Справа № 420/31487/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/31487/24

Категорія:112010200 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту:27.11.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області) про:

- визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 29 серпня 2024 року за №27 про відмову ОСОБА_1 в призначенні та виплаті пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50 відсотків щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 та здійснювати її виплату з 20 серпня 2024 року довічно, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії;

- стягнення з ГУ ПФУ в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 968 грн 96 коп.

Обґрунтовуючи своїх вимоги, позивач вказував, що рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 29 серпня 2024 року за №27 про відмову в призначенні та виплаті ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем порушено вимоги ст.19 Конституції України та ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що призвело до порушення прав ОСОБА_1 на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника в передбаченому Законом розмірі.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника, яку, померлий ОСОБА_2 , не отримував. Крім того, питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів, в тому числі, у випадку втрати годувальника, не врегульовано Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Закарпатській області, ГУ ПФУ в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволений.

Визнане протиправним та скасоване рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 29 серпня 2024 року за №27 про відмову ОСОБА_1 в призначенні та виплаті пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50 відсотків щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 та здійснювати її виплату з 20 серпня 2024 року довічно, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

Стягнуто з ГУ ПФУ в Закарпатській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також що у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги:

- апелянт вказує, що суд не врахував, що довічне грошове утримання судді у відставці не є аналогом пенсії, а отже не може бути розрахунковою величиною для отримання пенсії по втраті годувальника;

- на думку апелянта, розрахунок пенсії по втраті годувальника обчислений входячи з розміру пенсії за віком, яку б міг отримувати померлий чоловік позивача, виявився недоцільним.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на правомірність оскаржуваного судового рішення та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

ОСОБА_1 , 1949 року народження, є особою пенсійного віку та отримує пенсію в розмірі 3 240 грн., що підтверджується її паспортом та розпорядженням ПФУ від 27 лютого 2024 року.

З 1967 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про їх шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть.

ОСОБА_2 був суддею у відставці та за життя отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 88 945,74 грн, що підтверджується листом ПФУ від 28 лютого 2024 року.

Оскільки ОСОБА_1 перебувала на утриманні ОСОБА_2 та отримувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, ОСОБА_1 22 серпня 2024 року звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області з заявою, в якій просила призначити їй пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1 "Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", з 01 квітня 2021 року органами Пенсійного фонду застосовується принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення (перерахунки) пенсій.

Нова технологія передбачає опрацювання заяв про призначення (перерахунки) пенсій бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

За принципом екстериторіальності вказана заява позивачки від 22 серпня 2024 року розглядалася структурним підрозділом ГУ ПФУ в Закарпатській області.

Рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 29 серпня 2024 року за №27 про відмову ОСОБА_1 в призначенні та виплаті пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відмовлено гр. ОСОБА_1 в переході на втрату годувальника згідно Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

В обґрунтування зазначеного рішення зазначено, що згідно доданих документів до заяви від 22 серпня 2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримував пенсію або щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до ст.142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до п.1 ст.142 Закону №1402-VIII пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці призначається судді який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками-пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Іншого виду пенсії згідно ст.142 цього Закону не передбачено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що непрацездатна позивач, будучи особою, яка перебували на утриманні померлого судді у відставці і одержувала від нього допомогу, що була постійним та основним джерелом засобів до існування, має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, передбачену Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ч.1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV, ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII, ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII, п.10 ч.5 ст. 48, ст. 138, ч.1 ст. 140, ч.1 ст. 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2006 року №1402-VIII.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч.3 ст.46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2013 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV), пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

За приписами ч.1 ст. 1 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно ст. 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ч.1 ст. 142 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Частиною 1 ст. 36 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Згідно з ч.2 цієї статті непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку.

Згідно п.2 ч.1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в ч.2 цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції стосовно того, що позивач, у зв`язку зі смертю чоловіка, як непрацездатна особа, яка перебувала на утриманні померлого, має право на переведення на пенсію по втраті годувальника з 10 листопада 2020 року.

Частина 1 ст. 37 Закону №1058-IV визначає, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Частиною 1 ст. 138 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (у редакції Закону України від 08 липня 2011 року №3668-VI) передбачено, що судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку, виплачується пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону №3723-XII або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до ч.2 ст. 138 вищевказаного закону суддя який не досяг пенсійного віку, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на отримання щомісячного грошового утримання чи за його вибором призначається пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону №3723-XII.

Разом з тим, п.10 ст. 37 Закону №3723-XII передбачено що в разі смерті особи в період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 70% суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на 2-х і більше членів сім`ї 90% відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у ст. 26 Закону України №1058.

Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених ч.10 цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

У лютому 2015 року вступив в законну силу Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12 лютого 2015 року, розділ 10 якого визначав статус судді у відставці.

Згідно ст.ст. 141-142 цього Закону суддя у відставці мав право на призначення йому пенсії на умовах, передбачених ст. 37 Закону №3723-XII, або за його вибором право на отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічним чином визначав право судді у відставці на пенсійне забезпечення, а також права утриманців померлого судді у відставці на отримання пенсії на випадок втрати годувальника та Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02 березня 2015 року, яким було змінено назву ст. 37 Закону №3723-XII на нову назву "Пенсійне забезпечення державних службовців".

Відповідно до змісту ч.10 ст. 37 Закону №3723-XII право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, які отримували або мали право на пенсію за цим законом.

Закон №3723-XII втратив чинність на підставі Закону №889-VIII від 10 грудня 2015 року за винятком ст. 37 Закону України №3723-XII, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у п.п.10 і 12 розділу 11 Закону №889-VIII.

Згідно із п.п.10 і 12 розділу 11 Закону №889-VIII державні службовці які на момент набрання законної сили цим законом мають стаж роботи на державній службі 10 або 20 років на посадах віднесених до відповідних категорій державних службовців, визначених ст. 25 Закону №889-VIII мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII.

Слід звернути увагу, що п.13 розділу 11 Закону №889-VIII від 10 грудня 2015 року передбачає, що за особами, які на день набрання чинності цим Законом, перебувають у відставці, відповідно до вимог ст. 31 Закону №3723-ХП з наступними змінами, зберігаються гарантії, передбачені цією статтею.

Оскільки непрацездатний позивач, будучи особою, яка перебувала на утриманні померлого судді у відставці і одержувала від нього допомогу, що була постійним та основним джерелом засобів до існування, має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, відповідач, як орган, якому делеговані повноваження щодо призначення і виплати пенсій, при розгляді заяви про перехід на пенсію по втраті годувальника повинен був діяти відповідно до вимог Закону №2453-VІ від 7 липня 2010 року, а також ст. 37 Закону №3723-ХII від 16 грудня 1993 року з наступними змінами.

З огляду на спірні правовідносини правова визначеність полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення по Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на певні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.

За таких умов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50 відсотків щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З огляду на вищевикладене, дії відповідача суд не може розцінити як такі, що вчинені на підставі та у спосіб, що визначено Конституцією та законами України, отже є протиправними.

Згідно ч.ч.3, 4 ст. 142 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, відмова у призначенні ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника в залежності від розміру пенсії її померлого чоловіка на час настання смерті є протиправною.

Колегія суддів звертає увагу, що пенсія за віком та довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу.

Так, пенсією є регулярна щомісячна грошова виплата, яка призначається у встановленому державою порядку як захід матеріального забезпечення у зв`язку з настанням певної обставини - досягнення пенсійного віку, інвалідності, смерті годувальника.

Тоді як, щомісячне довічне грошове утримання також являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, яка чоловіку позивача була призначена при звільненні у відставку та виплачувалась територіальним органом Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України як захід матеріального забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

У справах "Стек та інші проти Сполученого Королівства", "Пічкур проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, якщо у державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає ст. 14 Конвенції щодо заборони дискримінації. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. У практиці ЄСПЛ напрацьовані також три головні критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме чи є такий захід законним; чи переслідує втручання в право власності "суспільний інтерес"; чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям. За оцінкою ЄСПЛ не буде вважатись пропорційним втручання, яке становить "особистий та надмірний тягар" для особи.

У даній справі право позивача на отримання пенсії по втраті годувальника залежно від його доходу на час настання смерті стало залежним від місця роботи годувальника на посаді судді, що призвело до ситуації, в якій позивач, пропрацювавши до досягнення пенсійного віку та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення виявилась позбавленою права на пенсію по втраті годувальника лише на тій підставі, що годувальнику після досягнення пенсійного віку була призначена пенсійна виплата згідно з Законом "Про судоустрій і статус суддів", яку відмовився врахувати відповідач при розрахунку. Така відмінність у ставленні при призначенні пенсії даного виду не може бути визнана виправданою з точки зору об`єктивних та розумних обґрунтувань, оскільки отримувана годувальником сума щомісячного грошового утримання за правовою природою являлась призначеною на законних підставах регулярною пенсійною виплатою за рахунок державних коштів.

Підсумовуючи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності зобов`язання відповідача призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника в розмірі 50 відсотків від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Враховуючи все вищевикладене, колегія судів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 12 травня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.