Справа № 420/30469/24
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01.03.2023 року по 10.08.2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.03.2023 року по 31.12.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023р. за статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2024 року по 10.08.2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024р. за статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , додаткової винагороди за період 28.01.2024 року по 10.08.2024 року в розмірі 100 000 грн., передбачену постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану №168 від 28 лютого 2022 року, на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні та у відпустках за станом здоров`я;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , додаткову винагороду за період 28.01.2024 року по 10.08.2024 року в розмірі 100 000 грн., передбачену постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану №168 від 28 лютого 2022 року, на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні та у відпустках за станом здоров`я;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 20 діб 2023 року, 30 діб 2024 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 20 діб 2023 року, 30 діб 2024 року;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченою п. 12 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, за 14 календарних днів за кожен рік за період з 2023 рік по 2024 рік;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , грошову компенсацію за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченою п. 12 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, за 14 календарних днів за кожен рік за період з 2023 рік по 2024 рік;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , одноразову грошову допомогу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ,ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби згідно частини 2 ст. 15 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби згідно частини 2 ст. 15 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей.

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а також інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення за період затримки їх виплати на один і більше календарних місяців, по дату фактичної виплати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що з 01.03.2023 року він проходив військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 . 30.12.2023 року позивач отримав посвідчення учасника бойових дій. 28.01.2024 року позивач отримав тяжкі травми при виконані завдань із захисту Батьківщини. Відповідно до медичної документації позивач перебував на стаціонарному лікуванні у період з 28.01.2024 року по 30.01.2024 року, з 30.01.2024 року по 02.02.2024 року, з 05.02.2024 року по 26.02.2024 року, з 14.03.2024 року по 20.03.2024 року, з 20.03.2024 року по 04.04.2024 року, з 04.04.2024 року по 20.04.2024 року, також перебував на лікуванні у період з 25.04.2024 року по 15.05.2024 року, з 19.06.2024 року по 10.07.2024 року на стаціонарному лікуванні. Періоди перебування на лікуванні та у відпустці для лікування підтверджуються також свідоцтвом про хворобу №493. Перелічені періоди лікування відбулись за наслідками отриманої позивачем травми 28.01.2024 року. З 10.08.2024 року ОСОБА_1 звільнено у запас з військової служби за пп «б» на підставі висновку ВЛК з 10.08.2024 року. Відповідно до витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 18 регіональної військово-лікарської комісії №2949 від 19.08.2024 року травма та поранення 28.01.2024 року, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №28275 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у період з 11.09.2024 року по 18.09.2024 року за наслідками травми 28.01.2024 року. Станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів з позивачем розрахунків щодо виплат, які є предметом цього спору. Позивач неодноразово усно та письмово, із рапортом, звертався до відповідача щодо проведення нарахування та виплати вказаних виплат, однак відповідачем відповіді не надано. Крім того позивач направляв відповідачу медичні документи для проведення розрахунку за період перебування на лікуванні. Вважаючи таку бездіяльність відповідача щодо непроведення вищевказаних виплат протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

За змістом відзиву, відповідач позовні вимоги не визнає та у задоволенні позову просить відмовити. Відповідач зазначає, що вимога щодо застосування показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році для розрахунку грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення є таким, що суперечить вимогам пункту 4 Постанови КМУ від 30 серпня 2017 р. № 704. Відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 (від 03.02.2024 №34, від 18.03.2024 №80, від 20.04.2024 №113, від 18.05.2024 №141) позивач перебував на лікуванні з 28.01.2024 по 02.02.2024, з 14.03.2024 по 20.04.2024 та у відпустці за станом здоров`я з 21.04.2024 по 17.05.2024. Місцезнаходження позивача є невідомим та не підтвердженим в періоди: з 03.02.2024 по 04.02.2024, з 27.02.2024 по 13.03.2024, з 21.04.2024 по 24.04.2024 та з 16.05.2024 по 18.06.2024. За вказані періоди у військової частини НОМЕР_1 відсутні будь-які повідомлення від медичних закладів і територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки про вибуття позивача у відпустки за станом здоров`я, неможливість його прибуття до місця проходження військової служби або повідомлення про виписку з лікарняного закладу. Окрім зазначеного, у військової частини НОМЕР_1 відсутні рапорти позивача із доповідями про прибуття з лікування за вказані періоди. Відповідач зазначає, що додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн нарахована та виплачена позивачу в лютому за січень 2024 року та у вересні 2024 року за поранення. Під час проходження військової служби в особливий період, у позивача було відсутнє право на використання додаткової відпустки як учасник бойових дій (ст.16-1 Закону України «Про відпустки», п.12 ч.1, тому і компенсація виплаті не підлягає. Військовою частиною НОМЕР_1 не здійснювалась виплата матеріальної допомоги для оздоровлення через відсутність звернення позивача із відповідним рапортом до командування. У військовому законодавстві гарантування своєчасного розрахунку при звільненні забезпечується не за рахунок відповідальності власника (підприємства) у вигляді виплати середнього заробітку, а за рахунок надання військовослужбовцю права продовжувати службу та отримувати грошове забезпечення протягом відповідно часу. Позивач своїм правом, передбаченим абзацом 3 пункту 242 Положення № 1153/2008, не скористався. На думку відповідача, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. При цьому, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата з надбавками, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Позивач, посилаючись на приписи статей 116, 117 КЗпП України та вимагаючи виплати середнього заробітку за час затримки виплати індексації грошового забезпечення, цього не врахував. Законних підстав для нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати немає, оскільки на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється.

Судом встановлені такі обставини по справі.

ОСОБА_1 , з 01.03.2023 року проходив військову службу по мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 .

10.08.2024 року позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу частини, знято з усіх видів забезпечення, у запас за підпунктом «б» на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців, що підтверджується витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 10.08.2024 року № 227.

Позивач є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серія НОМЕР_5 від 30.12.2023 року.

Грошове забезпечення у період з 01.03.2023 року до 10.08.2024 року нараховувалось та виплачувалось позивачеві із застосуванням розрахункової величини для обчислення посадового окладу та окладу за військове звання - прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року, що не спростовує відповідач.

Позивач вважає, що його грошове забезпечення мало бути обраховано із застосуванням розрахункової величини прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року, що відповідає первісній редакції п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб.

Відповідно до довідки про обставини травми №191/3048 від 26.04.2024 року матрос ОСОБА_1 28.01.2024 року одержав ВТ, АБТ, ВУП лівої китиці нижньої третини лівого передпліччя. Травмування отримано при виконані службових завдань із захисту Батьківщини, (а.с. 39).

Згідно із витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 28.01.2024 року № 28 позивач вибув до лікувального закладу охорони здоров`я - медичного клінічного центру Південного регіону м. Херсон з метою лікування з 28.01.2024 року.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого відділення травматології №1337/68 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у період з 28.01.2024 року по 30.01.2024 року за наслідками травми 28.01.2024 року, (а.с. 40-41).

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1384/198 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у період з 30.01.2024 року по 02.02.2024 року за наслідками травми 28.01.2024 року, (а.с. 42-43).

Відповідно до довідки Гарнізонної військово-лікарської комісії №509/6 від 02.02.2024 року травмування позивача відноситься до тяжких. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служб. Потребує відпустки для лікування після поранення на 45 календарних днів, (а.с. 44).

Згідно із витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 03.02.2024 року № 34 позивач прибув з лікувального закладу охорони здоров`я з 02.02.2024 року.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 26.02.2024 року перебував на амбулаторному лікуванні у період з 05.02.2024 року по 26.02.2024 року. Травма отримана 28.01.2024 року під час бойових дій при виконанні службового обов`язку, (а.с. 45-46).

Згідно із витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 18.03.2024 року № 80 позивач вибув до лікувального закладу охорони здоров`я - КНП « 1 територіальне медичне об`єднання міста Львова» з метою лікування з 14.03.2024 року.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №24036 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у період з 14.03.2024 року по 20.03.2024 року за наслідками травми 28.01.2024 року, (а.с. 47).

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №26167 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 20.03.2024 року по 04.04.2024 року за наслідками травми 28.01.2024 року, (а.с. 48).

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1393 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 04.04.2024 року по 20.04.2024 року за наслідками травми 28.01.2024 року, (а.с. 49-50).

Згідно із витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 20.04.2024 року № 113 позивач прибув з лікувального закладу охорони здоров`я з 20.04.2024 року.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії №987 від 18.04.2024 року травмування відноситься до тяжких. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Потребує відпустки для лікування після поранення на 30 календарних днів, (а.с. 51).

У період з 21.04.2024 року до 16.05.2024 року позивач перебував у відпустці за станом здоров`я, що підтверджується витягами з наказів командира ВЧ НОМЕР_1 від 20.04.2024 року № 113 та від 18.05.2024 року № 141.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого №132 від 26.02.2024 року позивач перебував на лікуванні у період з 25.04.2024 року по 15.05.2024 року, (а.с. 52).

Відповідно до довідки Гарнізонної військово-лікарської комісії №1514 від 04.06.2024 року травмування відноситься до тяжких. Поранення, ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини. Потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом у ВМКЦ Південного регіону, (а.с. 53).

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №10056 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 19.06.2024 року по 10.07.2024 року за наслідками травми 28.01.2024 року, (а.с. 54-55).

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії №511 від 10.07.2024 року травмування відноситься до тяжких. Травма, ТАК, пов`язана з захистом Батьківщини. Потребує звільнення від виконання обов`язків на строк необхідний для оформлення свідоцтва про хворобу, але не більше 30 календарних днів, (а.с. 56).

Періоди перебування та лікуванні та у відпустці для лікування підтверджуються також свідоцтвом про хворобу №493, (а.с. 57-60).

Відповідно до витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 18 регіональної військово-лікарської комісії №2949 від 19.08.2024 року травма та поранення позивача 28.01.2024 року, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини. Постанову ВЛК в довідці №509/6 про причини травми та поранення відмінити, (а.с. 62).

Згідно з довідкою про доходи позивача від 20.10.2024 року № 191/5969 позивачеві нараховано додаткову винагороду збільшену до 100 000,00 грн в лютому за січень 2024 року.

За період лютий серпень 2024 року додаткова винагорода збільшена до 100 000,00 грн не виплачувалась, що не заперечує відповідач.

Щорічна основна відпустка за 2023 рік використана позивачем у кількості 10 діб, за 2024 рік не використана.

Грошова допомога на оздоровлення за 2024 рік не виплачена.

Компенсація за невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, не виплачена.

Одноразова грошова допомога відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією не виплачувалась.

Одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей позивачеві не виплачувалась.

Дослідивши позиції сторін, викладені у заявах по суті спірних правовідносин, враховуючи приписи діючого законодавства суд дійшов до наступних висновків.

Щодо спірного питання про додаткову винагороду за період з 28.01.2024 року по 10.08.2024 року в розмірі 100 000 грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану №168 від 28 лютого 2022 року, на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні та у відпустках за станом здоров`я, суд зазначає таке.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні на території України введено воєнний стан, який існує по сьогоднішній день.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ від 20 грудня 1991 року (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні та №69 Про загальну мобілізацію Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі - Постанова №168).

Приписами п. 1 Постанови №168 визначено, на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

1-2. Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Змістовний аналіз Постанови № 168 дає підстави для висновку, що законодавець виокремив підстави виплати додаткової винагороди в залежності від ступеня тяжкості поранення, а саме: незалежно від ступеня тяжкості така винагорода виплачується тільки при перебуванні на стаціонарному лікуванні, а якщо поранення тяжке то оплачується також перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Як встановлено судом позивач отримав травму 28.01.2024 року, яка згідно довідки ВЛК від 02.02.2024 року №509/6 відноситься до тяжких та пов`язана із проходженням військової служби.

Дослідивши всі медичні документи, які надані позивачем та перелічені вище у тексті цього рішення, суд доходить до висновку, що за всі періоди лікування позивача, які пов`язані з отриманим 28.01.2024 року пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, підлягає нарахуванню та виплаті додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та часу перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва).

Таким чином, відповідач протиправно не виплатив позивачеві додаткову винагороду в розмірі до 100 000,00 грн за наступні періоди: 28.01.2024 02.02.2024, 14.03.2024 20.03.2024, 20.03.2024 04.04.2024, 04.04.2024 20.04.2024 (стаціонарне лікування), 21.04.2024 16.05.2024 (відпустка за станом здоров`я, у якій позивач перебував на стаціонарному лікуванні зокрема), 19.06.2024 10.07.2024 (стаціонарне лікування).

Водночас періоди з 03.02.2024 13.03.2024, 17.05.2024 18.06.2024 та 11.07.2024 10.08.2024 задоволенню не підлягають, оскільки докази перебування позивача на стаціонарному лікуванні у зв`язку із пораненням або у відпустці для лікування після поранення відсутні.

Відсутність рапортів, наказів, а також неподання медичними закладами відповідних документів для нарахування позивачеві додаткової винагороди не нівелює факту його перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку із пораненням, що підтверджується відповідною медичною документацією, наявною в матеріалах справи.

З огляду на вищевикладене, суд відхиляє твердження відповідача щодо відсутності підстав для виплати додаткової винагороди позивачеві у періоди його лікування у стаціонарі та перебуванні у відпустці за станом здоров`я для лікування після отриманого поранення.

Щодо вимоги про перерахунок грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2023 року по 31.12.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023р. за статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік та за період з 01.01.2024 року по 10.08.2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024р. за статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік суд зазначає наступне.

Позивач вважає, що його грошове забезпечення за 2023-2024 роки повинно визначатись з врахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 року та 1 січня 2024 року, а не шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1січня 2018 року.

Правові відносини у цьому спорі врегульовані Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - постанова № 704).

Частиною четвертою статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою № 704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 2 постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до постанови №704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 постанови №704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Додатки 1, 12, 13, 14 до постанови №704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив постанову №103, пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у постанові №704 пункт 4 викладено в такій редакції: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14..

Тобто, на момент набрання чинності постановою №704 (01.03.2018) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 постанови № 103, а саме: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, станом на 01.03.2018 пункт 4 постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Саме із урахуванням такої позиції та із таким правозастосуванням вказаної постанови у цій справі позивачу розраховувалось грошове забезпечення у спірному періоді.

Суд не погоджується із таким розрахунком грошового забезпечення в частині періоду з 01.03.2023 року до 19.05.2023 року та зазначає, що аналогічне питання вже було неодноразово предметом розгляду ВС КАС, а у Постанові від 02.08.2022 року по справі №440/6017/21 суд прийшов до таких висновків:

« 34. Водночас, колегія суддів зазначає, що Закон України від 05.10.2000 № 2017-III Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії (далі - Закон № 2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

35. У свою чергу базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону № 2017-III).

36. Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

37. При цьому, згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).

38. Верховний Суд повторює, що законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення умов, порядку та розміру перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб.

Так, під умовами слід розуміти встановлення Кабінетом Міністрів України необхідних обставин, які роблять можливим здійснення перерахунку пенсії.

Під порядком розуміється, що Кабінет Міністрів України має право на встановлення певної послідовності, черговості, способу виконання, методики здійснення перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців.

Величина грошового забезпечення як виплати, що є визначальною при перерахунку пенсії, встановлюється Кабінетом Міністрів України в межах повноважень щодо визначення розміру перерахунку пенсій.

39. Відтак, на думку колегії суддів зазначення у пункті 4 постанови № 704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ.

40. Разом з цим, колегія суддів наголошує на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

41. При цьому колегія суддів зазначає, що пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 № 2629-VIII Про Державний бюджет України на 2019 рік було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

42. У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 № 294-IX Про Державний бюджет України на 2020 рік (далі - Закон № 294-IX) та Закон № 1082-IX таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020 та 2021 роки, відповідно, не містять.

43. Тобто, положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом № 294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

44. Так, частина третя статті 1-1 Закону № 2262-XII містить безумовне застереження про те, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

45. Юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту законних очікувань (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами правової держави та принципу верховенства права.

46. У справі Кечко проти України (заява № 63134/00) ЄСПЛ наголосив, що в межах свободи дій держави перебуває право визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідних для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв, і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

47. Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

48. Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19).

49. Отже, з огляду на визначені в частині третій статті 7 КАС України правила, а також враховуючи на те, що з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону № 1082-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік). …

62. З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах:

(1) з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;

(2) через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом № 1082-IX, у осіб з числа військовослужбовців виникло право на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, що передбачена додатком 2 до Порядку № 45, з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік);

(3) встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.».

Вищенаведена правова позиція ВС КАС викладена настільки зрозуміло та переконливо, що суд у цій справі не вбачає необхідності наводити інші аргументи на спростування хибної позиції відповідача.

Вимоги, починаючи з 20.05.2023 року задоволенню не підлягають, оскільки Кабінетом Міністрів України від 12.05.2023 року прийнято Постанову № 481, яка набрала чинності 20.05.2023 року, якою внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (Офіційний вісник України, 2017 р., № 77, ст. 2374), викладено абзац перший в такій редакції:

4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14..

Таким чином, з 20.05.2023 року розрахунковою величиною для посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб встановлено 1762 гривні.

З огляду на викладене, ця вимога підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимоги про нарахування компенсації за невикористану частину щорічної відпустки за 2023 рік 20 діб та за 2024 рік 30 діб суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 10-1 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються (ч. 1).

Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано (ч. 2).

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" (ч. 14).

Як встановлено судом, позивач у 2023 році використав 10 днів щорічної відпустки, а у 2024 році взагалі не використовував, і компенсація не виплачувалась за невикористані дні такої відпустки.

З огляду на викладене, позивачеві протиправно не виплачено грошову компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки за 2023 рік та за 2024 рік.

Щодо грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п. 12 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, за 14 календарних днів за кожен рік за період з 2023 рік по 2024 рік суд доходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII учасники бойових дій мають право на одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Як встановлено судом, позивач має статус учасника бойових дій з 2023 року, додаткові відпустки йому не надавались протягом 2023-2024 років, і компенсація не виплачувалась.

Згідно із наведеною вище нормою ч. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII у рік звільнення військовослужбовець має право на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки зокрема.

Суд зазначає, що норми Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 2023 року по 2024 рік.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у зразковій справі № 620/4218/18 у Рішенні від 16.05.2019 року.

Тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією суд доходить до наступних висновків.

Кабінет Міністрів України Постановою від 17.09.2014 року № 460 затвердив Порядок та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

Відповідно до ч. 1 Порядку військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Згідно із ч. 2 Порядку військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Частиною 3 Порядку передбачено, що розмір допомоги обчислюється з урахуванням пунктів 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей.

Частинами 4-6 Порядку передбачено, що допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

Виплата військовослужбовцям допомоги у разі звільнення з військової служби здійснюється Міноборони, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на їх утримання.

Військовослужбовцям у разі звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з позбавленням військового звання, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, допомога не виплачується.

З огляду на те, що позивач проходив військову службу за призовом під час мобілізації, на час звільнення він мав право на отримання грошової допомоги в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Таким чином, позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.

Виплата грошової допомоги для оздоровлення передбачена розділом XXIII Порядку.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення (ч. 1).

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату (ч. 2).

Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги (ч. 6).

Враховуючи, що позивачеві при звільненні не виплачена грошова допомога на оздоровлення за 2024 рік, яку він протягом проходження служби не отримував, така вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби згідно з частиною 2 ст. 15 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби за станом здоров`я.

З огляду на те, що позивача звільнено з військової служби за станом здоров`я позивач набув право на день звільнення на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби згідно з частиною 2 ст. 15 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей.

Враховуючи, що така виплата позивачеві не проводилась, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Щодо компенсації втрати частини грошових доходів суд робить такі висновки.

За приписами ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення.

Згідно із статтею 3 Закону №2050-III, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За змістом статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу норм Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошового забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;

2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);

3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

Так, судом встановлено затримку виплати позивачеві грошового забезпечення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 у справі №1-13/2013 під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах.

Таким чином, усі невиплачені у цьому спорі позивачеві суми є складовими грошового забезпечення на які підлягає нарахуванню компенсація втрати частини доходів.

З огляду на викладені обставини, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 242- 246 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) грошового забезпечення за період з 01.03.2023 року до 19.05.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.03.2023 року по 19.05.2023 року з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 року № 704, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану №168 від 28 лютого 2022 року за періоди: 28.01.2024 02.02.2024, 14.03.2024 16.05.2024, 19.06.2024 10.07.2024.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за періоди: 28.01.2024 02.02.2024, 14.03.2024 16.05.2024, 19.06.2024 10.07.2024 в розмірі 100 000 грн, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану №168 від 28 лютого 2022 року, в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні та у відпустці для лікування, з урахування виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2023 та 2024 роки.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 2023 та 2024 роки.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п. 12 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, за 2023 та 2024 роки.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої п. 12 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, за 2023 та 2024 роки.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби згідно з частиною 2 ст. 15 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби згідно з частиною 2 ст. 15 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а також інших належних додаткових видів грошового забезпечення, які є предметом цього спору, за період затримки їх виплати на один і більше календарних місяців починаючи з 01.03.2023 року по дату фактичної виплати.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.