопада 2024 року, та звернулася до ГУ ПФУ в Закарпатській області з метою поновлення виплати її пенсії.

Однак, відповідачем протиправно відмолено позивачеві в поновленні виплати пенсії. В свою чергу станом на момент виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 на території російської федерації не проживала, натомість зареєструвала місце свого проживання на території Київської області.

При цьому суд вважає за необхідне зверну увагу відповідача на рішення Конституційний Суд України від 07.10.2009 №25-рп/2009, в якому останній зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У вказаному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Пічкур проти України», рішення від 07.11.2013) застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Окрім того, на думку суду, обов`язок щодо з`ясування всіх обставин для призначення, відновлення чи продовження виплати пенсії особам, в тому числі витребування паперової пенсійної справи та інших необхідних відомостей, покладається саме на орган Пенсійного фонду.

Відсутність паперової пенсійної справи не є законною підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки особа не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю її пенсійної справи, а протилежне позбавляє таку особу права на її відновлення, на що звернув увагу Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 у справі №308/3864/17.

З врахуванням вищенаведеного позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

В силу вимог статті 139 КАС України, понесені судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови у поновленні виплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності (інвалід армії).

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області поновити виплату пенсії по інвалідності (інвалід армії) ОСОБА_1 , з дати звернення про її поновлення 21 вересня 2024 року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець