Справа № 160/22229/23
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Луніної О. С.
при секретарі судового засідання Камінської С.В.
представника позивача Лисенка С.Ю.
представника відповідача-1 Кушнірчук Н.В.
представника відповідача-2 Горєлової І.М.
представника третьої особи Барабаша А.О.
прокурора Волкогон Т.В.
31.08.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Озерна Площа до Дніпропетровської обласної військової адміністрації, Міністерства культури та інформаційної політики України, у якій позивач просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, з наступними позовними вимогами, а саме:
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.02.2024 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Озерна площа» залишено без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 без змін.
На вирішення експертів винести наступні питання:
В обґрунтування зазначеного клопотання позивач зазначає про необхідність застосування спеціальних знань в галузі мистецтва та історії, у зв`язку з чим ініціює експертне дослідження питань, які, на його думку, стосуються предмету розгляду даної справи.
Міністерство культури та стратегічних комунікацій України 22.04.2025 надало через підсистему Електронний суд ЄСІТС заперечення на клопотання про призначення судової історико-археологічної експертизи. Заперечуючи проти задоволення заявлених позивачем питань, вказує, що поставлені перед експертом питання не стосуються предмету спору.
Заперечення на вказане клопотання надіслано до суду від Дніпропетровської обласної державної адміністрації, від Управління культури, туризму, національностей і релігій Дніпропетровської обласної державної адміністрації та від Дніпропетровської обласної прокуратури, в яких сторони заперечують проти призначення експертизи, вказуючи, що задоволення клопотання призведе до затягування розгляду справи та акцентуючи увагу суду на тому, що подане клопотання не містить жодного належного обґрунтування щодо необхідності призначення експертизи в даній справі, вказують, що питання поставлені до експерта не мають відношення до предмету доказування в межах даної справи.
Дослідивши подане клопотання суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною першою, пунктом 2 частини другої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: висновками експертів.
Отже, предметом перевірки суду в адміністративній справі є обставини, на яких, зокрема, ґрунтуються вимоги і заперечення учасників справи. Такі обставини суд встановлює на підставі доказів, якими, зокрема, є висновки експертів. При цьому, з огляду на принцип офіційного з`ясування обставин справи, суд має сприяти учасникам справи в отриманні доказів.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст.102 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.
У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.
При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).
Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.
Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їх думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.
Так, предметом спору в даній справі є правомірність рішень суб`єктів владних повноважень про визнання будівлі, що належить позивачу на праві приватної власності пам`яткою архітектури.
Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 затверджено Інструкцію про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень.
Пунктом 1.2. розділу І Інструкції визначено основні види (підвиди) експертиз, а саме:
1.2.1. Криміналістична,
1.2.2. Інженерно-технічна,
1.2.4. Товарознавча,
1.2.5. Експертиза у сфері інтелектуальної власності,
1.2.6. Психологічна.
1.2.7. Мистецтвознавча.
1.2.9. Судово-ветеринарна.
1.2.10. Гемологічна.
1.2.11. Історико-археологічна.
У відповідності з пунктом 7.1. розділу VIІ вказаної Інструкції до числа об`єктів мистецтвознавчої експертизи належать предмети антикваріату та твори монументального та станкового живопису, графіки, декоративно-ужиткового мистецтва, пам`ятки архітектури, скульптури, дрібної пластики, музичні інструменти, нотна література; нумізматика, фалеристика, геральдика та вексилологія (герби, прапори); друкована продукція, аудіо- та відеозаписи, фотографія.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 102 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.
Спеціальним законом, який визначає правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя України незалежною, кваліфікованою і об`єктивною експертизою, орієнтованою на максимальне використання досягнень науки і техніки є Закон України «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року № 4038-XII.
Згідно ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Мистецтвознавча експертиза це процес дослідження наявності або відсутності можливості віднесення твору до спадщини того чи іншого автора, визначення ступеня збереження об`єкта, наявності або відсутності реставраційних робіт, визначення художнього рівня, належності до певного проміжку часу й вартості та іншого, тобто визначає ознаки, за якими експерт може відповісти на питання: чи належить досліджуваний об`єкт до культурних цінностей, що мають історичне, художнє, наукове або етнографічне значення.
Предметом судової мистецтвознавчої експертизи є фактичні дані, що мають значення для справи й пов`язані з визначенням культурної цінності, матеріальної вартості мистецького твору, відповідності його змісту та ідейного спрямування встановленим нормам суспільної моралі, які отримуються на основі використання спеціальних знань із мистецтвознавства, культурології, історії, соціології, етики, етнографії та інших наук.
Основними завданнями мистецтвознавчої експертизи є:
- проведення атрибуції твору (встановлення автора твору, періоду створення роботи, приналежність до певної школи тощо);
- визначення художнього рівня, історичного значення, культурної цінності та стану твору;
- визначення оціночної або страхової вартості твору;
- визначення відповідності друкованої та відеопродукції вимогам законодавства про захист суспільної моралі.
У відповідності з пунктом 11.1. розділу ХІ вказаної Інструкції об`єктами судової історико-археологічної експертизи є земельні ділянки з матеріальними залишками існування людства у минулих епохах незалежно від стану їх збереженості (кургани, могильники, некрополі, городища, поселення, окремі поховання, житла, господарські споруди, їх залишки тощо; антропогенні нашарування та рухомі археологічні предмети, що виявлені у них) та облікова і дослідницька документація на історичні (що знаходяться під земною поверхнею) та/або археологічні об`єкти культурної спадщини.
Суд зазначає, що предметом спору є правомірність розпорядження та наказу про віднесення будівлі належній позивачу до пам`яткі архітектури.
У відповідності до частини 1 статті 102 Кодексу адміністративного судочинства суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.
Відповідно до статті 103 Кодексу адміністративного судочинства про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій (яким) доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
Отже, судова експертиза в адміністративній справі може бути нічим іншим, як дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини в адміністративній справі, що перебуває у провадженні суду.
Отже, відповідно до змісту наведених вище норм, суд може призначити судову експертизу у випадку об`єктивної неможливості встановлення обставин, що мають значення для справи, без проведення відповідного експертного дослідження, яке здійснює особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин.
Заявником не надано жодних доказів, які б підтверджували, що обставини, з приводу яких між сторонами виник спір, не можуть бути встановлені без проведення судової експертизи.
Зокрема, в цьому контексті слід зазначити, що сторони у справі надали свої пояснення з приводу спірних питань і дані обставини підлягають оцінці на предмет їх відповідності нормам законодавства та, на переконання суду, можуть бути встановлені без проведення відповідної експертизи, відтак відсутні правові підстави для проведення мистецтвознавчої та історико-археологічної експертизи.
Керуючись статтями 102, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 293 заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали суду складений 13.05.2025 року.

Суддя О.С. Луніна