Справа № 278/4607/24
Суддя: Кузнєцов Д. В.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №278/4607/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі: судді Кузнєцова Д.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом, в якому просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення №641 від 10.08.2024 року, а також закрити справу про адміністративне правопорушення. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що постановою №641 від 10.08.2024 року на нього накладено штраф в сумі 17 000 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Зі змісту оскаржуваної постанови, позивачем порушено вимоги абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст.ст. 23, 24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 року, а саме неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 23.05.2024 за повісткою про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.05.2024. Позивач зазначає, що в силу свого захворювання не пам`ятає, що йому вручалась повістка з вимогою з`явитися до відповідача, та вважає, що відповідачем не вжито всіх можливих заходів для завчасного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення з метою належної підготовки його розгляду та надання всіх необхідних документів стосовно поважності та причин, що можуть бути підставами для звільнення від адміністративної відповідальності. Також відповідачем не враховано правила дії закону в часі, оскільки ч. 3 ст. 210-1 КУпАП була внесена лише 19.05.2024, а обов`язок щодо прибуття та роз`яснена відповідальність фактично відбулася 17.05.2024 (повістка про виклик), а тому інкриміноване позивачу правопорушення включалося до ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладено було б відповідне стягнення, яке є значно меншим. Таким чином, уповноваженими особами відповідача допущені процесуальні порушення під час розгляду та складання постанови №641. Додатково ОСОБА_1 послався у позові на наявність у нього ІІІ групи інвалідності загального захворювання (два інсульти та один інфаркт міокарда, що обмежує у пересуванні, частково паралізована ліва нога та ліва рука, затягнута мова та пригнічена чіткість мислення і запам`ятовування інформації, мінімальна здатність зосереджувати увагу й висловлювати свої думки та потреби, низький зір, відсутність будь-яких близьких родичів та піклувальників/опікунів), що є більш ніж достатньо поважною причиною для неприбуття за викликом до ТЦК та СП або забезпечення явки через орган місцевого самоврядування та/чи соціальної служби. Більше того, відповідачем після примусової доставки та складання оскаржуваної постанови позивача було відпущено додому без направлення останнього на ВЛК, незважаючи на явно виражені ознаки захворюваності. Таким чином, на думку позивача, притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є неправомірним, постанова незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 19.09.2024 адміністративну справу передано на розгляд за альтернативною підсудністю до Богунського районного суду м. Житомира області на підставі п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України та ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 29.11.2024 року у зазначеній справі відкрито провадження, розгляд якої постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від представника ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень проти позову представник зазначив, що уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 на виконання законодавства з питань військового обов`язку, мобілізаційної підготовки та мобілізації 17.05.2024 року, здійснюючи заходи оповіщення, позивачу було вручено повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_1 , де датою прибуття встановлено 23.05.2024 року. Про отримання даної повістки позивач особисто підписався в розписці (відрізний корінець врученої повістки) та був зобов`язаний прибути за викликом для уточнення облікових даних і визначення призначення на особливий період. Проте, у визначений час він не з`явився, про наявність поважних причин неявки не повідомляв. Таким чином, своїми діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку і мобілізацію, а саме вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», і тим самим під час особливого періоду вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Тому було направлено звернення до органів Національної поліції про розшук і доставлення його до ІНФОРМАЦІЯ_2 (від 29.05.2024 №7236) в порядку, передбаченому пунктом 56 постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487. За словами представника відповідача, з моменту вручення повістки до моменту розшуку позивач самостійно до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`являвся, 10.08.2024 року позивач був розшуканий та доставлений до восьмого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 органами Національної поліції відповідно до зазначеного вище звернення. Того ж дня, за фактом вчиненого правопорушення було здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за відсутності позивача. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення жодних підтверджуючих поважність причин неприбуття по повістці доказів позивачем не надано, як і не надано доказів, що він з`являвся в цей період, а також повідомляв ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що не зможе з`явитися. Також таких документів і не додано до позовної заяви. ОСОБА_1 не з`явився по отриманій повістці 23.05.2024 року, тобто 23.05.2024 року вчинив адміністративне правопорушення. Станом на дату вчинення адміністративного правопорушення, а саме 23.05.2024 року, ч. 3 ст. 210-1 КУпАП була чинна. Представник відповідача звертав увагу суду, що позивачем не надано як відповідачу, так і суду жодних документів, які б підтверджували, що він 23.05.2024 року перебував на лікуванні, а доданий до позовної заяви висновок про наявність порушень функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги на непрофесійній основі, виданий лише 16.08.2024 року, тоді як з`явитися ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 мав 23.05.2024 року. Щодо доводів позивача про наявність у нього інвалідності, то це є підставою для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, однак наявність відстрочки не звільняє від обов`язку з`явитися до ТЦК та СП за викликом відповідного ТЦК та СП. Доводи позивача про наявність поважних причин для неприбуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 є голослівними та такими, що не підтверджуються жодними доказами. Доводи позивача про не направлення його на ВЛК через явно виражені ознаки захворюваності не відповідають дійсності. Позивача не було направлено на ВЛК в силу положень п.63 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, відповідно до якого військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. На переконання представника відповідача, оскаржувана постанова щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є законною, винесена на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені керівними документами та передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку із чим підстави для її скасування відсутні.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, вивчивши й дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 10 серпня 2024 року постановою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 №641 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 грн. Зі змісту постанови убачається, що гр. ОСОБА_1 17.05.2024 було вручено повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якої йому належало з`явитися 23.05.2024 за адресою: АДРЕСА_1 . Проте у визначений час він не з`явився. Про наявність поважних причин неявки не повідомляв. З моменту вручення повістки до його розшуку та доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 самостійно не з`являвся.

Як передбачено ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Приписами статті 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 210-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно з ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як передбачено статтею 1 Закону України «Про оборону України» особливим періодом є період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на час ухвалення рішення судом.

Згідно з ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст. 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події та складу адміністративного правопорушення, а також вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ч. 7 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з абз. 2, 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:

перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;

смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 Правил № 1487 (додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ від 30 грудня 2022 р. № 1487), призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з абз. 3 ч. 9 ст. 29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України) для призову на збори в пункт і в строк, установлені його керівником, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною третьою статті 2 КАС України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; обов`язковість судового рішення; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до положень статті 44 КАС України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказах, висновків експертів, показів свідків.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За правилами статті 79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

За приписами ч. 8 статті 79 КАС України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно із приписами статті 162 КАС України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. До відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем (п. 1 ч. 4 ст. 162 КАС України).

Згідно із ч. 1 ст. 261 КАС України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Зі змісту відзиву на позовну заяву вбачається, що позиція відповідача зводиться до того, що ОСОБА_1 , отримавши повістку з вимогою прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у визначений день та час не з`явився. На підтвердження даної обставини до відзиву додана копія розписки про отримання позивачем 17.05.2024 року повістки на ім`я ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 23.05.2024 року.

Проте, як встановлено судом та убачається з матеріалів справи, відзив разом з долученими до нього доказами подано до суду 17.01.2025, тоді як копію ухвали про відкриття провадження у справі отримано представником відповідача 27.12.2024, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Отже, відзив з доданими до нього доказами подано з пропуском процесуального строку, встановленого статтею 261 КАС України, та у відзиві або в окремому документі відповідачем не порушене питання про поновлення такого строку.

Відтак, суд не приймає до уваги долучені до відзиву докази, зокрема, розписку, так як відсутнє обґрунтування неможливості їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від відповідача . Інші докази, які б підтвердили правомірність оскаржуваного рішення, відповідачем на виконання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України суду не надані.

Отже, за встановлених обставин справи та визначеного правового врегулювання, беручи до уваги доводи сторін та оцінюючи наявні у справі письмові докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання щодо стягнення сплаченого судового збору суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, враховуючи те, що за результатом розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 210-1, 235, 245, 251, 280, 283 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 6, 72, 77, 79, 139, 242-246, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову №641 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 10.08.2024 року, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а також закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення 12.05.2025.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя