Справа № 520/33768/24
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

13 травня 2025 року справа №520/33768/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої Ольги Вікторівни, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправним та скасування пунктів наказу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про результати службового розслідування» від 16.10.2024 № 2770 у частині направлення матеріалів службового розслідування до військової частини НОМЕР_1 для вирішення питання про притягнення позивача до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі на загальну суму 25998, 23 грн;

- визнати протиправним та скасувати пункт 4 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про результати службового розслідування» від 26.10.2024 № 2795 у частині встановлення вини позивача у заподіянні шкоді державі на суму 35929, 87 грн;

- визнати протиправним та скасувати пункт 5 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про результати службового розслідування» від 26.10.2024 № 2795 у частині встановлення вини позивача у заподіянні шкоді державі на суму 23929, 89 грн та у частині встановлення підстав для притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності;

- визнати протиправним та скасувати пункт 6 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про результати службового розслідування» від 26.10.2024 № 2795 у частині направлення матеріалів службового розслідування до військової частини НОМЕР_1 для вирішення питання про притягнення позивача до матеріальної відповідальності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначено, що оспорювані накази, у частині встановлення вини Зпозивача у заподіянні шкоди державі та направлення матеріалів службового розслідування до військової частини НОМЕР_1 , в якій на цей час останній проходить службу, для вирішення питання про притягнення позивача до матеріальної відповідальності, ухвалені всупереч процедурних вимог встановлених Порядком проведення службового розслідування у Збройних силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, Положенням про військове (корабельне) господарство затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 № 300, а саме - позивача не повідомляли про проведення щодо його дій (бездіяльності) службового розслідування, проведення службового розслідування здійснювалось без участі безпосереднього начальника. Окрім того, позивачем зазначено, що службові розслідування проводились неуповноваженим на те суб`єктом за відсутності правових підстав. Разом з тим, розслідування проведені однобічно, упереджено та недобросовісно, висновки не враховують принципу рівності перед законом та прийняті без необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та обов`язків і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Через систему «Електронний суд» 24.12.2024 надійшов від відповідача відзив на позовну заяву, в якому зазначено про безпідставність позовних вимог. Одночасно зазначено, що у зв`язку із стислими строками розформування військової частини НОМЕР_2 внесені викривлені звітні дані до письмових відомостей та атестатів військовослужбовців, а майно для обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 не надходило. Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є внесення викривлених звітних даних до речових атестатів військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 та зведеної роздавальної відомості начальником речової служби лейтенантом ОСОБА_2 .

Окрім того, вказано, що матеріали службових розслідувань було направлено до військової частини НОМЕР_1 за місцем проходження служби позивача, з якими останній був ознайомлений. Службові розслідування за результатами аудиту проведені у відповідності до вимог нормативно-правових актів.

Відповіді на відзив від позивача до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд зазначає.

ОСОБА_1 з 10.06.2022 перебував на посаді начальника речової служби військової частини НОМЕР_2 .

На підставі спільної директиви Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 25.11.2022 військова частина НОМЕР_2 розформована, правонаступником справ та майна визначено ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У період з 21.07.2024 по 13.09.2024 представниками 2 територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України проведено внутрішній аудит ІНФОРМАЦІЯ_4 , зокрема, щодо діяльності речової служби ІНФОРМАЦІЯ_4 та частин, прикріплених на речове забезпечення за період з 01.03.2021 по 30.06.2024.

За фактами викладеними в акті аудиту про нестачу майна, наказами начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.09.2024 № 2365, від 17.09.2024 № 2391 призначено службові розслідування.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про результати службового розслідування» від 16.10.2024 № 2770 направлено матеріали службового розслідування до військової частини НОМЕР_1 для вирішення питання про притягнення позивача до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі на загальну суму 25998,23 грн.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про результати службового розслідування» від 26.10.2024 № 2795 встановлено вину позивача у заподіянні шкоді державі на суму 35929,87 грн, встановлено вину позивача у заподіянні шкоді державі на суму 23929,89 грн, направлено матеріали службового розслідування до військової частини НОМЕР_1 для вирішення питання про притягнення позивача до матеріальної відповідальності.

Вважаючи індивідуальні акти ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо дій (бездіяльності) позивача протиправними, останній звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Для вирішення спору необхідно виходити із того, що загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут).

Процедура проведення службового розслідування відносно військовослужбовців передбачена статтями 47, 84 - 88 Дисциплінарного статуту і деталізована нормами Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України (затверджений наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 № 1503/31371; далі за текстом - Порядок № 608).

Пунктом 7 Розділу І Порядку № 608 встановлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Підстави і порядок притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності регламентовані приписами Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-ІХ (далі за текстом - Закон України № 160-ІХ).

Відповідно до статті 3 Закону України № 160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:1) наявність шкоди;2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі по тексту - Порядок № 608).

Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку № 608, службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку № 608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІV Порядку № 608, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Разом з тим, під час проведення службового розслідування, військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Відповідно до положень статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди.

Застосовуючи викладені нормативні положення до обставин цієї справи, суд зазначає наступне.

Суд почергово надає правову оцінку доводам позивача та запереченням відповідача.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про результати службового розслідування» від 16.10.2024 № 2770 у частині направлення матеріалів службового розслідування до військової частини НОМЕР_1 для вирішення питання про притягнення позивача до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі на загальну суму 25998,23 грн, суд зазначає.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.09.2024 № 2391 призначено службове розслідування по факту незаконного списання інвентарного майна військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 на суму 56179,10 грн.

Обставини та факти що були встановлені під час проведення службового розслідування викладені в акті службового розслідування, зокрема, встановлено незаконне списання (не підтверджено відповідними документами) з обліку військового майна речової служби ІНФОРМАЦІЯ_4 на загальну суму 25998,23 гр., із-за внесення викривлених звітних даних до зведеної відомості від 04.02.2023 № 190 та атестатів військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 зі сторони лейтенанта ОСОБА_3 , який на той час проходив військову службу на посаді начальника речової служби військової частини НОМЕР_2 .

За наслідками проведеного службового розслідування прийнятий оскаржуваний у цій справі наказ «Про результати службового розслідування» від 16.10.2024 № 2770 у якому вирішено направити матеріали службового розслідування до військової частини НОМЕР_1 , де проходить військову службу лейтенант ОСОБА_4 для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі на загальну суму 25998, 23 грн.

Згідно з вимогами пункту 3 розділу VІ Порядку № 608, якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Системно аналізуючи оскаржуваний пункт 2 наказу відповідача «Про результати службового розслідування» від 16.10.2024 №2770 у частині, щодо процедури проведення службового розслідування, суд дійшов висновку, що така процедура не була дотримана відповідачем, а права позивача грубо порушені з огляду на наступне.

З приписів Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Порядку № 608 слідує, що особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу V Порядку № 608, в описовій частині акту службового розслідування зазначаються заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

З матеріалів службового розслідування вбачається, що у порушення вимог пункту 3 розділи IV Порядку № 608, позивача не було повідомлено про факт проведення, службового розслідування, підстави його проведення, внаслідок чого фактично було позбавлено права подавати пояснення, документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб та реалізовувати інші права, передбачені Порядком № 608 для осіб, відносно яких проводиться службове розслідування.

Суд зазначає, що пояснення особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, є однією з важливих гарантій об`єктивного службового розслідування та захисту законних прав й інтересів особи від безпідставного застосування стягнення та інших негативних наслідків.

Аналогічні висновки зазначені у пункті 47 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.07.2021 у справі №815/1062/17, щодо скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця ЗСУ.

Відтак позивач позбавлений усіх прав, передбачених пунктом 3 розділу ІV Порядку № 608.

Матеріали службового розслідування, обґрунтування відзиву на позов не містять доказів того, що позивач взагалі був обізнаний про факт проведення відносно нього службового розслідування.

При цьому, суд звертає увагу, що посилання відповідача про проведення телефонної розмови з позивачем не є належним та допустимим доказом, оскільки в матеріалах службового розслідування відсутні відомості про попередження позивача про факт проведення відносно нього службового розслідування та здійснення запису його пояснень до акту службового розслідування.

У взаємозв`язку з зазначеними нормами також знаходяться порушення положень Порядку № 608, відповідно до яких: особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення; посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань; особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Окрім того суд зазначає, що у разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Інформації про відмову військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

Разом з тим, судом встановлено, що суб`єктом проведення службового розслідування було надано можливість реалізувати право надати пояснення іншим особам, щодо дій яких проводилось розслідування, що свідчить про однобічність прийнятого рішення, без дотримання принципу рівності перед законом.

