Справа № 280/10387/24
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2025 року м. Дніпросправа № 280/10387/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІЗ»

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року (суддя Татаринов Д.В.) в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІЗ»

до Запорізької митниці

про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЛІЗ» звернулося до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Запорізької митниці про коригування митної вартості товарів № UА112080/2024/000006/2 від 08.05.2024 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА112080/2024/000129; зобов`язати Запорізьку митницю повернути позивачеві суму надмірно сплаченого податку на додану вартість в розмірі 78 403,88 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що позивачем було подано для митного оформлення товарів документи, які в повній мірі підтверджують складові митної вартості товару за ціною контракту.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЛІЗ», Україна (Покупець) та компанією RECON METALS GMBH, Dresden, Germany (Продавець) укладено Контракт від 05.01.2023 № 23-01-04-SLIT-KON, за у мовами якого Продавець зобов`язується поставити Покупцю відповідно до специфікації товар, найменування, асортимент, кількість, ціна та вартість якого визначається у специфікації. Постачання здійснюється партіями на умовах EXW Langenhagen Germany відповідно до МПІКТ Incoterms-2020. Ціна товару визначається сторонами на момент його поставки та зазначається у конкретній специфікації. Оплата здійснюється на умовах та в строки, обумовлені у конкретній специфікації. Підставою оплати є проформа інвойс, виставлені покупцем.

Сторонами 03.01.2024 підписано Додаток № 7 до Договору № 23-01-04-SLIT-KON, згідно з яким пункт 2.1 Договору викладено в такій редакції: «Постачання товару здійснюється партіями на умовах EXW/ FCA Langenhagen Germany відповідно до МПІКТ Incoterms-2020 у строк, зазначений сторонами у конкретній специфікації».

В адресу позивача було оформлено поставку партії товару електротехнічної сталі відповідно до Специфікації № 12 від 15.03.2024 на умовах на умовах FCA Langenhagen Germany загальною вартістю 54 988,60 Євро.

З метою митного оформлення наведеної партії товару, позивачем було подано 08.05.2024 до Запорізької митниці ЕМД № 24UA10U4.

Митна вартість імпортованого товару заявлена декларантом за ціною контракту.

Разом з декларацією позивачем були надані: сертифікат якості від 30.04.2024; пакувальний лист № LS104322 від 30.04.2024; рахунки-проформи (Proforma invoice) № proforma/rechnunginvoice 23-01-04-SLIT-KON від 15.03.2024, № proforma/rechnung-invoice 23-01-04- SLIT-KON-11 від 15.03.2024; рахунок-фактура (iнвойс) № AR від 30.04.2024; автотранспортна накладна від 02.05.2024; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 № A799211 від 30.04.2024; банківські платіжні документи № 48 від 22.03.2024, № 58 від 25.04.2024; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг № 3205 від 02.05.2024; довідка про транспортно-експедиційні витрати № 819 від 02.05.2024; прейскурант (прайс-лист) від 10.03.2024; ордер 23-01-04-SLIT-KON-11 від 15.03.2024; додаткові угоди № 1 від 12.05.2023, № 7 від 03.01.2024, № 8 від 29.04.2024; специфікація №.12 від 15.03.2024; договір про перевезення № 1581-П від 02.05.2024; заявка на перевезення № 4 від 24.04.2024; лист № 43 від 13.02.2024; копія митної декларації країни відправлення № MRN 24DE11B6 від 30.04.2024.

Під час митного контролю митний орган дійшов висновку, що надані документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості товару, а саме:

- згідно з відомостями СМR від 02.05.2024 безпосереднім перевізником партії товару є ТОВ «ШЕВЕЛЛ». Декларантом надано довідку про витрати на транспортування від 02.05.2024 № 819 від ФОП ОСОБА_1 , однак документальне підтвердження договірних відносин (зв`язку) між виконавцями перевезення до митного оформлення не надано;

- відповідно до п. 4.1 зовнішньоекономічного контракту від 05 січня 2023 року № 23-01-04- SLIT-KON оплата здійснюється на банківський рахунок продавця, зазначений у розділі 10 контракту, а саме «Bank name: Commerzbank AG, IBAN: НОМЕР_1 , SWIFT: COBADEFF850». Разом з цим, у рахунку від 30 квітня 2024 року № НОМЕР_2 -4213 зазначено, що платіж отримано з посиланням на банківські реквізити «Bank Details: Commerzbank AG, IBAN: НОМЕР_1 , SWIFT: COBADEFF850». Однак до митного оформлення надано додаток від 12 травня 2023 року № 1 до зовнішньо-економічного контракту від 05 січня 2023 року № 23-01-04-SLIT-KON, в якому сторони дійшли згоди викласти пункт 10 в новій редакції, а саме «Bank: DEUTSCHE BANK AG, IBAN: НОМЕР_3 , SWIFT: DEUTDEDB505». Крім цього, зміст наданого листа продавця не відповідає умовам зовнішньоекономічного контракту в частині банківських реквізитів продавця;

- до митного оформлення декларантом надано документ за кодом « 3014» (прейскурант (прайс-лист) виробника товару) від 10 березня 2024 року б/н, який являє собою прайс-лист продавця, а не виробника товару. Однак частиною третьою статті 53 МКУ обумовлено, що підтвердженням заявленої митної вартості товару може слугувати, зокрема, прайс-лист виробника товару;

- у пакувальному листі від 30 квітня 2024 року № LS-104322 та рахунку від 30 квітня 2024 року № AR містяться умови поставки FCA без зазначення географічного пункту поставки;

- у наданому до оформлення каталогу виробника від 01 лютого 2023 відсутня інформація щодо марки сталі Н 075-23.

Запропонувало декларанту подати додаткові документи з метою усунення розбіжностей, викладених в електронному повідомленні.

Декларантом 08.05.2024 додатково надано каталог виробника, відповідь на розбіжності від 08.05.2024, договір на перевезення вантажів № 338-Е від 12.05.2017.

Митний орган, проаналізувавши додатково надані документи, дійшов висновку, що каталог виробника товару має інформацію щодо технічних характеристик товару, але не містить інформації про ціну товару, тому не може бути використаний для підтвердження заявленої митної вартості, а надані декларантом пояснення не підтверджуються документально.

Запорізькою митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товару № UА112080/2024/000006/2 від 08.05.2024 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA112080/2024/000129.

Товар випущено у вільний обіг відповідно до МД № 24UA90U0 від 09.05.2024 з відстроченням платежів до 07 серпня 2024 року.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваного рішення, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно зі статтею 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 52 передбачено, що у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відповідно до статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Положеннями статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною 2 статті 58 Митного кодексу України та пунктом 1.14 наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» № 599 від 24.05.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за № 984/21296, передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та(або) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та(або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та(або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що на підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару, митному органу необхідно надати належні документи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що товар постачався на підставі Специфікації № 12 від 15.03.2024, що відображено в митній декларації № 24UA10U4, до якої також додані інші документи з метою митного оформлення товару.

В мотивувальній частині рішення суд першої інстанції посилається на документи, описуючи наявні в них розбіжності, натомість такий опис відображає доводи сторін, без офіційного з`ясування судом обставин справи, адже під час розгляду справи в суді першої інстанції окремі первинні документи не були подані з перекладом українською мовою, відтак, судом першої інстанції не досліджувався.

Водночас, дослідивши офіційний переклад документів, наданих позивачем на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції, колегія суддів встановила таке.

Відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної CMR в адресу ТОВ «ЕЛІЗ», м. Запоріжжя, постачальником RECON METALS GMBH, Дрезден, Німеччина 02.05.2024 завантажено у Лангенгаген, Німеччина, товар 24 піддонів Електротехнічної сталі CRGO вагою 21.745 кг, умови доставки FCA. Перевізник ТОВ «ШЕВЕЛЛ».

