Справа № 378/128/25
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 378/128/25 Суддя (судді) першої інстанції: Гуртовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Кузьменка В.В.,

Штульман І.В.,

При секретарі: Долинській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 21 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Київській області, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення і закриття провадження у справі, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Ставищенського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову інспектора СРПП ВП №5 Білоцерківського РУП лейтенанта поліції Паніна Д.Г. серії ГВА №108223 від 27.03.2024, якою притягнуто його до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн, та закрити провадження у справі.

Позов обґрунтовано тим, що 27.03.2024 жодних викликів до поліції ним здійснено не було, а тому відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 21 лютого 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Київській області, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення і закриття провадження у справі, - відмовлено.

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що наявні у матеріалах справи рапорти працівників поліції не можуть бути беззаперечливими доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення, з огляду на те, що вони відображають лише висновок посадової особи органу поліції за результатами проведення перевірки.

На думку апелянта, події вчинення адміністративного правопорушення не було зафіксовано відповідними засобами, не було залучено понятих та свідків та не проведено освідовування апелянта на стан сп`яніння, що вказує про протиправність спірної постанови.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що згідно електронного рапорту про реєстрацію ЄО № 760 27 березня 2024 року об 19:42 год. з номеру телефону « » від ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , надійшло повідомлення на спецлінію « 102», про те, що до останнього приїхав наряд поліції та намагаються його освідувати. При цьому, позивач повідомив про припинення розгляду матеріалів про які він повідомляв оскільки претензій до працівників поліції не має, що свідчить про необгрунтованість позовних вимог.

Cторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, а подання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі відповідно до статті 304 КАС України є правом, а не обов`язком учасників справи, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 березня 2024 року інспектором СРПП ВП №5 Білоцерківського РУП лейтенантом поліції Паніним Д.Г. винесено постанову ГВА № 108223, якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 3400 грн.

Вказана постанова мотивована тим, що ОСОБА_1 , 27.03.2024, о 20 год. 07 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, здійснив завідомо неправдивий виклик поліції.

У свою чергу, електронним рапортом про реєстрацію ЄО № 759, встановлено, що 27 березня 2024 року об 18:56 год. з номеру телефону « НОМЕР_1 » від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надійшло повідомлення на спецлінію « 102», про те, що 27 березня 2024 року об 18:55 год. за адресою: АДРЕСА_1 , заявника вдарив працівник поліції.

Відповідно до електронного рапорту про реєстрацію ЄО № 760 27 березня 2024 року об 19:42 год. з номеру телефону « НОМЕР_1 » від ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , надійшло повідомлення на спецлінію « 102», про те, що до останнього приїхав наряд поліції та намагаються його освідувати, також повідомив про припинення розгляду матеріалів, про які він повідомляв оскільки претензій до працівників поліції не має.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що поліцейськими правомірно винесено оскаржувану постанову, оскільки ОСОБА_1 27.03.2024 о 20 год. 07 хв. здійснив завідомо неправдивий виклик поліції.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 183 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань у вигляді накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Диспозиція ст. 183 КУпАП передбачає об`єктивну сторону правопорушення - виклик представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Відповідно, склад адміністративного правопорушення, передбаченого статті 183 КУпАП, потребує умисної форми вини особи, коли, відповідно до положень статті 10 КУпАП, особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У той же час, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п.1 статті 247 КУпАП).

Відповідно, стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

У даному випадку, для підтвердження порушення позивачем статті 183 КУпАП відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, відповідні докази.

За правилами частини другої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку не виконано.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а та від 26.04.2018 у справі № 338/1/17.

З матеріалів справи вбачається, що 27 березня 2024 року інспектором СРПП ВП №5 Білоцерківського РУП лейтенантом поліції Паніним Д.Г. винесено постанову ГВА №108223, якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 3400 грн.

Підставою для винесення вказаної постанови слугувало те, що ОСОБА_1 , 27.03.2024, о 20 год. 07 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, здійснив завідомо неправдивий виклик поліції.

У відповідності до електронного рапорту про реєстрацію ЄО № 759, 27 березня 2024 року об 18:56 год. з номеру телефону « НОМЕР_1 » від ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , надійшло повідомлення на спецлінію « 102», про те, що 27 березня 2024 року об 18:55 год. за адресою АДРЕСА_1 , заявника вдарив працівник поліції.

Згідно електронного рапорту про реєстрацію ЄО № 760 27 березня 2024 року об 19:42 год. з номеру телефону « НОМЕР_1 » від ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , надійшло повідомлення на спецлінію « 102», про те, що до останнього приїхав наряд поліції та намагаються його освідувати, також повідомив про припинення розгляду матеріалів, про які він повідомляв оскільки претензій до працівників поліції не має.

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 27.03.2024 о 20 год. 07 хв. здійснив завідомо неправдивий виклик поліції.

Таким чином, оскільки суть адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем, підтверджується належними та допустимими доказами, що в сукупності є підставою для визнання оскарженої постанови про адміністративне правопорушення щодо позивача за вчинення адміністративного правопорушення правомірною.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбачених статтею 183 КУпАП.

Посилання скаржника про безпідставність прийняття судом першої інстанції рапортів поліцейських у якості доказів, оскільки вони складені саме суб`єктом владних повноважень, відтак не можуть бути доказами в розумінні статті 251 КУпАП, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на те, що вищевказані рапорти складені саме за результатом звернення на гарячу лінію « 102» та стосуються повідомлень ОСОБА_1 , а тому, на переконання колегії суддів, такі рапорти є належними та допустимими доказами.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 246, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 21 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді В.В. Кузьменко

І.В. Штульман