Оспорюваний наказ постановлений без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, що суперечить основним засадам адміністративного судочинства викладених у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З системного аналізу норм Дисциплінарного статуту вбачається, що вирішальним при накладенні дисциплінарної відповідальності за скоєний військовослужбовцем проступок є характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступінь вини, попередня поведінка порушника, а однією із обставин, які потрібно довести, є вина особи в невиконанні або неналежному виконанні покладених на нього обов`язків.

Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини військовослужбовця, з`ясовуються відповідним командиром самостійно або під час службового розслідування, і повинні бути відображені у відповідному наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або висновку службового розслідування. (Постанова Верховного суду від 30.04.2024 у справі № 420/17256/22).

Вказані висновки які викладені у Постанові Верховного Суду від 30.04.2024 у справі № 420/17256/22 є релевантними до спірних правовідносин, щодо встановлення вини військовослужбовця як обов`язкової ознаки для притягнення його до матеріальної відповідальності.

В акті службового розслідування зазначено, що виходячи з матеріалів службового вину позивача встановлено (без зазначення її форми). Проте, аналізуючи оскаржуваний наказ відповідача «Про результати службового розслідування» від 16.10.2024 № 2770, як прийнятий індивідуальний акт за висновками службового розслідування судом встановлено, що він не містить жодної інформації про наявність вини позивача в завданні шкоди, разом з тим не зазначено форми вини (умисел, необережність) що є необхідною підставою для притягнення до матеріальної відповідальності (пункт 4 частина 2 статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі»).

Зазначення в оскаржуваному наказі відповідача «Про результати службового розслідування» від 16.10.2024 № 2770 лише наявність протиправної поведінки позивача у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням ним обов`язків військової служби не є достатньою умовою притягнення до матеріальної відповідальності позивача, оскільки умовами притягнення до матеріальної відповідальності є наявність та сукупність (одночасне існування) всіх чотирьох пунктів частини 2 статті 3 Закону «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Викривлення, що виникають у звітності, можуть бути наслідком як помилок, так і недобросовісних дій, так як помилка відрізняється від останнього відсутністю умислу, що лежить в основі дії, що призвело до викривлення фінансової звітності.

Різниця між умисними діями і помилкою полягає в тому, що при перевірці необхідно впевнитися, навмисно чи ненавмисно виконана дія, що призводить до викривлення, зокрема, шляхом відібрання пояснень тощо.

Разом з тим, в оскаржуваному наказі зазначений такий висновок: «Враховуючи, що військова частина розформувалась у стислі терміни були внесені викривлені звітні дані до речових атестатів військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 ».

Таким чином, сам суб`єкт проведення розслідування не доходить висновку про безумовну винуватість позивача, а посилається на зовнішні фактори.

Тлумачення закону на користь особи є однією з основних засад правової системи, яка вказує, що суди повинні намагатися тлумачити закони та його норми в такий спосіб, щоб максимально захищати права та інтереси фізичної особи. Цей принцип також часто відомий як «in dubio pro persona» або «in dubio pro homine» (латинською мовою), що означає «у вагомих сумнівах - на користь людини» - Постанова Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 240/4894/23.

Зі змісту висновку службового розслідування, вбачається, що мета і завдання службового розслідування належним чином не досягнуті, а процедура його проведення не дотримана, що не спростовано матеріалами справи.

Відтак, необхідно зробити висновок, що відповідачем не було вжито всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин, з приводу яких призначалось службове розслідування.

При цьому, надані суду матеріали службового розслідування містять недоліки, які не дозволяють стверджувати, що обставини вчинені позивачем мали місце, встановлені повно і всебічно, що, в свою чергу, не може зумовити настання правомірних наслідків.

За таких підстав, суд вважає, що уповноваженою особою в ході проведення службового розслідування не було вжито всіх необхідних заходів для встановлення в діях позивача вини, як необхідної умови для притягнення до матеріальної відповідальності.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що пункт 2 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про результати службового розслідування» від 16.10.2024 № 2770 у частині направлення матеріалів службового розслідування до військової частини НОМЕР_1 для вирішення питання про притягнення позивача до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі на загальну суму 25998,23 грн, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування пунктів 4,5,6 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про результати службового розслідування» від 26.10.2024 № 2795 у частині встановлення вини позивача у заподіянні шкоді державі на суму 35929, 87 грн, у частині встановлення вини позивача у заподіянні шкоді державі на суму 23929, 89 грн, у частині встановлення підстав для притягнення позивача до матеріальної відповідальності, у частині направлення матеріалів службового розслідування до військової частини НОМЕР_1 для вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.09.2024 № 2365 призначено службове розслідування по факту викладені в акті аудиторської перевірки.

Обставини та факти що були встановлені під час проведення службового розслідування викладені в акті службового розслідування та в подальшому визначені в наказі «Про результати службового розслідування» від 26.10.2024 № 2795, зокрема, встановлено викривлення даних під час внесення до роздавальної відомості, атестатів військовослужбовців на загальну суму 59859,76 грн (35929, 87 грн + 23929,89 грн)

Судом встановлено, що зі змісту позовної заяви позивач вважає, що вказаний наказ є незаконним, оскільки порушено процедуру проведення службового розслідування що полягає, зокрема, у проведенні службового розслідування без участі безпосереднього начальника.

Суд зазначає, що пунктом 12 розділу ІІІ Порядку № 608 дійсно визначає обов`язок проведення службового розслідування за участю безпосереднього начальника, однак форма такої участі є невстановлена, що надає можливість ширшого тлумачення цієї норми.

Суд зазначає, що «за участю» в контексті п.12 розділу ІІІ Порядку № 608 не може означати включення безпосереднього начальника до складу комісії, оскільки це формально ускладнювало процедуру проведення службового розслідування.

Брати участь означає активну роль і особистий внесок людини у якусь подію, дію або процес. «Брати участь» підкреслює особисту відповідальність та залученість.

Матеріали службового розслідування не містять будь-яких даних про обізнаність безпосереднього начальника позивача про проведення службового розслідування щодо дій (бездіяльності) свого підлеглого, будь-яких інших даних з цього приводу відповідачем у відзиві на зазначено.

Право особи, яка проводить службове розслідування запросити безпосереднього начальника до місця проведення такого розслідування кореспондується з обов`язком безпосереднього командира з`явитись за такою вимогою.

Матеріали службового розслідування не містять інформації щодо запрошення уповноваженими особами проведення розслідування безпосереднього командира ОСОБА_1 .

Разом зим, матеріали справи не містять жодних доказів, які підтверджують будь-яку участь (активні дії, залученість у наданні пояснень, зауважень, пропозицій, заяв рапортів, тощо) безпосереднього начальника лейтенанта ОСОБА_1 .

Таким чином, відповідач порушив Порядок № 608 у частині проведення службового розслідування без участі безпосереднього начальника.

Окрім цього, під час проведення службового розслідування від 11.09.2024 № 2365 пояснення позивача не надавались і не було запропоновано останньому їх надати, що зумовило порушення пункт 3 розділу IV Порядку № 608, та не заперечується відповідачем в акті службового розслідування та у наданому відзиві. Оцінка вказаним діям зазначена вище за текстом рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд звертає увагу позивача, що хоча на відповідача покладається обов`язок доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не виконання ним такого обов`язку не звільняє позивача від обов`язку доведення тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги.

За наслідками проведеного службового розслідування встановлено вину позивача, яка виражена у непрямому умислі.

Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно шкідливий (небезпечний) характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Отже, ключова оцінка в межах службового розслідування щодо притягнення особи до матеріальної відповідальності повинна надаватись наявності або відсутності вини позивача у викривлені даних, та чи мали місце таке викривлення.

Проте, викривлення звітних даних це є порушення з формальним складом, а отже, воно вважається закінченим з моменту вчинення відповідної дії з моменту внесення таких відомостей до документу.

Іншими словами, порушення з формальним складом можуть бути лише з умисною формою вини.

Таким чином, для притягнення особи за викривлення звітних даних до матеріальної відповідальності необхідно встановити лише прямий умисел в діях цієї особи.

Встановлення під час службового розслідування відносно дій позивача форми його вини з непрямим умислом свідчить про недоведеність його вини в цілому, оскільки в таких випадках (порушень з формальним складом) необхідно встановлювати вину з прямим умислом.

Настання повної матеріальної відповідальності за пунктом 1 частини першої статті 6 Закону України № 160-ІХ (у тому числі і за спричинення нестачі майна) обумовлено законодавцем одночасно як виною відповідного військовослужбовця у настанні збитків, так і умислом цього військовослужбовця на настання збитків, тобто усвідомлення військовослужбовцем (або існування стану фізичної неможливості неусвідомлення військовослужбовцем) того, що саме такі форма, зміст та характер конкретного діяння військовослужбовця об`єктивно здатні призвести до збитків або створити умови, за яких ці збитки невідворотно/неминуче настануть і прагнення до настання таких наслідків.

Тому матеріали службового розслідування та наказ суб`єкта владних повноважень про накладення на військовослужбовця повної матеріальної відповідальності повинні містити добуті у передбаченому законом порядку об`єктивні дані, котрі поза розумним сумнівом доводять наявність у військовослужбовця фізичної змоги усвідомлено запобігти настанню збитків у вигляді нестачі військового майна завдяки власному професійному досвіду, знанням, проведеному суб`єктом владних повноважень навчанню та використанню виданих суб`єктом владних повноважень технічних засобів контролю чи інших пристосувань, необхідних для виконання службових обов`язків за посадою чи службою.

Разом з тим критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а у силу частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України у поєднанні з приписами частини 4 статті 9, абз.2 частини 2 статті 77, частин 3 і 4 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Правильність саме такого тлумачення змісту частини 1 статті 77 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19, де указано, що визначений статтею 77 КАС Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019 у справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Водночас, що при встановленні протиправної поведінки особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається. При цьому треба враховувати як об`єктивні, так і суб`єктивні фактори. Зокрема, зовнішні умови й обстановку, в якій доводилось виконувати обов`язки військовій службовій особі, дії вищестоящих командирів і начальників, а також дані, які характеризують особу винного, його кваліфікацію, професійну підготовку, тривалість перебування на посаді, яку обіймає, досвід та інші обставини.

Оцінивши матеріали службових розслідувань у сукупності за правилами статтей 72-78, 90, 211 Кодексу адміністративного судочинства України, суд звертає увагу, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах в частині управлінського рішення відповідно до якого встановлено підстави для притягнення позивача як військовослужбовця до повної матеріальної відповідальності не забезпечив дотримання частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, позаяк обставини події настання збитків у вигляді нестачі речового майна з`ясував неповно, без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, без дотримання принципу рівності перед законом надаючи переваги іншим військовослужбовцям реалізувати своє право шляхом надання пояснень на відмінно від позивача, упереджено та необґрунтовано.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Не доведеність у службових розслідуваннях встановленої вини у формі прямого умислу у сукупності з відсутністю в матеріалах службового розслідування жодних пояснень від позивача ставить під сумнів повноту та всебічність дослідження матеріалів в межах проведеного службового розслідування.

Отже, виходячи із вищенаведених у рішеннях Європейським судом з прав людини принципів, орган влади повинен приймати вмотивоване та обґрунтоване рішення на підставі доказів, яким суд може надати оцінку та дослідити при вирішенні правового спору.

Прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, доказів про понесення інших витрат пов`язаних з розглядом справи позивачем не надано, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 3, 5, 9, 14 73-78, 90, 143, 173-183, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) про визнання протиправними та скасування окремих положень індивідуальних актів - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про результати службового розслідування» від 16.10.2024 № 2770 у частині направлення матеріалів службового розслідування до військової частини НОМЕР_1 для вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі на загальну суму 25998, 23 грн.

Визнати протиправним та скасувати пункт 4 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про результати службового розслідування» від 26.10.2024 № 2795 у частині встановлення вини ОСОБА_1 у заподіянні шкоді державі на суму 35929, 87 грн.

Визнати протиправним та скасувати пункт 5 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про результати службового розслідування» від 26.10.2024 № 2795 у частині встановлення вини ОСОБА_1 у заподіянні шкоді державі на суму 23929, 89 грн та у частині встановлення підстав для притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності.

Визнати протиправним та скасувати пункт 6 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про результати службового розслідування» від 26.10.2024 № 2795 у частині направлення матеріалів службового розслідування до військової частини НОМЕР_1 для вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 13.05.2025.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА