Справа № 520/1044/25
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Спірідонов М.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 р. Справа № 520/1044/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2025, по справі № 520/1044/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення №03 від 20.12.2024 , що було прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області за заявою ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 17.12.2024 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 26.08.2022 відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020) із зарахуванням до страхового стажу періоду з 01.09.1989 по 30.06.1990.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 позовні вимоги задоволено частково.

Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №03 від 20.12.2024 року, про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , про призначення пенсії на пільгових умовах за віком відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 17.12.2024 року, з урахуванням висновків суду у даній справі.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняте нове рішення, відмовивши позивачу в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії позивачка не досягла 55-річного віку, необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 17.12.2024 звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

20.12.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області рішенням № 03 відмовило у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Відмовляючи у призначенні пенсії, пенсійний орган зазначив, що ОСОБА_1 не досягла необхідного пенсійного віку. Згідно з наданими документами вік заявника 52 роки 33 місяці 22 дні. Страховий стаж становить 22 роки 8 місяців 15 днів. Пільговий стаж становить 11 років 9 місяців 6 днів.

До загального страхового стажу заявника не зараховано:

- період навчання з 01.09.1989 по 30.06.1990 згідно з дипломом НОМЕР_1 від 30.06.1990, оскільки відсутній підпис голови екзаменаційної комісії та заступника директора училища по навчально-виробничій частині і роботі.

Не погодившись із рішенням пенсійного органу позивач звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення пенсійного органу про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах та необхідності зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Гарантії громадянам України права на пенсії встановлено Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Пунктом «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»(в редакції, яка діяла до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII) визначалось, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, який набрав чинності 01.04.2015, п. «б» ч. 1ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» викладено в наступній редакції:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування":

чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;

жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року».

Зазначеною редакцією статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» фактично введено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020у справі №1-5/2018(746/15) за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України(конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII вирішено, зокрема: визнати такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними), ст.13, ч.2 ст.14, п.п. «б»-«г» ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XIIзі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII(пункт 1 резолютивної частини).

Стаття 13, ч. 2 ст.14, п.п. «б»-«г» ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XIIзі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення(пункт 2 резолютивної частини).

Застосуванню підлягають ст.13, ч.2 ст.14, п.п. «б»-«г» ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XIIв редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIIIдля осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

Водночас, п. 1 ч. 2ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IVвстановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону(частина перша).

На пільгових умовах пенсія за віком призначається:

2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Колегія суддів звертає увагу, що вказані положення ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є чинними та неконституційними не визнавалися.

При цьому, ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» також передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.

Згідно з абз. 1 п. 16 XV «;Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, колегія суддів зазначає, що з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, які входять до Списку № 2, а саме: ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІта ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.

Так, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах обґрунтована не досягненням заявником пенсійного віку, визначеного ч. 2ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто 55 років.

У той же час, із системного аналізу зазначених вище правових норм слід дійти висновку, що умовами для призначення жінці пільгової пенсії за віком за Списком 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІв редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, що підлягає застосуванню у спірних відносинах, є: 1) досягнення 50-річного віку; 2) зайнятість повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці 3) наявність страхового стажу не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

Так, на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 виповнилось 52 років.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області у оскаржуваному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача складає 22 роки 8 місяців 15 днів, з яких пільговий стаж роботи за Списком № 2 11 років 9 місяців 6 днів, що відповідає передбаченим п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІв редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, вимогам для призначення пенсії.

При цьому обґрунтування відповідачем оскаржуваного рішення положеннями ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є безпідставним, як і посилання на них у апеляційній скарзі.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів навчання з 01.09.1989 по 30.06.1990 згідно з дипломом НОМЕР_1 від 30.06.1990, оскільки відсутній підпис голови екзаменаційної комісії та заступника директора училища по навчально-виробничій частині і роботи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом «д» статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

На підтвердження періоду свого навчання в Професійно-технічному училищі №132 з 01.09.1989 по 30.06.1990 позивачем надано копію диплому серії НОМЕР_1 від 30.06.1990.

Згідно копії диплому в ньому відсутній підпис голови екзаменаційної комісії та заступника директора училища по навчально-виробничій частині і роботі.

Суд зауважує, що вказаний вище диплом не мiстить помарок, виправлень та пiдчисток, на ньому є пiдписи директора училища, завірено печаткою навчального закладу, проставлена вiдмiтка про видачу та реєстраційний номер диплома.

Отже, з вказаного диплома можна визначити данi для встановлення навчання позивача для зарахування до трудового стажу.

До того ж, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці чи інших офіційних документах, про що зроблений відповідний висновок Верховного Суду у постанові від 21.02.2018 по справі № 687/975/17.

Отже, твердження відповідача про відсутність підстав для зарахування періоду роботи позивача до страхового стажу у зв`язку з відсутністю в дипломі підпису голови екзаменаційної комісії та заступника директора училища по навчально-виробничій практики, є безпідставними.

Таким чином, зазначене обумовлює протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20.12.2024 №03 про відмову в призначенні пенсії та необхідність його скасування.

Стосовно посилань пенсійного органу на неповідомлення відповідача про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації у заяві про призначення пенсії, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 14-4 розд. 15 Прикінцевих положень Закону № 1058 громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії згідно з цим Законом проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та російської федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

У той же час, згідно з п. 1.8 розд. І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія.

Згідно з п. 4.2 розд. 4 Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема, повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

При цьому, доказів повідомлення відповідачем позивачку у визначений Порядком № 22-1 спосіб про необхідність подання додаткових документів, в тому числі особистого повідомлення про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації матеріали справи не містять.

Слід вказати, що відмова у призначенні пенсії на підставі заяви позивача із незаповненою графою щодо повідомлення про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації за умови наявності інших необхідних документів, є проявом надмірного формалізму. Позивач як громадянин України наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Разом з тим, із матеріалів справи встановлено, шо 15.01.2024 позивачкою надано до пенсійного органу заяву щодо повідомлення про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації.

Щодо доводів апелянта стосовно дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, колегія суддів зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 2ст. 245 КАС України, захист прав у сфері публічно-правових відносин можливий у спосіб зобов`язання відповідача прийняти певне рішення чи зобов`язання вчинити певні дії.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Колегія суддів зазначає, що у правовідносинах щодо призначення пенсійних виплат органи пенсійного фонду не наділені дискреційними повноваженнями, оскільки зобов`язані прийняти одне з рішень (про призначення пенсії або про відмову у призначенні), яке відповідає закону.

Отже, колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача буде саме повторний розгляд заяви про призначення пенсії, оскільки при цьому необхідно врахувати стаж, зарахувати який зобов`язано відповідача за наслідками розгляду даного спору.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії на пільгових умовах за віком відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 17.12.2024 року прийнявши відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд вірно встановив фактичні обставини справи, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 по справі № 520/1044/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов З.Г. Подобайло