Справа № 240/13163/24
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Житомир справа № 240/13163/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби, обчисливши її розмір за 10 років служби з урахуванням періодів проходження військової служби, які обраховуються в пільговому обчисленні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 та наказом командира від 07.06.2024 №168 звільнений з військової служби та виключений із списків особового складу з 07.06.2024. На день звільнення позивач мав вислугу 10 років 02 місяці, в тому числі календарну вислугу 9 років, однак при звільненні з військової служби у запас Збройних Сил України відповідач не виплатив йому одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен календарний рік служби, що і стало підставою звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву.

Відповідач надіслав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначаючи, що спірна одноразова допомога виплачується за наявності вислуги 10 років і більше в календарному обчисленні, без урахування пільгового періоду. Разом з тим, на день звільнення позивач мав календарну вислугу 09 років 06 місяців і пільгову вислугу 09 місяців, тому у командування в/ч НОМЕР_1 були відсутні підстави для нарахування позивачу спірної одноразової допомоги.

Позивач не скористався своїм правом подати відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне.

На підставі наказу тво командира в/ч НОМЕР_1 №168 від 07.06.2024 старший солдат військової служби за контрактом ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас за підпунктом "г" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини - перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей до 18 років) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та 07.06.2024 виключений зі списків особового складу частини та знятий з усіх видів забезпечення.

При звільненні з військової служби у запас Збройних Сил України позивач був позбавлений відповідачем одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби.

Представник позивача у червні 2024 року звернувся до відповідача з адвокатським запитом, у якому просив повідомити про щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні та зазначити кількість років його служби.

У відповідь в/ч НОМЕР_1 листом від 25.06.2024 повідомила представника про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки календарна вислуга позивача на день звільнення становить 09 років 06 місяців та пільгова - 09 місяців.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача і вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із такого.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до преамбули Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ) зазначений закон визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно частини 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби через сімейні обставини або інші поважні обставини (якщо військовослужбовці не виявили бажання продовжувати військову службу), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 років і більше.

Отже, зазначеними нормативними актами не передбачена виплата такої винагороди за наявності загальної (календарна + пільгова) вислуги 10 років і більше. На даний час, як й на час звільнення позивача в запас Збройних Сил України, чинним законодавством не передбачено таке поняття як загальна календарна вислуга років, як вказує позивач у своєму позові.

У постанові від 11.04.2018 по справі №806/2104/17 колегія судів дійшла до висновку, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».

Таким чином, в частині другій статті 15 Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

При цьому, у постанові від 24.11.2020 по справі №822/3008/17 Верховний Суд погодився із висновком суду апеляційної про те, що ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачає будь-яких обмежень щодо обчислення такої вислуги лише в календарних роках, а передбачає виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення за наявності вислуги 10 років і більше.

Як вже було зазначено вище, у листі №1871 від 25.06.2024 відповідач повідомив представника позивача, що календарна вислуга позивача на день звільнення становить 09 років 06 місяців і пільгова вислуга - 09 місяців, а відтак позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що передбачає наявність 10 і більше років вислуги.

Відповідно, суд вважає необґрунтованими заявлені позивачем вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, та власне щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Доводи позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та повністю спростовуються наведеними матеріалами справи.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, тому суд не вбачає підстав для задоволення заявлених позивачем вимог в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 у невиплаті ОСОБА_1 при звільненні з військової служби одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI за подання позову до адміністративного суду, а тому, з урахуванням вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, питання про їх розподіл суд не вирішує.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

13.05.25