Справа № 160/31393/24
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2025 року м. Дніпросправа № 160/31393/24
(суддя Савченко А.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної установи «Криворізька установа виконання покарань №3» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року у справі №160/31393/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Криворізька установа виконання покарань №3» про визнання дій протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25 листопада 2024 року звернувся до суду з позовом до Державної установи «Криворізька установа виконання покарань №3» згідно з яким, просить:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№ 3)» () щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), середнього заробітку за період з 10.10.2023 року по 28.10.2024 року у зв`язку несвоєчасною виплатою індексації грошового забезпечення, у сумі - 127 668,48 грн;

- стягнути з Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№ 3)» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), середній заробіток за період з 10.10.2023 року по 28.10.2024 року у зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації грошового забезпечення, у сумі - 127 668,48 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що при його звільненні з ним не було проведено остаточного розрахунку у повному обсязі, що є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за порушення строків розрахунку при звільненні.

Фактично остаточний розрахунок відповідач здійснив 28.10.2024 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 р.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року позов задоволено частково.

Суд визнав протиправною бездіяльність Державної установи «Криворізька установа виконання покарань №3» щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.10.2023 по 10.04.2024 року та стягнув з Державної установи «Криворізька установа виконання покарань №3» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.10.2023 по 10.04.2024 року в сумі 78139,28 грн., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

У задоволені позову в інший частині відмовив.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки відповідач своєчасно не виплатив належні позивачу на день звільнення суми, тому наявні підстави для застосування судом до відповідача наслідків, передбачених частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, в частині задоволення позову, відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин справи, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що право позивача на отримання індексації грошового забезпечення виникло лише після набрання 19.07.2024 законної сили рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 р.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 проходив службу у Державній установі «Криворізька установа виконання покарань №3».

Відповідно до витягу із наказу начальника Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» №303/ОС-23 від 10.10.2023 позивача з 10.10.2023 звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України.

У зв`язку з тим, що позивачу не в повному обсязі виплачено індексацію грошового забезпечення він звернулася до суду із позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2024 року у справі №160/33623/23 позов ОСОБА_1 до Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, а саме:

- визнано протиправними дії Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» щодо не нарахування та невиплати, в повному обсязі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за наступні періоди: 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року; з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення березень 2018 року відповідно до абзацу 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;

- зобов`язано Державну установу «Криворізька установа виконання покарань (№3)» здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року згідно з Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з урахуванням базового місяця січень 2008 року;

- зобов`язано Державну установу «Криворізька установа виконання покарань (№3)» здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.07.2024р. у справі №160/33623/23 апеляційну скаргу Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2024р. у справі №160/33623/23 - без змін.

Остаточний розрахунок при звільнені проведений з позивачем 28.10.2024 р. у розмірі 66883,80 грн, що підтверджується копією виписки про нарахування грошових коштів «ОЩАДБАНК».

Визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання його виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримку розрахунку при звільненні за період з 10.10.2023 по 27.10.2024 є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (стаття 117 в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022).

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що у разі несвоєчасної виплати належних звільненому працівникові сум, таких як заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, індексації грошового забезпечення тощо, працівник має право на відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Приписами 116 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця провести виплату працівнику всіх належних йому сум при звільненні.

Тобто, роботодавець повинен провести виплату працівнику всі належні йому суми при звільненні, не залежно від обставин, з яких такі суми не були виплачені останньому.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України наказом від 10.10.2023 р №303/ОС-23 з 10.10.2023, проте остаточний розрахунок з позивачем по виплате належної йому при звільненні суми грошового забезпечення проведено 28 жовтня 2024 року.

Отже, остаточний розрахунок з позивачем при звільненні було здійснено відповідачем з порушенням строків, встановлених ст. 116 КЗпП України, а тому наявні правові підстави, визначені ст. 117 КЗпП України, для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Розрахунок належних до стягнення з відповідача на користь позивача сум середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців тобто за період з 10.10.2023 р по 09.04.2024 р (включно) виглядає наступним чином.

Згідно з довідкою Державної установи «Криворізька установа виконання покарань №3» від 11.12.2024 р середньоденний розмір грошового забезпечення позивача дорівнює 424,67 грн (а.с.31).

З вказаним розрахунком сторони погодились та не заперечували.

При цьому, судом апеляційної інстанції з`ясовано, що шестимісячний період з часу затримки розрахунку при звільнені складає 183 календарні дні з 10.10.2023 р по 09.04.2024 року (включно).

Враховуючи це, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні, становить 77714,61 грн виходячи з розрахунку: 424,67 грн х 183 календарних дні.

Однак, суд першої інстанції зобов`язавши відповідача нарахувати та виплати позивачу середній заробіток неправильно визначив шестимісячний період за який він підлягає стягненню (збільшивши його на один календарний день) та як наслідок і неправильно розрахував розмір середнього заробітку.

Між тим доводи відповідача в апеляційній скарзі, про те, що право позивача на отримання індексації грошового забезпечення виникло лише після набрання 19.07.2024 законної сили рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 р. є безпідставними, оскільки згідно з вказаним рішенням, суд визнав протиправними дії Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» щодо не нарахування та невиплати, в повному обсязі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за наступні періоди: 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року; з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення березень 2018 року відповідно до абзацу 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, а отже зазначене свідчить про те, що право позивача на отримання індексації грошового забезпечення було порушено відповідачем ще до звільнення позивача, а одже і виникло воно також до його звільнення.

Всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують доводи позивача щодо про наявності підстав для задоволення позову за період з 10.10.2023 р по 09.04.2024 р.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення судом першої інстанції рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для його скасування та прийняття нової постанови, якою позов слід задовольнити частково.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи «Криворізька установа виконання покарань №3» - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року у справі №160/31393/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Криворізька установа виконання покарань №3» щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.10.2023 року по 09.04.2024 року (включно).

Стягнути з Державної установи «Криворізька установа виконання покарань №3» (вул. Світла, буд.2, м. Кривий Ріг, 50066, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.10.2023 по 09.04.2024 року (включно) в розмірі 77714,61 грн, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 13 травня 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов