Справа № 160/406/25
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 травня 2025 року

м. Київ

справа № 160/406/25

адміністративне провадження № К/990/16977/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів: Желєзного І.В., Мацедонської В.Е.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року у справі №160/406/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати,

У С Т А Н О В И В:

07 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, у якому просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 23 грудня 2021 року №185-о в частині звільнення його з податкової міліції в запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів);

- зобов`язати Головне управління ДФС у Дніпропетровській області поновити в органах Державної фіскальної служби України на посаді заступника начальника першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області з 01 січня 2022 року;

- стягнути з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з 01 січня 2022 року до 01 січня 2023 року, який на день пред`явлення позову становить 150 409,20 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків шляхом надання до суду обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших причин його пропуску, а також доказів поважності причин пропуску відповідного строку, оформлене відповідно до вимог статей 161, 167 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) - в примірниках відповідно до кількості учасників справи.

На виконання вимог ухвали ОСОБА_1 22 січня 2025 року подав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій просив врахувати його доводи про те, що позовна заява була подана в межах строку, встановленого законом для звернення до адміністративного суду; визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк та прийняти позовну заяву до розгляду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду. Відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду. Позовну заяву повернуто позивачу на підставі пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України. Роз`яснено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

22 квітня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року у справі №160/406/25. Заявник просить касувати оскаржувані судові рішення, направити справу до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Перевіривши матеріали касаційної скарги та зміст ухвалених у цій справі судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження з наступних підстав.

Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Частиною другою статті 328 КАС України встановлено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Так, у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пункті 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Повертаючи позову заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив, що поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом не встановлено, доказів, які б вказували на поважні причини пропуску строку звернення до суду з позовом не надано.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» 06 січня 2025 року. Позовна заява зареєстрована судом 07 січня 2025 року. ОСОБА_1 оскаржує наказ про його звільнення з податкової міліції від 23 грудня 2021 року.

Згідно статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У постанові від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22 Верховний Суд зазначив, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 лютого 2024 року у справі №990/270/23 наголосила на тому, що поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Відхиляючи доводи позивача про необхідність застосування положень пункту 3 розділу УІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, внесених Законом України №540 від 30 березня 2020 року, відповідно до яких строки, визначеними, серед інших, статтею 122 цього Кодексу продовжуються на строк дії карантину (COVID-19), суди попередніх інстанцій зазначили про їх помилковість. При цьому зауважили, що ОСОБА_1 було звільнено 23 грудня 2021 року. Станом на день його звільнення пункт 3 розділу УІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України мав іншу редакцію згідно Закону України №713-ІХ від 18 червня 2020 року (набрав чинності 17 липня 2020 року), яка передбачає, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відхиляючи доводи позивача про те, що він первісно звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська в порядку цивільного судочинства, і суд відкрив провадження у справі, яке тривало півтора роки, суди зазначили, що звернення ОСОБА_1 до районного суду відбулось у липні 2023 року, тобто через 1 рік і 7 місяців після звільнення з податкової міліції.

При цьому зауважено, що обставина того, що позов ОСОБА_1 перебував тривалий час у провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порушення юрисдикції, могла бути визнана поважною причиною для поновлення строку звернення до адміністративного суду за умови доведення ним наявності інших об`єктивних, непереборних обставин, які стали на заваді звернення до суду протягом одного місяця з дня отримання ним копії наказу про звільнення, тобто з 01 січня 2022 року до 01 лютого 2022 року. Про такі обставини ОСОБА_1 не повідомлено.

Відхиляючи доводи позивача про те, що 01 червня 2023 року він випадково дізнався про те, що ГУ ДФС у Дніпропетровській області не ліквідовано, тому він вирішив своє звільнення безпідставним, суди зазначили, що строк звернення до суду у справах з приводу звільнення з публічної служби починає відлік саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права, тобто з дня ознайомлення із наказом про звільнення. Інші підстави законодавцем не передбачені.

У пункті 41 рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що «правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків».

У справі «Устименко проти України» ЄСПЛ зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника. Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Відповідно до частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно із частиною другою статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За встановлених обставин, суди попередніх інстанцій зазначили, що звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду після спливу чотирьох років з дня звільнення з податкової міліції відбулось з порушенням строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України, та визнали неповажними підстави пропуску строку звернення позивача до суду.

Верховний Суд констатує, що суди першої і апеляційної інстанцій, правильно застосували положення пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним.

Доводи касаційної скарги не спростовують і не ставлять під сумнів установлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини, а до скарги не додано будь-яких доказів поважності пропуску строку на звернення з позовом до суду, які би зумовлювали об`єктивну неможливість вчасного звернення за захистом до суду.

При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Суд зазначає, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною другою статті 333 КАС України встановлено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 328, 328, 333 КАС України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року у справі №160/406/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді М.В. Білак

І.В. Желєзний

В.Е. Мацедонська