Справа № 240/25586/24
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Житомир справа № 240/25586/24

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 22.08.2024 № 93 про відмову в переході з пенсії по інвалідності згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХП, п. 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889 на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» п. 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889 у розмірі 60 відсотків від заробітку зазначеного в довідках від 06.08.2024 № 16 та 17 виданих Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області з дня звернення з заявою, з 15.08.2024.

В обґрунтування позову вказує, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсія по інвалідності II групи, призначену на умовах, визначених Законом №1058. Вказує, що звернувся із заявою у якій просив здійснити переведення з пенсії по інвалідності призначену відповідно до Закону №1058 на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу". Позивач у позові зазначає, що розгляд його заяви та доданих до її документів щодо переходу з пенсії по інвалідності призначену відповідно Закону України № 1058-ІV на пенсію державного службовця відповідно Закону №3723 здійснено відповідним структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за принципом екстериторіальності, яким 22.08.2024 винесено рішення про відмову у переведенні з пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058- IV на пенсію за віком відповідно до Закону № 889. Звертає увагу суду, що звертаючись до відповідача із заявою позивач просив перевести його з пенсії по інвалідності призначену відповідно до Закону №1058 на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу», №3723-ХП, визначеним п. 10, 12-«Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-Vin, де відповідно змісту заяви від 15.08.2024 року у якій у рядку "Вид перерахунку" вказано "перехід на інший вид пенсії державного службовця", у зв`язку з наявністю інвалідності 2 групи. Звертаючись до суду з позовом позивач вважає, що наявні правові підстави для переведення його з пенсії по інвалідності, призначеної мені відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності II групи відповідно до ст.37 Закону № 3723-ХІІ, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вважає протиправним та таким, що порушує його права. Просить позов задовольнити.

Суддя своєю ухвалою від 02.01.2025 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою від 02.01.2025 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

Клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про надання доказів надійшло до суду 16.01.2025.

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 17.01.2025. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що позивач звернувся з заявою про перерахунок пенсії від 15.08.2024 № 940, а саме про переведення на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889. Відповідач зазначає, що пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» після набуття чинності Законом № 889-VІІІ не призначаються. Відповідно до ст. 90 Закону №889-VІІІ з 01.05.2016 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону №1058. Отже, рішення від 22.08.2024 № 93 про відмову в перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 відповідно до ст. 37 ЗУ "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ винесено правомірно та не підлягає скасуванню. Просить відмовити у задоволенні позову.

У період із 17.02.2025 по 21.02.2025 та із 24.03.2025 по 31.03.2025 головуюча у справі суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що позивач із 2014 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію по інвалідності, призначену на умовах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Із 16.01.2020 позивачу встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №549705. Дата переогляду 17.01.2023.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №076091, із 29.12.2022 позивачу встановлено другу групу інвалідності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 15.08.2024 у якій вказано: "прошу пенсію перерахувати. Вид перерахунку: перехід на інший вид пенсії" ( дописано від руки: державного службовця) (а.с. 50).

Розгляд заяви ОСОБА_1 від 15.08.2024 здійснювало, за принципом екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 22.08.2024 №93 відмовлено у перерахунку пенсії. Вказано: "Право па призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІ (далі - Закон № 3723) за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбачено абзацом першим частини першої статті 28 Закону № 1058, з урахуванням необхідного стажу державної служби мають: - чоловіки, які досягли 62 років та мають 35 років страхового стажу. - жінки, які досягли пенсійного віку та мають 30 років страхового стажу. З 01.05.2016 набрав чинності Закон № 889, Законом № 889 визначене право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХП (далі - Закон № 3723). Відповідно до пунктів 10 і 12 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889 державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом (01.05.2016р.) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України або які станом на 01 травня 2016 року мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах віднесених до категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України. Призначення пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до Закону №889 не передбачено. Оскільки на день звернення за перерахунку пенсії гр. ОСОБА_1 не досягнув на дату звернення 15.08.2024 пенсійного віку (62 роки) прийнято рішення про відмову в переведенні з пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058 на пенсію за віком відповідно до Закону № 889."

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що порушує його права та інтереси.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01 травня 2016 року визначалися Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ).

01 травня 2016 року набрав чинності Закон України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII), який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до статті 90 Закону №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з пунктом 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058-IV), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами ч.9 ст.37 Закону №3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч. 10 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч. 12 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Отже, умовами для призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, є наявність у цих осібне менше 10 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та страхового стажу, передбаченого частиною 1 статті 32 закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII не встановлені жодні вікові обмеження щодо призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII особам, які мають відповідний страховий стаж і стаж державної служби, передбачені цими нормами.

З даних трудової книжки серії НОМЕР_1 судом встановлено, що з 21.09.1999 по 13.02.2003, із 24.02.2003 по 21.02.2022 позивач працював на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Отже, стаж позивача на посадах державної служби становить більше 20 років, з яких до 01.05.2016 - більше 10 років.

Крім того, позивач із 19.12.2022 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №076091 від 02.01.2023.

Відповідно до пункту 12 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 № 121, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правління Пенсійного фонду України постановою від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, затвердило "Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі-Порядок № 22-1).

Згідно з пунктами 1.1, 1.8 розділу I Порядку № 22-1 встановлено, що заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.

Днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Відповідно до пункту 2.8 Порядку № 22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Аналізуючи встановлені у справі обставини та надаючи їм правову оцінку відповідно до вказаних правових норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позов, підлягає задоволенню за таких підстав:

- ІІ група інвалідності встановлена позивачу із 17.01.2020, тобто під час перебування його на державній службі;

- позивач має достатньо страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV, оскільки така пенсія йому була призначена з 2014 року;

- станом на 1 травня 2016 року позивач на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці та не заперечується відповідачем;

- на дату звернення позивача із заявою про переведення на інший вид пенсії, стаж його державної служби становив більше 10 років;

- для одержання пенсії державного службовця по інвалідності у позивача відсутня необхідність досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 28 Закону № 1058-IV, оскільки в таких випадках необхідний тільки стаж для призначення пенсії по інвалідності.

Враховуючи зазначене вище суд дійшов висновку, що у позивача виникло право на переведення його на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до поданої ним заяви від 15.08.2024, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.

Переведення позивача на пенсію по інвалідності державного службовця з 15.08.2024 відповідає змісту частини 3 статті 45 Закону №1058-IV, так як переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання відповідної заяви.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення є протиправним, а тому підлягає скасуванню, оскільки наявні правові підстави для переведення позивачки з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII..

При цьому, належним способом захисту порушених прав позивача, є зобов`язати відповідача призначити пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ "Про державну службу".

Щодо позовних вимог в частині, що стосуються призначенні пенсії у розмірі 60 відсотків від заробітку зазначеного в довідках від 06.08.2024 № 16 та 17 виданих Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області, суд зазначає наступне.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає, що положення певного акту впливають на його правове становище.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи дійсно щодо особи має місце факт порушення права, свободи чи інтересу, та це право, свобода або інтерес порушені відповідачем.

При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Тобто, судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 01.12.2015 у справі №800/134/15 та постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №820/3327/16.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є передчасними, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідачем заперечувався сам факт наявності у позивача права на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу". Питання щодо врахування/неврахування довідок та щодо розміру пенсі не вирішувалось

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладені обставини, що підтверджуються належними доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з відсутністю документально підтверджених судових витрат по даній справі, питання про їх розподіл судом не розглядається.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Частково задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Краматорський район, Донецька область, 84122, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 22.08.2024 № 93 "Про відмову в перерахунку пенсії" ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області перевести ОСОБА_1 з 15.08.2024 на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

13.05.25