Справа № 490/171/25
Суддя: Гуденко О. А.
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/54/2025 Справа № 490/171/25
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі судового засідання Вознюк Д.І.,без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування рішення, дій чи бездіяльності суб`єкту владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності ,-

ВСТАНОВИВ:

10 січня 2025 року позивач в особі свого представника адвоката Качана Р.Ю. звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить Скасувати постанову №15-П від 31.12.2025 по справі про адміністративне правопорушення винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Позивач категорично не погоджується із вказаною постановою, вважає дії ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 протиправними, а постанову №15-П від 31.12.2024 року по справі про адміністративне правопорушення такою, що підлягає скасуванню.

В обгрунтування позову посилається на те, що в порушення ч.2 ст. 235 КУпАП, справу відносно позивача розглянуто не керівником, а ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , у постанові відсутні посилання на документи (накази, посадові інструкції, функціональні обов`язки) які дають право саме ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 майора ОСОБА_2 розглядати справи про адмінправопорушення. До матеріалів адміністративного протоколу не долучено доказів наявності повноважень в ТВО офіцера адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_5 старшого солдата ОСОБА_3 виявляти адміністративні правопорушення за ст.210, 210-1 КУпАП та складати адміністративні протоколи. Такими доказами могли б бути копії наказів, посадової інструкції, функціональних обов`язків, однак на них відсутні навіть посилання у протоколі.

У протоколі №15-П та у постанові №15-П від 31.12.2024 не зазначено, ким саме було надіслано позивачеві повістку № 1504283, ким вона була підписана та яка була мета виклику за повісткою позивача.

Як посилається відповідач у постанові на п. 21 Порядок №560, за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів, проходження медичного огляду для визначання придатності до військової служби.

Позивач стверджує, що він перебуває на військовому обліку в відповідача, своєчасно уточнив свої персональні дані, пройшов ВЛК та станом на 31.12.2024 року ніяких змін у його даних не відбулося. Більш того, 10 травня 2024 року позивач звертався до відповідача у особі його посадової особи - ОСОБА_4 із заявою про оформлення відстрочки на підставі абзацу 5 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як чоловік, який виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років, про що відповідачеві було достеменно відомо, оскільки позивач надавав копії документів про інвалідність дитини та його родинні зв`язки.

Таким чином, ні у протоколі ні у постанові не вказано яка ж була мета виклику позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 і ким саме була підписана повістка про його виклик.

Крім того, у оскаржуваній постанові не зазначено про наявність обставини, що пом`якшує адміністративну відповідальність, а саме наявність на утриманні в позивача неповнолітньої дитини з інвалідністю, хоча відповідач був про це обізнаний.

В порушення Додатку 1 до Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства Оборони України від 01.01.2024 № 3, протокол №15-П не містить посилань на дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Також в порушення ст.283 КУпАП, оскаржувана постанова не містить опис обставин та точної дати вчинення адміністративного правопорушення, установлених під час розгляду справи.

Позивач не мав ніякого умислу на вчинення адміністративного правопорушення.

Так, дійсно згідно положень п. 41 Порядку №560 повернення поштового відправлення у зв`язку з закінченням строку зберігання, що відповідно до, вважається належним оповіщенням. Однак, сторона позивача вважає що посилання доказ у вигляді лише повернення поштового відправлення не є абсолютним і беззаперечним доказом вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Також доказом порушення права позивача на отримання правничої допомоги є дії відповідача щодо розгляду справи у день складання протоколу без зазначення у протоколі дати, часу та місця розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Вищенаведені аргументі у своїй сукупності свідчать про відсутність як складу так і події адміністративного правопорушення, що дозволяє просити суд про скасування постанови №15-П від 31.01.2024 та закриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 13.01.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим адміністративним позовом . Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

16.02.2025 від представника відповідача Позивайла І.С. надано відзив на позов, в якому просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі

По-перше, статус тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , жодним чином не звужує прав та обов`язків останнього, адже на період тимчасової відсутності керівника всі дії «ТВО» є повноважними, як і прийняті останнім рішення. Згідно із наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) № 336 від 31.12.2024 на заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 - начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_4 майора ОСОБА_5 було покладено тимчасове виконання обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 .

По-друге, повістка ТЦК та СП може бути підписана лише начальником відповідного ТЦК та СП або ж ТВО начальника, що випливає із законодавчих норм та не підлягає додатковому роз`ясненню. Зазначення у постанові про надсилання повістки про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 саме по собі вказує на те, що повістка підписана начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 . Повістку про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 може підписати лише начальник (ТВО начальника) ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Звертає увагу, що законодавством визначено імперативний обов`язок військовозобов`язаних з`являтися за викликом ТЦК та СП не зважаючи на мету виклику та місця перебування на військовому обліку. Разом із тим, необхідно зазначити, що позивач викликався до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 12.12.2024 о 09.00 год. для уточнення даних.

Позивач умисно вводить суд в оману вказуючи, що своєчасно уточнив свої персональні дані з огляду на наступне.Так, військовозобов`язані мали уточнити свої персональні дані до 16.07.2024 за одним із визначених законом способів. Разом із тим, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (АІТС «Оберіг»), уточнення персональних даних у вигляді номеру телефону НОМЕР_1 відбулося лише 19.12.2024, користувач Oberig, що вказує на вчинення уточнення персональних даних шляхом мобільного застосунку «Резерв+», поза межами строку визначеного законодавством. Обов`язок військовозобов`язаних, яким є позивач, уточнити свої персональні дані у визначений законодавством період був покладений в імперативному порядку, без виключень, навіть не дивлячись на відсутність відповідних змін, чого позивачем зроблено не було.

Щодо посилання позивача на Інструкцію зі складення територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом МОУ 01.01.2024 № 3, стосовно відсутності у протоколі дати та часу, нібито порушення прав стосовно розгляду справи у день складення протоколу без зазначення дати та часу розгляду справи, то зазначене не може братися судом до уваги як порушення процедури.

Щодо вказівок позивача на наказ АТ «Укрпошта» від 19.08.2021 № 135, то останні є перекрученими та на заслуговують на увагу суду з огляду на наступне. З усіх вибірково зазначених пунктів не вбачається обов`язку зазначати номер телефону отримувача. Так, пунктом 5.3, на який так старанно посилається позивач, не визначено обов`язок відправника вказувати номер телефону отримувача відправлення.

Щодо обставин притягнення до адміністративної відповідальності, то відповідно до витягу з Єдиного держаного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - ЄДРПВР) громадянин ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Так, абзацом 2 ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України. Порядок надіслання повісток визначено Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінеті Міністрів України №560 від 16.05.2024 (далі Порядок № 560). Абзацом 3 п. 34 Порядку № 560 визначено, що у разі неуточнення протягом 60 днів резервістом або військовозобов`язаним своєї адреси місця проживання повістка може надсилатися на його адресу зареєстрованого/задекларованого місця проживання. Тобто, військовозобов`язані мали уточнити свої персональні дані до 16.07.2024 за одним із визначених законом способів.

Згідно з витягом із ЄДРПВР, позивач у визначений законом строк уточнення свої персональних даних не здійснював. Здійснив уточнення своїх персональних даних лише 19.12.2024, після винесення постанови.

Засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення (№ відправлення 280) на адресу місця зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , яку зазначив і сам позивач) надійшла повістка № 1504283 на ім`я останнього про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 12.12.2024 о 09:00 год., з дотриманням вимог визначених у п.п. 30-1, 30-3 Порядку № 560 (копія конверту та повістки додаються). У зв`язку з неотриманням поштового відправлення, останнє повернулося до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Разом із тим, на момент винесення постанови позивач до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибував, про поважність причин неявки не повідомляв, що є порушенням положень визначених ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Прибув позивач до ІНФОРМАЦІЯ_4 будучи доставленим поліцейськими 31.12.2024 року.

Пояснення позивача, що повістку не отримував та не знав, що остання надходила на його адресу, не усувають факту стверджуваного правопорушення в силу положень п. 41 Порядку № 560. Іншими словами, органи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки несуть відповідальність за надсилання військовозобов`язаному відповідних повісток. Той факт, що позивач не отримав кореспонденцію, надіслану йому на зареєстровану адресу місця проживання, сам по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для заяви про те, що права військовозобов`язаного були порушені. Нормами вказаного Порядку № 560, прийнятого на виконання ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», закладено презумпцію обізнаності військовозобов`язаного у разі надіслання повісток підрозділами ТЦК та СП за зареєстрованим (зазначеним військовозобов`язаним) місцем проживання.

Окремо слід зазначити, що позивач після спроби вручити йому повістку прибув лише 31.12.2024 будучи доставленим поліцією, до відділення поштового зв`язку з питань надсилання йому повісток не звертався, що саме по собі усуває на думку позивача недотримання працівниками поштового зв`язку п. 82 Правил надання послуг поштового зв`язку.

Щодо підстав виклику позивача , то законодавством визначено імперативний обов`язок військовозобов`язаних з`являтися за викликом ТЦК та СП не зважаючи на мету виклику.

Таким чином, оскаржувана постанова винесена за всебічного дослідження обставин справи, наявності доказів вчинення адміністративного правопорушення та з дотриманням процедури винесення постанови, а відтак підстав для задоволення позовних вимог немає.

У зв`язку із великою завантаженістю просили розглядати справу за відсутності представника відповідача.

04.05.2025 року на адресу суду представником позивача адвокатом Качаном Р.Ю. подано додаткові пояснення по суті справи, в яких зазаначає наступне.

Відповідач надав суду перелік посадових осіб, уповноважених складати адміністративні протоколи за вчинені адміністративні правопорушення, який є додатком до наказу №670 від 25.12.2024 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 . Даний перелік є 2 аркушами паперу, в яких закрита інформацію про осіб які входять до Переліку окрім старшого солдата ОСОБА_3 . Даний перелік не є секретним документом і не містить ніяких обмежень щодо доступу. Підпис начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 на Переліку не засвідчений печаткою ІНФОРМАЦІЯ_1 , а сам наказ №670 від 25.12.2024 року не долучений до матеріалів провадження відповідачем. Таким чином, представник відповідача має намір запевнити суд, що протокол відносно ОСОБА_1 складено уповноваженою особою, повноваження якого містяться у наказі, наявність якого не підтверджена і копія не додана та у переліку посадових осіб у складі 2 пустих аркушів, який навіть не засвідчений печаткою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказані документи не є належними і достовірними доказами у розумінні ст.73, 75 КАС України і не можуть бути врахованими під час розгляду справи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення №15-П від 31.12.2024, який було складено після 13 год.15 хв. 31.12.2024р., позивача не було викликано на розгляд його справи про адміністративне правопорушення. Також, зі змісту оскаржуваної постанови від 31.12.2024 №15-П вбачається, що докази своєчасного сповіщення ОСОБА_1 про дату і час розгляду справи - відсутні. Із вказаного можна зробити висновок, що позивач де-факто не був повідомлений про дату час та місце розгляду справи своєчасно, оскільки розгляд справи призначено менш ніж через три доби з моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення. Таким чином, відповідачем не було виконано обов`язку повідомлення особи про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три доби до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим позивач мав обмежений час для підготовки свого захисту та подання заперечень на протокол, ознайомлення з доказами тощо.

Також позивач стверджує, що відповідач надав недостовірні докази і в частині скріншотів сторінок з АІТС «Оберіг». Так, відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 16.05.2024 року, яке підписане начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 , можна стверджувати, що з 1997 року позивач перебуває на військовому обліку в відповідача.

Усі свої дані було ним своєчасно оновлено не пізніше 16.05.2024 року, про що свідчить він-код на тимчасовому посвідченні. Також, тимчасове посвідчення містить і відмітку про проходження позивачем 10.05.2024 року ВЛК об`єднаною медичною комісією Центрального та ІНФОРМАЦІЯ_7 . Крім того, під час відвідування відповідача у травні 2024 року позивачем було надано копії документи для отримання відстрочки у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років (п.5 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Тобто, у травні 2024 року позивачем вчинялися активні дії, які стосувалися як оновлення своїх облікових даних, так і щодо проходження ВЛК.

Сторона позивача вважає, що суд не може вважати достовірним доказом надані скріншоти відповідачем , оскільки вони не є офіційним витягом з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також у зв`язку з тим, що відповідач на момент складання оскаржуваної постанови мав можливість вносити зміни до Реєстру, які потім могли знову змінюватися і перевірити кількість таких змін у судовому засіданні неможливо.

Таким чином, повістка яка автоматично була сформована Реєстром не мала ніякого реального змісту під собою, оскільки свої обов`язки оновити ч уточнити свої дані позивач виконав у травні 2024 року. Натомість відповідач, не виконав свої обов`язки про внесення змін до Реєстру та не врахував тимчасове посвідчення №3075 від 16.05.2024 року наявне 31.12.2024 в позивача. Окремо слід зазначити, що долучені скріншоти з екрану ПК відповідача зроблені не у день винесення оскаржуваної постанови, а пізніше.

Також, до відзиву до справи не долучено ніяких належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_7 на момент винесення постанови дійсно у зв`язку із тим, що останній перебував Інформаційно-телекомунікаційній системі поліції, як особа, яка порушує правила військового обліку, законодавство про мобілізаційну підготовку і мобілізацію.

Позивач в судове засідання не з`явивися, представник позивача адвокат Качан Р.Ю. надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, на задоволенні адміністративного позову наполягає, просить скасувати оскаржувану постанову.

Представник відповідача Позивайло І.С. надав суду відзив на адміністративний позов, просив відмовити у задоволенні позовних вимог , в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу за їх відсутності.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд доходить висновку про задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

В силу ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що згідно Протоколу № 15-П про адміністративне правопорушення, 31 грудня 2024 близько 13.15 год. до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 поліцейськими був доставлений ОСОБА_1 , як особа, що перебуває в Інформаційно-телекомунікаційній системі поліції, як особа, яка порушує правила військового обліку, законодавство про мобілізаційну підготовку і мобілізацію. Під час уточнення перевірки наявних баз даних було виявлено адміністративне правопорушення вчинене позивачем, що передбачене ч. 3 ст.210-1 КУпАП, яке полягає у тому, що останній, з урахуванням положень пп. 2 п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 №560 (далі - Порядок № 560) будучи належним чином оповіщений, шляхом надсилання засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення (№ відправлення 71280) повістки № 1504283 про необхідність прибуття до Центрального РТЦК 212.12.2024 о 09.00 год., яке було повернуто, відповідно до довідки про причину повернення/досилання, датованої 17.12.2024 та завіреної підписом працівника поштового зв`язку, у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою, в порушення абз. 8 ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зазначену в повістці № 1504283 дату та час до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув, про поважність причин неявки не повідомляв, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

В той же день 31.12.2024 року ТВО начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковник ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_8 виніс постанову №15-П по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 31.12.2024 близько 13:15 год. до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_5 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , поліцейськими був доставлений гр. ОСОБА_1 , у зв`язку із тим, що останній перебував в інформаційно-телекомунікаційній системі поліції, як особа, яка порушує правила військового обліку, законодавство про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Під час уточнення перевірки по наявним базам даних було виявлено правопорушення вчинене позивачем, що передбачене ч. З ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до матеріалів справи, засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення (№ відправлення 71280) на адресу місця проживання на, зазначену військовозобов`язаним ОСОБА_1 під часуточнення облікових даних надійшла повістка № 1504283 на ім`я останнього про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 12.12.2024 о 09:00 год., з дотриманням вимог визначених у п.п. 30-1, 30-3 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 № 560 (далі - Порядок №560).

Відповідно до довідки про причину повернення/досилання, датованої штемпелем відділення Укрпошти від 17.12.2024 та завіреної підписом працівника поштового зв`язку, поштове відправлення № 71280 повернуто у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Частиною 3 статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. Також ч. З ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що у разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів. Відповідно до п. 21 Порядку №560, за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово- обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів, проходження медичного огляду для визначання придатності до військової служби. Тобто, вказаними нормами визначено обов`язок громадянина прибувати за викликом відповідного ТЦК та СП саме у строки зазначені в повістці.

Разом із тим, на момент винесення постанови гр. ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибував, про поважність причин неявки не повідомляв, що є порушенням положень визначених ч. З ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 на запрошення поліцейських лише 31.12.2024 року.

Відповідно до абз. 1 п. 34 Порядку № 560 повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання. У разі коли резервіст або військовозобов`язаний уточнив свої облікові дані після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, повістка може надсилатися на адресу місця проживання, зазначену резервістом або військовозобов`язаним під час уточнення облікових даних.

Згідно з положеннями пп. 2 п. 41 Порядку №560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк, а за наявності поважних причин неявки протягом семи календарних днів.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 провину не визнав, пояснив, що не знав про надсилання на його адресу повістки, жодних сповіщень від Укрпошти про необхідність отримати поштове відправлення не отримував, тому у визначений в повістці час до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув. Перебував за адресою вказаною у поштовому Відправленні.

Засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення (№ відправлення 71280) на адресу місця проживання ОСОБА_1 , повідомленою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних, надійшла повістка № 1504283 на ім`я останнього, з дотриманням вимог визначених у п.п. 30-1, 30-3 Порядку №560, яка повернулася до ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку з закінченням строку зберігання, що відповідно до положень п. 41 Порядку №560, вважається належним оповіщенням.

Таким чином, ТВО начальника Центрального РТЦК зроблено висновок, що ОСОБА_1 не дотримався вимог ч. З ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не з`явившись до нього по повістці № 1504283, на 12.12.2024 о 09.00 яка надсилалася рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Доказами наявності складу адмінправопорушення зазначено протокол №15-П про адміністративне правопорушення, оригінал повістки, оригінал поштового відправлення.

Згідно ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210,210-1,211(крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Щодо твердження представника позивача про неправильність визначення штрафу та складання постанови, розгляд справи про адімністративне правопорушення неповноважною особою - то суд не може прийняти до уваги вказані твердження, як такі, що не відповідають обставинам справи та є наслідком хибного тлумачення норм права.

Згідно із наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) № 336 від 31.12.2024 на заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 - начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_4 майора ОСОБА_5 було покладено тимчасове виконання обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до пп. 2 п. 120 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Вказане підтверджує повноваження особи, що винесла оскаржувану постанову та спростовує твердження поедставника позивача щодо цієї частини обгрунтування позову.

Також, позивач зазначає, що він був позбавлений можливості скористатися своїми правами, у тому числі на професійну правничу допомогу адвоката , справу було розглянуто одразу після складання протоколу, жодних відомостей ( відеозйомки) , що йому роз`яснювалося його право на правову допомогу і йому було зрозуміло суть правопорушення та наслідки - суду не надано. При складання протколу ОСОБА_1 одразу зазначив, що не згоден з протоколом, ніяких повідомлень від Укрпошти не отримував.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП визначено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до частини 2 статті 210-1 КУпАП повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 09.05.2024 року №3696-IX положення статті 210-1 КУпАП доповнено частиною третьою наступного змісту «Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» було прийнято рішення про оголошення та проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період.

Відповідно до положень статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

З аналізу вищезазначеної норми вбачається обов`язок громадян з`явитися, зокрема до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з тим, що він отримавши повістку про необхідність з`явлення до Центрального РТЦК 12.12..2024, у строк, зазначений у повістці, без поважних на те причин не з`явився для уточнення даних .

Разом з тим, відповідачем до матеріалів справи долучено копію повістки № 1504283 на ім`я ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_8 про виклик на 12.12.2024 о 09 год. 00 хв. "для уточнення даних".

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що відповідно до трекінгу ДП «Укрпошта» за номером відправлення вказаному у протоколі та постанові будь-яка інформація про нього відсутня, копія трекінгу з сайту ДП «Укрпошта» додається.

При чому, у протоколі №15-П від 31.12.2024 відповідачем зазначено, надіслане рекомендоване поштове відправлення №71280 з описом вкладення не було вручено адресату за вказаною адресою та повернуто відправнику 17 грудня 2024 року з відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою" та "за закінченням терміну зберігання" - що свідчить про те, що позивач вказану повістку не отримав взагалі.

При цьому позивач не заперчеує , що плостійно проживає за вкзааною. аджресою і не розмує , чому він не отримав цю поштову кореспонденцію.

Отже, доказів отримання позивачем повістки про необхідність з`явлення до Центральнго РТЦК 12. грудня 2024, що стало підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, матеріали справи не містять.

Крім того, суд додатково враховує, що позивачем ОСОБА_1 отримано у відповідача 16 травня 2024 року Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 з відміткою про проходження 10 травня 2024 року ВЛК та визнано придатним до військової служюби. Підлягає повторному медичному пересвдченню 20 травня 2029 року .

Відповідно до п. 21 Порядку № 560, за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Тобто, вказаними нормами визначено обов`язок громадянина прибувати за викликом відповідного ТЦК та СП саме у строки зазначені в повістці, або ж у разі неприбуття у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Відповідно до абз. 1 п. 34 Порядку № 560 повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання. У разі коли резервіст або військовозобов`язаний уточнив свої облікові дані після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, повістка може надсилатися на адресу місця проживання, зазначену резервістом або військовозобов`язаним під час уточнення облікових даних.

Згідно з положеннями пп. 2 п. 41 Порядку №560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк, а за наявності поважних причин неявки протягом семи календарних днів.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 провину не визнав, пояснив, що постійно проживає за вказаною адресою, жодних сповіщень від «Укрпошти» про надходження будь-яких листів від ТЦК та СП не отримував та про них не знав.

Виходячи із норм викладених в частині 1статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78КАС України.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, закон покладає на відповідача обов`язок довести законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, направленого на переслідування особи позивача в порядку КУпАП.

Суд зазначає, що притягнути до адміністративної відповідальності можна лише ту особу, яка вчинила дії, що підпадають під ознаки адміністративного правопорушення та яка є або може бути суб`єктом адміністративного правопорушення.

Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ, визначено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З аналізу ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вбачається, що порушення вказаної норми є умисним діянням.

Тобто, при притягненні до адміністративної відповідальності посадова особа повинна довести умисел, як одну із складових елементів складу відповідного адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі - Порядок), належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

- день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

З аналізу вищенаведених положень чинного законодавства необхідно дійти висновку про те, що ототожнення суб`єктом владних повноважень передбаченого Законом № 3543-ХІІ «отримання повістки» з передбаченим Порядком № 560 «належним підтвердженням оповіщення про виклик», у випадку повернення повістки ТЦК з відміткою про відсутність адресата, є неправильним, оскільки військовозобов`язаний не може з`явитися за повісткою, змісту якої він не бачив, що виключає наявність протиправного умислу особи за відсутності факту підтвердження отримання повістки чи обізнаності про факт надходження повістки.

З врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у діях ОСОБА_9 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, оскільки доказів на підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення відповідачем не надано.

Також, суд зауважує, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права.

Стандарти, встановлені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) для кримінального провадження, поширено Європейським судом з прав людини і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (див. рішення 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України», заява № 16347/02).

Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень, зокрема, критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

З аналізу положень статті 210-1 КУпАП України виходить, що відповідальність за вказаною статтею поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000,00 грн., що становить одну тисячу неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та перевищує мінімальн заробітну плату у 2,12 рази, а прожитковий мінімуму для працездатних осіб у 5,61 разів. Вказане свідчить про те, що вказана стаття за своєю суттю є кримінальним порушенням /обвинуваченням.

Аналогічні висновки, щодо визнання адміністративних правопорушень кримінальним порушенням/обвинуваченням за критерієм тяжкості покарання (розміру штрафу) викладені у рішення ЄСПЛ у справі «SAQUETTI IGLESIAS v. Spain» (№ 50514/13), Sociйtй Stenuit v. France (11598/85), Jussila v. Finland (73053/01), «Hьseyin Turan v. Turkey» (11529/02).

Виходячи з практики застосування Європейським судом статті 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією.

Згідно вимог пункту «b» частини 3 статті 6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Повертаючись до національного законодавства суд зазначає, що положеннями статті 277-2 КУпАП визначено порядок повідомлення про розгляд справи.

Відповідно до вказаної статті повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Європейський суд з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№ 12307/16) зазначив, що незважаючи на те, що статтю 6§1 неможливо тлумачити як таку, яка надає заявникові право на отримання особливої форми вручення судових документів, наприклад, зареєстрованою поштою, в інтересах здійснення правосуддя заявника необхідно повідомляти про судове слухання таким чином, щоб йому не лише стало відомо про дату, час і місце слухання, а він мав достатньо часу для підготовки його або її справи і був присутнім під час судового слухання.

У призмі наведеного, враховуючи те, що норми КУпАП не містять положень про повідомлення осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності про розгляд справи уповноваженим органом державної влади, а також мінімального строку на підготовку особи до розгляду справи та реалізації права на захист, колегія суддів вважає за можливе застосувати норму статті 277-2 КУпАП за аналогією закону до спірних правовідносин щодо строків повідомлення про розгляд справи районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав протокол про вчинення адміністративного правопорушення 31.12.2024 року під час складання оскаржуваної постанови - про що зазначено в цій постанові безпосередньо ( адже складання постанови було перервано саме для складання протоколу в зв`язку з незгодою особи з інкримінуємим правопорушеням ). Вказаний протокол містив повідомлення про розгляд справи на 31.12.2024 без зазначення часу - тобто в той самий день.

Відтак, відповідачем не забезпечено завчасне повідомлення позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яке в розумінні Конвенції є кримінальним обвинуваченням, не надано мінімально встановлений КУпАП строк для підготовки до розгляду справи та не гарантовано позивачу отримання часу і можливості, необхідних для підготовки свого захисту, які регламентовані пунктом «b» частини 3 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», що свідчить про порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 5 липня 2022 року у справі № 522/3740/20, від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, від 3 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 1 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року у справі № 500/26/22.

Крім того Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 по справі № 400/4409/21 зазначив, що визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства.

При цьому, на відміну від надмірного формалізму, застосування судами підходу до вирішення спору, що ґрунтується на засадах, визначених статтею 2 КАС України, передбачає: 1) винесення судового рішення у межах суддівського розсуду (дискреції суду), керуючись верховенством права (справедливістю); забезпечення мотивованості судового рішення шляхом оцінки: причин, які призвели до процедурних порушень; наслідків, до яких призвели ці процедурні порушення; можливості безпосередньо у судовому процесі усунути (нейтралізувати) ці процедурні порушення; добросовісності/недобросовісності суб`єкта, який допустив процедурні порушення; 3) застосування трискладового тесту вирішення публічно правового спору (передбачає, що суд, приймаючи рішення у межах суддівського розсуду (дискреції суду), перевіряє його на відповідність (несуперечність) принципам національної безпеки, суспільного інтересу, ефективності захисту порушеного права особи).

У вказаній постанові Верховний Суд при визначенні підходів до відмежування формалізму від надмірного формалізму, зокрема, наголосив на тому, що якщо є доступ до суду, «правопорушник» доводить, у першу чергу, сам факт відсутності правопорушення, що дозволяє суду оцінити суть відповідного правопорушення.

Водночас, наявні в матеріалах справи докази не підтверджують вчинення позивачем інкримінованого правопорушення.

Згідно з частин 1 та 2 статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується достатніми доказами, відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність винесення постанови відносно позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з імперативними вимогами ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

ЄСПЛ наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення (рішення у справі «Якущенко проти України», заява № 57706/10, пункт 28).

В аспекті оцінки аргументів учасників справи , ЄСПЛ також неодноразово зазначав, зокрема у рішенні «Garcia Ruiz v. Spain» [GC] (заява № 30544/96, пункт 26) про те, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте вказаний підхід не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (рішення у справах «Van de Hurk v. the Netherlands» (заява № 16034/90, пункт 61), «Шкіря проти України» (заява № 30850/11, пункт 43). У вказаному рішенні Суд також звертає увагу на те, що ступінь застосування обов`язку викладати мотиви може змінюватися залежно від характеру рішення і повинно визначатися у світлі обставин кожної справи.

Подібних висновків щодо необхідності дотримання вказаного зобов`язання виключно з огляду на обставини справи ЄСПЛ дійшов також у рішеннях «Ruiz Torija v. Spain» (заява №18390/91, пункт 29), «Higgins and others v. France» (заява № 20124/92, пункт 42), «Бендерський проти України» (заява № 22750/02, пункт 42) та «Трофимчук проти України» (заява № 4241/03, пункт 54).

Отже, щодо інших доводів позову, то суд не вбачає підстав надавати детальну відповідь на кожний аргумент, оскільки такі доводи є частково необгрунтованими, частково зайвими та не мають правового значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Сулом з матеріалів справи встановлено, що позивач за подання адміністративного позову сплатив судовий збір у розмірі 484, 48 грн

Враховуючи задоволення позовної заяви, суд зазначає, що з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 484,48 грн.

Керуючись ст.ст. 72-74, 77, 90, 242-246, 250, 255, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування рішення, дій чи бездіяльності суб`єкту владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Постанову №15-П від 31.12.2025 по справі про адміністративне правопорушення винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 ( адреса АДРЕСА_3 ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 484 грн 48 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення його повного тексту.

Суддя О.А. Гуденко