Справа № 158/1064/25
Суддя: Поліщук С. В.
Дата ухвалення: 2025-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 158/1064/25
Провадження № 2-а/0158/39/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 травня 2025 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Поліщук С.В.,
при секретарі Шрамко Н.В.,
за участю представника позивача адвоката Бортніка О.Ю.,
представника відповідача Горбонос І.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в режимі відеоконференцзв`язку за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Бортнік Олексій Юрійович до головного управління державної міграційної служби України у Львівській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
в с т а н о в и в:
16 квітня 2025р. позивач по справі ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Бортнік О.Ю. звернувся до Ківерцівського районного суду Волинської області з адміністративним позовом до головного управління державної міграційної служби України у Львівській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07 квітня 2025р. о 14 год. 30 хв. працівниками головного управління державної міграційної служби України у Львівській області було затримано позивача по справі ОСОБА_1 , в порядку ч. 2 ст. 263 КУпАП, за порушення правил проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні на підставі чого відносно ОСОБА_1 винесено постанову ПН МЛВ №002940 від 08.04.2025р. якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн. 00 коп.
Вважає, що вищевказана постанова про адміністративне правопорушення винесена працівниками головного управління державної міграційної служби України у Львівській області незаконно та безпідставно з наступних підстав.
Зазначає, що позивач по справі ОСОБА_1 не був присутній під час складання протоколу ПР МЛВ №002947 від 07.04.2025р., а тому не мав можливості подати свої заперечення та докази, що призвело до порушення чинного законодавства під час складання постанови та розгляду справи з порушенням права на захист.
Крім того зазначає, що з оскаржуваної постанови вбачається, що при розгляді справи було встановлено, що гр. російської федерації ОСОБА_1 прибув на територію України 14.10.2016р. та до цього часу проживав на території України, про що він повідомляв працівникам Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, а також 29 квітня 2022 року співробітниками ДСР НП України ОСОБА_1 було виявлено, як громадянина російської федерації, який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживав без документів, які б надавали йому право на проживання в Україні. Під час перевірки посадовими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було встановлено, що відповідач прибув на територію України у 2016 році з приватною метою, перетнувши державний кордон поза пунктами пропуску. На момент затримання ОСОБА_1 не надав оригіналу паспортного документа, оскільки він у нього відсутній. Із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні до міграційної служби іноземець не звертався. На території України відповідач знаходиться без законних підстав. Вищевикладене свідчить про те, що відповідач порушив вимоги статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.05.2022 року (справа №755/3460/22) затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 , з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців.

В подальшому на виконання вищевказаного рішення гр. російської федерації ОСОБА_1 поміщено в ПТІІ у Волинській області строком на 6 місяців. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.10.2022 року справа(755/10612/22) продовжено строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 терміном на 6 (шість) місяців.

Таким чином гр. російської федерації ОСОБА_2 перебував у ПТП у Волинській області протягом 12 місяців. Після закінчення строку затримання 01.05.2023 року ОСОБА_1 був звільнений з ПТПІ у Волинській області у зв`язку із закінченням строку затримання.

Вказує, що за вказаний період до моменту виявлення ОСОБА_1 29.04.2022р. уповноваженими органами не складались відповідні адміністративні матеріали.

Також важливою обставиною, є те що відносно позивача по справі ОСОБА_1 не приймалось рішення про його видворення.

Враховуючи вищевказане, вважає, що відповідачем не доведено правомірності винесення відносно позивача оскаржуваної постанови, оскільки відсутні докази, що були підставою для складання відносно ОСОБА_1 , протоколу про адміністративне правопорушення та подальше його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП.

Окрім того зазначає, що позивач по справі ОСОБА_1 займається волонтерською діяльністю та має чітку проукраїнську позицію, про що обізнані органи державної влади російської федерації і у разі повернення до російської федерації позивачу загрожує фізична розправа над ним та примусова мобілізація до лав збройних сил країни агресора.

Враховуючи вищевикладене, просить позов задовольнити, скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ПН МЛВ №002940 від 08.04.2025 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а провадження у даній адміністративній справі закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 23.04.2025 року відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Призначено судове засідання, а також визначено відповідачу п`ятиденний строк для надання відзиву на позовну заяву.

28.04.2025р. представник відповідача по справі подала до суду відзив на позовну заяву, у якому щодо задоволення позову заперечує. Зазначає, що 07.04.2025 року о 14 год. 30 хв. згідно протоколу №МЛВ 000103 про адміністративне затримання за ч. 2 ст. 263 КУпАП працівниками Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області був виявлений та затриманий громадянин російської федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців на території України, а саме ухилявся від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, у зв`язку з вчиненням правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП для з`ясування обставин справи та забезпечення своєчасного розгляду справи. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ПР МЛВ 002947 від 07.04.2025р. за ч. 2 ст. 203 КУпАП громадянин російської федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перевищив дозволений строк перебування більш як на 30 днів, та проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. Так, позивач по справі ОСОБА_1 перебуває на території України без будь-яких документів для іноземця (посвідка, дозвіл на імміграцію, довідка про звернення за захистом і т.д.), що дають право законно перебувати на території України, та тимчасово проживав в м. Львів. Документи, що посвідчують особу у іноземця - відсутні. Таким чином, позивач по справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває в Україні у статусі нелегального мігранта. Посилаючись на положення ст. ст. 26, 33, 68 Конституції України, а саме те, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України; кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом; кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, вважає, що недотримання вищевказаних норм Конституції України є прямим наслідком для визнання цих осіб нелегальними мігрантами та вжиття заходів щодо їх притягнення до адміністративної відповідальності з подальшим прийняттям органами міграційної служби рішення про їх затримання з поміщенням в ПТПІ та подальшим примусовим видворенням. Крім того зазначає, що під час розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було встановлено, що останній проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, а також те, що він прибув на територію України 14.10.2016р. поза пунктом пропуску та до цього часу територію України не залишав. Копію постанови про накладення адміністративного стягнення було особисто вручено позивачу ОСОБА_4 під особистий підпис. Додатково зазначає, що триваючим адміністративним правопорушенням є порушення, пов`язані з довготривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила протиправні діяння, і далі перебуває в стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці діяння безперервно порушують закон протягом тривалого часу. Таким чином попередні затримання та складання відповідних матеріалів ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області відносно позивача по справі не припинило факту подальшого порушення ним законодавства про правовий статус іноземців, оскільки нелегальний мігрант не виїхав за межі території України та продовжує перебувати незаконно без відповідних дозвільних документів в Україні. Дане триваюче адміністративне правопорушення було зафіксовано шляхом складення протоколу ПР МЛВ 002947 про адміністративне правопорушення, за результатами розгляду якого винесено постанову ПН МЛВ №002940 про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП на накладення адміністративне стягнення у виді штрафу, прийнято рішення про видворення його за межі території України та затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, терміном на шість місяців згідно рішення Галицького районного суду міста Львова від 08 квітня 2025 року у справі N?461/2720/25.

Позивач по справі ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник позивача по справі ОСОБА_1 адвокат Бортнік О.Ю. в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у ньому, просив позов задовольнити.

Представник відповідача по справі - Горбонос І.К. позов не визнала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просила в задоволенні позову відмовити в повному об`ємі.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

При цьому відповідно до ч.1 цієї ж статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (ст. 68 Конституції України).

Адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно - правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.

Так, згідно Постанови Верховного Суду від 21.11.2019р. у справі №456/952/16 покладений на відповідача суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності оспорюваного рішення (дій, бездіяльності) не звільняє позивача від обов`язку доведення обставин, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15.11.2016р. у справі №800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в Законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів осіб, яка стверджує про їх порушення.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України врегульовано Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон України №3773-VI).

У відповідності до статті 3 Закону України № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Отже, статтею 26 Конституції України та частиною 3 статті 3 Закону України №3773-VI передбачено обов`язок іноземців неухильно додержуватися законодавства України.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про імміграцію» імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до частини 22 статті 4 Закону України № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ. Іноземець або особа без громадянства у разі втрати або обміну паспортного документа, а так само втрати чи викрадення посвідки на постійне проживання або посвідки на тимчасове проживання повинні протягом трьох робочих днів письмово повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку з тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, має право звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, із заявою про визнання особою без громадянства, незважаючи на законність чи незаконність її перебування на території України.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом встановлено, що 07.04.2025р. провідним спеціалістом головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Гірняком А.І. відносно позивача по даній адміністративній справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МЛВ №002947 з якого вбачається, що 07.04.2025р. о 14 год. 30хв. за адресою АДРЕСА_1 встановлено факт проживання громадянина російської федерації ОСОБА_5 на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 2 ст. 203 КУпАП. Під час складення вказаного адміністративного протоколу особа, відносно якої складено даний протокол ОСОБА_6 відмовився від його підпису та отримання (а.с. 83-84).

08.04.2025р. першим заступником начальника головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Іваночко І.Р. на підставі вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення ПР МЛВ №002947 проведено розгляд даної адміністративної справи та встановлено, серед іншого, зі слів особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 , що він прибув на територію України у 2016 році з приватною метою, перетнувши державний кордон поза пунктами пропуску та до цього часу межі території України не залишав і проживав на території України без відповідних дозвільних документів на право проживання. Постановою ПН МЛВ №002940 позивача по справі ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн. 00 коп. (а.с. 85-86).

Крім того з матеріалів даної адміністративної справи вбачається, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.05.2022 року (справа №755/3460/22) затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 , з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців. Вказаним рішення суду також встановлено факт незаконного перебування позивача по справі ОСОБА_1 на території України, факт його перетинання кордону поза межами пункту пропуску та відсутності в останнього дозвільних документів на право проживання на території України. На виконання вищевказаного рішення гр. російської федерації ОСОБА_1 поміщено в ПТІІ у Волинській області строком на 6 місяців (а.с. 13-21).

19 липня 2022 року шостим апеляційним адміністративним судом винесено постанову, якою апеляційну скаргу громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , залишено без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 травня 2022 року, залишено без змін.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.10.2022 року справа(755/10612/22) продовжено строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 терміном на 6 (шість) місяців (а.с. 23-33).

Вищевказаними рішеннями суду також встановлено, що на момент затримання ОСОБА_3 не надав оригіналу паспортного документа, оскільки він у нього відсутній. Із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні до міграційної служби іноземець не звертався. На території України відповідач знаходиться без законних підстав. Крім того встановлено, що під час перебування громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 в Волинському пункту тимчасового перебування іноземців, останній не звертався із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, з працівниками міграційної служби не співпрацює.

Сторонами по даній адміністративній справі не заперечується, що після закінчення строку затримання 01.05.2023 року позивач по справі ОСОБА_6 був звільнений з ПТПІ у Волинській області у зв`язку із закінченням строку затримання та поміщення до відповідної установи.

Після звільнення позивача ОСОБА_5 у період з 01.05.2023р. по час його затримання - 07.04.2025р., останній до компетентних міграційних органів із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує захисту не звертався, своє місце постійного проживання не легалізував, що свідчить про те, що останній злісно ухиляється від виконання передбачених Конституцією України прав та обов`язків та норм чинного законодавства України, зокрема, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Закону України «Про імміграцію».

Також слід зазначити, що триваючим адміністративним правопорушенням є порушення, пов`язані з довготривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила протиправні діяння, і далі перебуває в стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці діяння безперервно порушують закон протягом тривалого часу, що в даному конкретному випадку притаманні позивачу по справі ОСОБА_8 .

Суд погоджується з позицією сторони відповідача про те, що попередні затримання та складання відповідних матеріалів ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області відносно позивача по справі не припинило факту подальшого порушення законодавства про правовий статус іноземців ОСОБА_1 , оскільки нелегальний мігрант не виїхав за межі території України та продовжує перебувати незаконно без відповідних дозволів в Україні. Дане триваюче адміністративне правопорушення було зафіксовано шляхом складення протоколу про адміністративне правопорушення, за результатами розгляду якого винесено постанову ПР МЛВ №002947 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП, прийнято рішення про його видворення за межі території України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, терміном на шість місяців згідно рішення Галицького районного суду міста Львова від 08 квітня 2025 року у справі N?461/2720/25.

Статтею 10 КУпАП визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Позивач є громадянином російської федерації, в`їхав на територію України до початку воєнного стану у 2016 році та дотепер проживає в Україні. 24 лютого 2022 року офіційно розірвані дипломатичні відносини між Україною та рф. Разом з тим, позивач по справі ОСОБА_6 не був позбавлений можливості виїхати з території України до третьої країни, зокрема Молдови, яка надає консульські послуги, за визначеною законодавством процедурою , де поновити свій паспортний документ , та повернутись до України як країни постійного проживання.

Твердження представника позивача по справі адвоката Бортніка О.Ю. про те, що позивач по справі ОСОБА_1 займається волонтерською діяльністю та має чітку проукраїнську позицію, про що обізнані органи державної влади російської федерації і у разі повернення до російської федерації позивачу загрожує фізична розправа над ним та примусова мобілізація до лав збройних сил країни агресора, жодними належними та допустимими доказами не підтверджено та на увагу суду не заслуговують.

Підсумовуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивач не виконав свого обов`язку, визначеного ч. 22 ст. 4 Закону України № 3773-VI, в зв`язку з чим його правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП України. Оскаржувана постанова винесена першим заступником начальника ГУ ДМС в Львівській області Іваночко І.Р. серії ПР МЛВ №002947 була постановлена в межах повноважень, на підставі та на виконання законодавства України з питань незаконного перебування іноземців на території України та протидії нелегальній міграції.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову.

Керуючись ст. ст. 242-246, 271, 286 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Бортнік Олексій Юрійович до головного управління державної міграційної служби України у Львівській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце перебування: АДРЕСА_2 ;

представник позивача адвокат Бортнік Олексій Юрійович, діє на підставі договору про надання правничої допомоги б/н від 10.04.2025р., ордеру на надання правничої допомоги серії АС №1137973 від 30.04.2025р., юридична адреса: смт. Маневичі, вул. Хакімова, 15, Камінь-Каширського району Волинської області;

відповідач Головне управління державної міграційної служби України у Львівській області, юридична адреса: м. Львів, вул. Січових Стрільців, 11 Львівської області;

представник відповідача Горбонос Інна Костянтинівна, діє на підставі довіреності від 03.09.2024р. виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Повний текст судового рішення складено 13 травня 2025 року.

Суддя Ківерцівського районного суду Поліщук С.В.