Згідно з декларацією країни відправника MRN 24DE11D6 експортером та заявником є RECON METALS GMBH, вага брутто товару становить 21745 кг, статистична вартість 56.000 Євро.

Рахунок-фактура виставлений на товар загальною вартістю 54.988,60 Євро, банківські реквізити для оплати: Commerzbank AG, IBAN: DE63 8504 0000 0801 2668 00, SWIFT: COBADEFF850. Реквізити продавця: Commerzbank AG, IBAN: DE63 8504 0000 0801 2668 00, SWIFT: COBADEFF850.

Товарна накладна RM № LS-104322 містить аналогічні банківські реквізити продавця товару та умови поставки FCA, так само як і Проформа-інвойс від 15.03.2024.

Відтак, не знайшли свого підтвердження висновки суду першої інстанції, що в різних документах, наданих до митного оформлення, вказані різні банківські реквізити.

Також невірним є висновок суду першої інстанції, що позивачем не підтверджено такі складові митної вартості товару, як витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, з огляду на те, що сторонами жодним додатком не було внесено змін до пункту 3.1, яким встановлена ціна товару, яка визначається відповідно до умов EXW Lanqenhaqen.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що термін EXW означає, що продавець виконав свої зобов`язання щодо поставки, коли він надасть товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці.

З цього тлумачення суд першої інстанції дійшов висновку, що товар без експортного митного оформлення і без навантаження надається продавцем на складі продавця, покупець повинен здійснити завантаження товару в транспортний засіб за свій рахунок.

Водночас поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що наведений термін термін EXW не розкриває зміст оплати товару.

Більш того, суд невірно тлумачить сам пункт 3.1 Договору, який пов`язує умову EXW Lanqenhaqen з поставкою, а не з оплатою товару.

Водночас не є спірним в даній справі той факт, що товар поставлявся на умовах FCA.

Термін FCA означає, що продавець, виконуючи свої зобов`язання за зовнішньоторговельним контрактом, передає в розпорядження найнятого покупцем перевізника продукцію, забезпечивши експортну процедуру на митниці зі сплатою мита і зборів. До зобов`язань покупця належить приймання продукції та її імпортне митне оформлення.

Отже, самі умови FCA передбачають, що вищенаведені витрати здійснюються продавцем товару, а тому не потребують доведенню з боку покупця.

Не погоджується колегія суддів й з висновком суду першої інстанції, що згідно з умовами договору № 23-01-04-SLIT-KON від 05 січня 2023 року платіж здійснюється на підставі виставленого проформи-інвойсу (пункт 4.3. Договору), проте жодних посилань на нього у платіжному документі немає.

Такий висновок свідчить про не дослідження судом першої інстанції платіжних інструкцій, наданих позивачем до матеріалів справи, які в призначенні платежу містять посилання на Контракт № 23-01-04-SLIT-KON та проформу-інвойс 23-01-04-SLIT-KON-11, який має такий самий номер як і замовлення, на яке також міститься окреме посилання в цих платіжних документах.

Відтак, надані платіжні документи дають можливість чітко ідентифікувати оплату партіє товару, поданого для митного оформлення та, відповідно, підтверджують оплату згідно з умовами Контракту.

Крім того не є слушним й висновок суду першої інстанції, що каталог виробника товару має інформацію щодо технічних характеристик товару, але не містить жодної інформації про ціну товару, тому не може бути використаний для підтвердження заявленої митної вартості.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що товар придбавався не у виробника товару, а тому є незрозумілим яким чином саме прайс-лист виробника впливає на ціну товару за Контрактом № 23-01-04-SLIT-KON.

Не є слушними з цього приводу й доводи митного органу, що частиною третьою статті 53 МКУ обумовлено, що підтвердженням заявленої митної вартості товару може слугувати зокрема прайс-лист виробника товару, адже цей документ не є основним, на підставі якого формується митна вартість товару, а може додатково подаватися для усунення числових розбіжностей у ціні. Натомість відповідно до обставин цієї справи, митний орган під час митного оформлення товару не встановив числові розбіжності в ціні товару.

Спростовуються матеріалами справи й доводи митного органу, що у каталогу виробника відсутня інформація щодо марки сталі Н 075-23, адже ця марка зазначена у каталозі від 10.03.2024.

Також позивачем надані належні документи, які підтверджують вартість перевезення товару та договірні правовідносини з перевізником.

Враховуючи сукупність наведених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що подані декларантом документи дають можливість визначити складові митної вартості товару.

Первинні документи, які були подані позивачем до митного органу, є достатніми та такими, що у своїй сукупності підтверджують достовірність наданої інформації, а зауваження митного органу є формальними та такими, що не ґрунтуються на системному аналізі умов Контракту та змісту самих документів.

З огляду на встановлені обставини, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що митним органом не доведено наявність обґрунтованого сумніву щодо правильності задекларованої позивачем митної вартості товару, враховуючи умови Контракту та приписи чинного законодавства.

Відтак, у відповідача були відсутні підстави для прийняття оскаржуваних рішень.

Водночас не підлягають задоволенню позовні вимоги ТОВ «ЕЛІЗ» про зобов`язання Запорізьку митницю повернути позивачеві суму надмірно сплаченого податку на додану вартість в розмірі 78 403,88 грн, адже, по-перше, позивачем не надано докази на понесення цих витрат внаслідок прийняття оскаржуваного рішення, по-друге, надміру сплачені платежі повертаються з державного бюджету в окремому порядку і позивачем не доведено, що відповідний порядок ним дотримано.

Відтак, в межах даної справи така вимога є передчасною, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо клопотання позивача про стягнення з Запорізької митниці витрат на переклад документів, колегія суддів звертає увагу апелянта, що за приписами статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Зміст статті 137 КАС України дає можливість дійти висновку, що до судових витрат можна віднести, зокрема, залучення до участі в справі перекладача, що не мало місце в даній справі.

Переклад документів наданий на вимогу суду з метою офіційного з`ясування обставин справи та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення. Такі докази самостійно були подані позивачем на підтвердження власної правової позиції, проте не були належними, які через складання іноземною мовою не розкривали свій зміст, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції зобов`язав позивача усунути такий недолік.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

При цьому за правилами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідач не має відшкодовувати ТОВ «ЕЛІЗ» витрати та переклад документів, які подані в якості доказів до суду.

Щодо відшкодування сплаченого судового збору у справі № 280/10387/24, відповідач звертає увагу, що ці витрати не є підтвердженими, адже надані скаржником платіжні інструкції від 11.02.2025 № 18609 та від 19.02.2025 № 18721 не стосуються даної справи, оскільки в призначенні платежу зазначено номер справи № 280/1038/24.

З цього приводу суд звертає увагу відповідача, що відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Суд апеляційної інстанції, на виконання вимог закону, вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження перевірив зарахування за вищеназваними платіжними інструкціями судового збору у справі № 280/10387/24 і факт зарахування платежів є встановленим та підтвердженим, інформація про це міститься в програмі «Діловодство спеціалізованого суду».

Відтак, в силу приписів статті 139 КАС України, витрати зі сплати судового збору за подання ТОВ «ЕЛІЗ» позовної заяви та апеляційної скарги підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІЗ» задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року в адміністративній справі № 280/10387/24 скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІЗ» задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Запорізької митниці про коригування митної вартості товарів № UА112080/2024/000006/2 від 08.05.2024 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА112080/2024/000129.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІЗ» в іншій частині відмовити.

Стягнути з Запорізької митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІЗ» сплачений судовий збір в загальному розмірі 13 323 (тринадцять тисяч триста двадцять три) грн 00 коп.

Постанова суду набирає законної сили з 13 травня 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.

Повна постанова складена 13 травня 2025 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова