Справа № 552/678/25
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 р.Справа № 552/678/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу питанн япро ухвалення додаткової постанови у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 25.02.2025 по справі № 552/678/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції у Полтавської області

про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Київського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Головного управління національної поліції в Полтавській області (далі відповідач), в якому просив скасувати постанову серія ЕНА №3896820 від 20.01.2025 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 20400 грн. за ч.4 ст.126 КУпАП, а справу закрити.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25.02.2025 по справі №552/678/25 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовлено.

Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано рішення Київського районного суду м. Полтави від 25.02.2025 по справі № 552/678/25.

Прийнято постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3896820 від 20.01.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 гривень, провадження у справі закрити.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

24 квітня 2025 року через систему "Електронний суд" до Другого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 552/678/25, в якій позивач просить ухвалити додаткове рішення у справі №552/678/25, яким вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 4 000,00 грн.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши заяву, докази по справі, дійшла висновку, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Виходячи з аналізу зазначеної норми, колегія суддів зазначає, що чинне законодавство передбачає можливість прийняття додаткового рішення, серед іншого, у разі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин першої-п`ятої статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, часу, витраченого адвокатом, їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009р. №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

З викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 17.03.2020 у справі №820/3308/17, від 04.08.2020 у справі №810/3213/16.

З метою підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів даної справи було долучено такі документи, зокрема: договір №1010 про надання правничої допомоги від 25.01.2025 (а.с. 7 том 1), ордери на надання правничої допомоги серії ВІ №1263158 від 28.01.20215 (а.с. 4 том 1) та серії ВІ №1263158 від 29.02.2025 (а.с. 57 том 1); квитанція №746319 від 25.01.2025 на суму 4000 грн (а.с. 8 том ).

Відтак, з наведених матеріалів колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 уклав з адвокатом Момот Тарасом Григоровичем договір №1010 про надання правничої допомоги від 25.01.2025 (а.с. 7 том 1) (далі Договір №1010).

Згідно до п. 1.1 Договору №1010 визначено, що замовник доручає, а виконавець як адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу замовнику у правовому забезпеченні представництва інтересів Замовника у Київському районному суді м.Полтави.

У відповідності до пункту 2.1 Договору №1010 закріплено, що за даним договором адвокат здійснює наступні види послуг: складає позовну заяву, пояснення та усі інші процесуальні документи та заяви у справі в інтересах Замовника; представляє Замовника в суді першої інстанції при розгляді без обмежень повноважень; надає консультативну правову допомогу з питань судового розгляду справи.

Пунктом 3.1 Договору №1010 передбачено, що Замовник бере на себе зобов`язання: забезпечити Виконавця необхідними документами; своєчасно оплатити послуги виконавця; забезпечити проїзд адвоката до суду.

У пункті 4.1 Договору №1010 визначено, що загальна вартість послуг, передбачених цим договором становить фіксовану суму 4000,00 грн (без врахування витрат на проїзд до суду).

Таким чином, згідно з приведеного вище договору №1010 не встановлено взагалі інформації щодо якої саме справи вчинялися адвокатом дії щодо правового забезпечення представництва інтересів Замовника у Київському районному суді м.Полтави.

Такої конкретизації не містить також і квитанція №746319 (а.с. 8 том 1).

Інших доказів для документального підтвердження витрат на правову допомогу ані позивачем, ані його представником до суду не було подано.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що відсутні підстави для стягнення судових витрат пов`язаних із наданням правової допомоги, оскільки позивачем та його представником не надано документального підтвердження витрат на правничу допомогу у сумі 4000,00 грн саме у даній справі.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 адвоката Момот Тараса Григоровича про ухвалення додаткової постанови та стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу, яка надавалась під час вирішення судом справи №552/678/25.

Відповідно до частини четвертої статті 252 КАС України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що правові підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат та прийняття додаткової постанови є відсутніми, а тому на підставі вимог частини четвертої статті 252 КАС України слід винести ухвалу про відмову в ухвалення додаткового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 132, 139, 241, 252, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Момот Тараса Григоровича про ухвалення додаткової постанови у справі №552/678/25 відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі безпосередньо до Верхового Суду.

Головуючий суддя Макаренко Я.М.
Судді Жигилій С.П. Перцова Т.С.