Справа № 420/7738/25
Суддя: Бабeнко Д.А.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7738/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно зі ст.262 КАС України адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Біляївської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дій та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Біляївської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 , третя особа, як не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , в якій позивач просить суд:

визнати дії Біляївського міського голови Бухтіярова М.П. та Біляївської міської ради в частині відмови щодо встановлення факту здійснення ОСОБА_3 догляду за ОСОБА_1 , щодо складення та видачі відповідного акту, щодо не вирішення силами міської ради наведених у заяві від 16.02.2025 позивачем невідкладних питань;

зобов`язати Біляївську міську раду і міського голову Біляївської міської ради Бухтіярова М.П. в межах службових повноважень розглянути у повному обсязі подану 16.02.2025 року заяву, та встановити у складі комісії факт здійснення Богомоловим Григорієм Юрійовичем догляду за ОСОБА_1 , самотнім пенсіонером, що є особою з інвалідністю з дитинства першої групи, що потребує постійного стороннього догляду, про що скласти та видати відповідний акт;

стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 8000 грн, яку перерахувати на банківський рахунок представника позивача Богомолової І.Г. з реквізитами Приватбанку UA 8299759.

У позовній заяві вказано, що позивач має статус особи з інвалідністю першої групи, що засвідчує довідка МСЕК від 26.07.2022 року, потребує постійного стороннього догляду, є самотньою особою, оскільки батьки померли у 2021- 2022 роках.

За твердженням представника позивача, ОСОБА_3 є двоюрідним братом позивача, мешкає поряд і фактично з травня 2022 року, після смерті матері позивача, почав здійснювати за ним догляд, що є загальновідомим і для відповідачів фактом, з огляду на численні впродовж трьох років звернення з різними питаннями до органу місцевого самоврядування, оформлення спадщини тощо.

Як вказано у позовній заяві, позивач неодноразово звертався до відповідачів з усними та письмовими заявами про соціальну паліативну допомогу в частині надання медичних, засобів гігієни, матеріальної допомоги в оплаті комунальних витрат тощо, однак в більшості випадків отримував відмову з посиланням на дії воєнного стану. Таке відношення викликало у позивача почуття беззахисності, відчаю та позиції жебрака, якій просить те, на що не має права. Жодного разу відповідачі з власної ініціативи не виконали свої службові обов`язки щодо створення позивачу належних умов існування.

Представник позивача зазначає, що на початку 2025 року у позивача виникла гостра необхідність у лікуванні зубів, що потребувало неодноразового транспортування до приміщення лікарні. В цьому йому допомагав виключно брат шляхом транспортування автомобілем, оскільки у відповідачів не було можливості надати матеріальну допомогу. За приписами лікаря у лютому поточного року виникла необхідність в додатковому дослідженні позивача шляхом рентгенобстеження, яке можливо було провести в одеській лікарні.

Так, як вказує представник позивача, з метою уникнення можливих непорозумінь з військовими на блокпостах у прикордонній смузі на шляху до Одеси, позивач 16.02.2025 за допомогою брата звернувся до відповідачів з письмовою заявою про оформлення необхідних документів, зокрема встановлення факту здійснення догляду за ним, складення відповідного акту, за умови відсутності, на погляд відповідачів підстав для виконання цих вимог, вирішити наявні питання силами самої міської ради на захист конституційних гарантій прав позивача, про що його повідомити.

Проте, як стверджує представник позивача, відповідач 28.02.2025 склав письмову відповідь, змістом якої визначився про те, що ОСОБА_3 , як двоюрідний брат, не може здійснювати за позивачем догляд. Інші питання не дослідив і не надав альтернативних механізмів для підтвердження факту догляду, що призводить до правової невизначеності та порушення прав позивача та його брата. Відповідач, зокрема, вказав про таке «Біляївська міська рада вимушена відмовити у видачі акту про встановлення факту здійснення догляду (постійного догляду), оскільки догляд за родичами четвертого ступеня споріднення не передбачений вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560».

За твердженням представника позивача, позивач та його брат визнають себе братами без жодного ступеня споріднення, підтримують відношення між собою і на захист своїх прав посилаються на статтю 267 Сімейного кодексу України наступного змісту «повнолітні брати… зобов`язані утримувати непрацездатних повнолітніх братів…, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони не мають дружини, батьків або повнолітніх дочки, сина за умови, що повнолітні брати… можуть надавати матеріальну допомогу».

На думку представника позивача, вищевказаним висновком відповідач від імені міської ради фактично заборонив двоюрідному брату здійснювати його постійний догляд і не залишати у біді.

Так, на переконання представника позивача, зроблений відповідачем в особі міського голови висновок щодо можливості отримати відстрочки від призову на військову службу з посиланням на відповідний нормативний акт, на погляд позивача, перебуває поза межами його службових повноважень, оскільки питання надання або відмови у наданні відстрочки вирішує інший уповноважений орган - комісія при територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. Водночас, змістом заяви позивач намагався вирішити питання оформлення за допомогою відповідачів документів з метою його супроводу станом на 26.03.2025 до одеської лікарні через блок пост під час дії воєнного стану в державі. Проте, це рішення залишилося без відповіді.

Представник позивача вважає, що у такий спосіб відповідач в особі міського голови одноосібно без рішення виконавчого комітету або сесії міської ради відмовився виконати службові обов`язки та в частині здійснення соціального захисту позивача, як особи з інвалідністю першої групи, що є свідомим порушенням конституційних прав, що завдало і завдає позивачу моральної шкоди і доводить до відчаю від не вирішення у розумний строк актуальних питань його комфортного існування.

В обгрунтування позовних вимог представник позивача покликається на ст. 3, 32, 46, 55, 56, 140 144 Конституції України, ст.1, 17 Закону України «Про соціальний захист осіб з інвалідністю в Україні», ст. 19, 28 Конвенції ООН про права осіб з інвалідністю.

Суд ухвалою від 20.03.2025 прийняв до розгляду позовну заяву, залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 , відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та встановив сторонам строки для надання заяв по суті.

31 березня 2025 року від відповідача Біляївської міської ради Одеського району Одеської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Біляївська міська рада Одеського району Одеської області не визнає позов ОСОБА_1 .

Так, у відзиві зазначено, що ОСОБА_3 звернувся до Біляївської міської ради (Біляївського міського голови ОСОБА_2 ) із заявою від 15.02.2025, в якій, відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, просив встановити факт здійснення ним постійного догляду - за позивачем ОСОБА_1 про що скласти відповідний акт. У своїй заяві від 15.02.2025 ОСОБА_3 зазначив, що він є двоюрідним братом позивача ОСОБА_1 .

Відповідач зазначає, що листом від 28.02.2025 № 10-06/10-Б Біляївська міська рада Одеського району Одеської області відмовила ОСОБА_3 у видачі акту про встановлення факту здійснення догляду (постійного догляду), оскільки догляд за родичами четвертого ступня споріднення не передбачений вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560.

З покликанням на норми Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, відповідач зазначив, що звернутись із заявою за встановленням факту здійснення постійного догляду можуть лише військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто за наявності між ними відповідного ступеню споріднення.

Як вказує відповідач, ОСОБА_3 і ОСОБА_1 є двоюрідними братами, тобто між ними відсутній відповідний ступінь споріднення, який би надавав можливість ОСОБА_3 звернутись із заявою за встановленням факту здійснення постійного догляду за ОСОБА_1 на підставі Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560.

На переконання відповідача, відсутність відповідного ступеню споріднення між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 також унеможливлює складання комісією акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду, форма якого передбачена Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560.

Виходячи із зазначеного у відзиві, відповідач вважає, що Біляївська міська рада Одеського району Одеської області правомірно відмовила ОСОБА_3 у видачі акту про встановлення факту здійснення догляду листом від 28.02.2025 № 10-06/10-Б. за підписом керівника - Біляївського міського голови Бухтіярова Михайла Петровича.

02 квітня 2025 року від Біляївського міського голови Бухтіярова Михайла Петровича надійшов відзив на позовну заяву, який за змістом є ідентичним відзиву, що наданий Біляївською міською радою Одеського району Одеської області.

03 квітня 2025 року від третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 надійшли пояснення.

У наданих до суду поясненнях ОСОБА_3 зазначає, що він є двоюрідним братом позивача - ОСОБА_1 , який має інвалідність І групи та потребує постійного стороннього догляду і не здатен до самообслуговування.

Як зазначає ОСОБА_3 , з липня 2022 року він фактично здійснюю догляд за позивачем, оскільки його рідний брат - Григорій не може цього роби та мешкає в іншій місцевості.

Так, за твердженням ОСОБА_3 , щоденно він надає позивачу необхідну допомогу, зокрема: допомагає з особистою гігієною, годуванням; супроводжує до лікарні, придбає ліки, продукти харчування та одяг; допомагає у веденні господарства - прибирання, догляду за городом тощо; вирішує усі комунальні питання за власний рахунок.

За твердженням ОСОБА_3 , це є вже загальновідомим фактом, та підтверджується як фактами неодноразового звернення до міської ради, управління соціального захисту, комунальних служб, підприємства з надання послуг інтернет зв`язку, сімейних лікарів та лікаря- стоматолога, а також сусідами та родичами.

У поясненнях ОСОБА_3 також зазначається, що впродовж 2022 - 2025 років неодноразово виникала необхідність вирішувати життєве необхідні для позивача питання, які потребували документальною підтвердження його повноважень. Зокрема, питання оформлення спадщини вирішено шляхом оформлення відповідної нотаріальної довіреності.

За твердженням ОСОБА_3 , оскільки оформлення факту здійснення догляду за позивачем перебуває у межах міської ради, він неодноразово з 2022 року до 16.02.2025 звертався до уповноважених осіб міської ради з відповідними заявами про встановлення факту здійснення догляду за позивачем або у випадку відмови - просив вирішити питання власними силами, не залишаючи позивача напризволяще, оскільки він не здатен до самообслуговування. Проте, як зазначає ОСОБА_3 , увесь час він отримував відмову з посиланням на те, що «двоюрідний брат не входить до кола осіб, які можуть оформити допомогу» (хоча закон не забороняє фактичний догляд), «рідний брат має оформити догляд» (хоча він цього не робить). Водночас жодних практичних дій для здійснення нагляду за позивачем силами міської ради не здійснено до теперішнього часу

За твердженням ОСОБА_3 , відсутність офіційного оформлення догляду позбавляє позивача гарантованої державної допомоги, а ОСОБА_3 можливості отримувати компенсацію за догляд, вирішувати необхідні та життєво важливі для позивача питання, без його присутності, переміщення автотранспортом у межах прикордонної смуги до міста Одеси тощо.

ОСОБА_3 зауважує, що міська рада не надає альтернативу у межах своїх повноважень та на підставі закону - здійснення догляду на дому, наявність соціального працівника, поміщення у пансіонат, послуги перукаря, автотранспорт для поїздок до лікарні, санітарів для допомоги в пересування або перенесення його, забезпечення за рахунок державного або місцевого бюджету медикаментами, засобами гігієни, тощо.

Дії відповідача в частині відмови у розгляді останньої за датою на час звернення до суду заяви при оформлення необхідних документів, зокрема встановлення факту здійснення догляду за позивачем, складення відповідного акту, мали вкрай негативні наслідки у вигляді унеможливлення запланованої поїздки до лікарні у місто Одесу у межах прикордонного контролю, пов`язану з лікуванням зубів. Вартість такої послуги у межах Біляївки становить, зокрема видалення одного зуба - від 2500 до 3900 грн., що є для позивача і для ОСОБА_3 надмірним тягарем.

ОСОБА_3 зазначає, що таке відношення до позивача, як до самотньої людини з інвалідністю, що позбавлена можливості самостійно триматися на ногах, впродовж трьох років з боку здорових фізично та зобов`язаних державою представників органу місцевою самоврядування, викликає з боку розумної людини не лише здивування, а й бажання захистити позивача у передбаченому законом порядку

ОСОБА_3 у поясненнях також наводить розрахунки завданої позивачу моральної шкоди та підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивом відповідачів на позовну заяву, поясненнями третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 та наданими доказами, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, і перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , є інвалідом з дитинства першої групи «Б», що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №532909 (т.1 а.с.14-зворотній бік-15).

В квітні 2024 року адвокат Богомолова І.Г. звернулась до Біляївської міської ради та міського голови із зверненням в інтересах ОСОБА_1 (т.1 а.с.49), в якому просила:

в межах службових повноважень вжити передбачені законом заходи на захист прав мешкання міста Біляївки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особи з інвалідністю першої групи «Б» з дитинства, що має право бути почутим відповідальними особами, депутатами Біляївської міської ради;

облікувати ОСОБА_1 як особу, яка потребує постійну матеріальну та моральну допомогу впродовж його життя;

надавати ОСОБА_1 в межах передбачених бюджетом асигнувань визначену за медичними показниками допомогу у вигляді підгузок та пелюшок або компенсувати матеріальні витрати на їх придбання;

компенсувати матеріальні витрати, пов`язані з отриманням ОСОБА_1 реабілітаційнім допомоги у термін з 2022 по 2023 роки на підставі наданих додатково платіжних документів;

оформити допомогу в частині сплачених ОСОБА_1 комунальних виплат або вирішити питання щодо пільгової сплати.

В означеному зверненні адвокат Богомолова І.Г. зазначила, що, у випадку відмови вирішити силами міської ради вказані у зверненні невідкладні питання в інтересах ОСОБА_1 , як особи з інвалідністю першої групи, прошу розглянути питання про направлення його до державного медичного центру з догляду осіб з інвалідністю.

У відповідь на звернення адвоката Богомолової І.Г., Біляївська міська рада Одеського району Одеської області надіслала відповідь від 23.04.2024 №11-17/321 (т.1 а.с.50), в якому зазначила, що загальні положення щодо отримання та надання соціальних послуг, зокрема і постійного догляду, врегульовані Законом України «Про соціальні послуги», яким визначено категорії осіб, які мають право на отримання соціальної послуги з догляду, надавачів такої соціальної послуги тощо. Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації за догляд затверджує Кабінет Міністрів України.

Фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд (частина 7 статті 13 Закону України «Про соціальні послуги»).

Біляївська міська рада Одеського району Одеської області у відповіді від 23.04.2024 №11-17/321 повідомила, що, відповідно до пунктів 3.7 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №859 «Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі» компенсація призначається і виплачується структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад (далі - уповноважені органи) за місцем проживання перебування осіб, яким надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі з місяця подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги відповідних документів у паперовій або електронній формах. За умови надання пакету документів, передбаченого постановою КМУ №859 від 23.09.2020 особою, яка вияве бажання надавати соціальні послуги, Біляївська міська рада розгляне питання згідно чинного законодавства.

У вказаній відповіді також зазначено, що забезпечення засобами гігієни комунальною установою «Центр надання соціальних послуг «Родинне коло» відбувалось завдяки наданій гуманітарній допомозі благодійними організаціями. Однак, більше 9-ти місяців установа не отримує засоби гігієни (памперси, пелюшки). Заявки на отримання гуманітарної допомоги здійснені, але не задоволені. В разі отримання таких засобів Біляївська міська рада врахує потребу ОСОБА_1 . Відділу соціального захисту населення та охорони здоров`я Біляївської міської ради надано доручення сприяти поданню заяви та пакету документів для призначення субсидії для оплати житлово-комунальних послуг за адресою АДРЕСА_1 . З метою задоволення потреб ОСОБА_4 у засобах гігієни на черговому засіданні виконавчого комітету Біляївської міської ради буде розглянуто питання щодо надання матеріальної допомоги.

В подальшому, 20.11.2024 адвокат Богомолова І.Г. звернулась до Біляївської міської ради та міського голови із зверненням від імені ОСОБА_1 (т.1 а.с.53-54), в якому просила:

в межах службових повноважень вжити передбачені законом заходи на захист прав мешканця міста Біляївки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особи з інвалідністю першої групи «Б» з дитинства;

повідомити про розмір наданої ОСОБА_1 , як особі, яка потребує постійну матеріальну та моральну допомогу, в термін з 2022 по 2024 роки матеріальної допомоги;

розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 20.11.2024 про згоду отримувати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від ОСОБА_3 ;

у випадку відмови вирішити силами міської ради вказані у зверненні невідкладні питання в інтересах ОСОБА_1 як особи з інвалідністю першої групи, прошу розглянути питання про направлення його до державного медичного центру з догляду осіб з інвалідністю.

У відповідь на звернення 20.11.2024, Виконавчий комітет Біляївської міської ради Одеського району Одеської області надав відповідь від 28.11.2024 №11-17/810 (т.1 а.с.55), в якому зазначено, що протягом 2022-2024 років двічі надано матеріальну допомогу ОСОБА_5 , а саме: у серпні 2022 року у сумі 2000,00 грн, у травні 2024 року 3000,00 грн.

В означеній відповіді також зазначено, що, відповідно до пп.1 п.7 постанови КМУ №859 від 23.09.2020 «Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі», для розгляду питання щодо отримання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуг и необхідно надати до відділу соціального захисту та охорони здоров`я Біляївської міської ради такі документи:

заяву про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі:

заяву про згоду отримувати соціальні послуги;

декларацію про доходи та майновий стан (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї) за формою затвердженою Мінсоцполітики. У декларації також зазначається інформація про склад сім`ї фізичної особи, яка надає соціальні послуги;

копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (для осіб з інвалідністю).

Форми заяв про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі та про згоду отримувати соціальні послуги затверджуються Мінсоцполітики.

До запровадження автоматизованого обміну даними між інформаційно-телекомунікаційними системами органів влади, підприємств, установ, організацій фізична особа, яка надає соціальні послуги, подає довідки інші документи про доходи за один квартал, який передує місяцю, шо є попереднім до місяця звернення із заявою про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. Рішення про призначення компенсації або про відмову в її наданні приймається уповноваженим органом протягом 10 днів з дати подання документів, зазначених у пункті 7 цього Порядку, і наступного дня після його прийняття надсилається фізичній особі, яка надає соціальні послуги.

Суд також встановив, що 16 лютого 2025 року ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку направив міському голові Біляївської міської ради ОСОБА_2 заяву від 15.02.2025 (т.1 а.с.10), в якій зазначив, що з 2022 року ним здійснюється постійний догляд за його двоюрідним братом ОСОБА_1 , який має першу групу інвалідності «Б» та потребує постійного стороннього догляду. У заяві ОСОБА_3 повідомив, що батьки ОСОБА_1 померли, а його рідний брат мешкає в іншій місцевості та з об`єктивних підстав не може за ним доглядати.

У заяві від 15.02.2025 (направлена засобами поштового зв`язку 16.02.2025) ОСОБА_3 зазначає, що на теперішній час ОСОБА_1 вкрай потрібна медична допомога у тому числі, протезування зубів, проведення рентгену та інше, шо потребує неодноразовою транспортування до медичних закладів Одеси через пункти пропуску в умовах воєнного стану. Зокрема, черговий час прийому лікаря визначено на 26.03.2025.

Беручи до уваги вищенаведене і виходячи із конституційних гарантій прав людини, зокрема особи з інвалідністю, відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560, ОСОБА_3 у заяві від 16.02.2025 просив:

в межах службових повноважень вжити передбачені законом заходи на захист прав мешканця міста Біляївки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особи з інвалідністю першої групи «Б» з дитинства;

встановити факт здійснення ОСОБА_3 постійного догляду за ОСОБА_1 про шо скласти відповідний акт і надати його у передбачений законом строк;

у випадку відмови вирішити силами міської ради вказані у заяві невідкладні питання в інтересах ОСОБА_1 , як особи з інвалідністю першої групи, письмово повідомити за вищевказаною адресою.

У відповідь на заяву ОСОБА_3 від 15.02.2025 Біляївська міська рада Одеського району Одеської області надіслала лист від 28.02.2025 №10-06/10-Б (т.1 а.с.11), в якому зазначила, що підпунктом 14 п.1 додатку 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (зі змінами) визначено, що право на відстрочку мають члени сім`ї другого ступеня споріднення особи з інвалідністю І або II групи, зайняті постійним доглядом за нею (не більше одного та за умови відсутності членів сім`ї першого ступеня споріднення або якщо члени сім`ї першого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи). У разі відсутності членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення норма цього підпункту поширюється на членів сім`ї третього ступеня споріднення особи з інвалідністю І або ІІ групи.

Враховуючи вищевикладене, Біляївська міська рада вимушена відмовити у видачі акту про встановлення факту здійснення догляду (постійного догляду), оскільки догляд за родичами четвертого ступеня споріднення не передбачений вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560.

Вважаючи протиправними дії Біляївської міської ради Одеського району Одеської області і міського голови Біляївської міської ради Бухтіярова М.П. щодо відмови у встановленні факту здійснення ОСОБА_3 догляду за ОСОБА_1 , щодо відмови у складенні та видачі відповідного акту, а також щодо не вирішення силами міської ради наведених у заяві від 16.02.2025 позивачем невідкладних питань, ОСОБА_1 звернувся до суду з цією позовною заявою.

Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Спірним у цій справі є дії Біляївської міської ради Одеського району Одеської області і міського голови Біляївської міської ради Бухтіярова М.П. щодо відмови у встановленні факту здійснення ОСОБА_3 догляду за ОСОБА_1 та відмови у складанні та видачі ОСОБА_3 акту постійного догляду в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: члени сім`ї другого ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи, зайняті постійним доглядом за нею (не більше одного та за умови відсутності членів сім`ї першого ступеня споріднення або якщо члени сім`ї першого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я). У разі відсутності членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення норма цього пункту поширюється на членів сім`ї третього ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи.

Частиною 7 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Правовідносини, які пов`язані з процедурою надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення регулюються Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого Постановою КМУ від 16.05.2024 №560 (далі - Порядок)

Згідно абз. 3-4 пункту 58-1 Порядку, військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за членами сім`ї другого ступеня споріднення, які є особами з інвалідністю I або II групи, зазначеними у пункті 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначають у заяві (додаток 4) про відсутність членів сім`ї першого ступеня споріднення особи, за якою вони здійснюють догляд. Військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за членами сім`ї третього ступеня споріднення, які є особами з інвалідністю I або II групи, зазначеними у пункті 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначають у заяві (додаток 4) про відсутність членів сім`ї першого і другого ступеня споріднення особи, за якою вони здійснюють догляд.

Районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки або його відділ за місцем перебування на військовому обліку військовозобов`язаного, який відповідно до закону зобов`язаний утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», або здійснює постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час прийняття рішення про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації перевіряє перебування такого військовозобов`язаного на військовому обліку, родинні зв`язки військовозобов`язаного та особи, яку відповідно до законодавства зобов`язаний утримувати військовозобов`язаний або за якою здійснює постійний догляд, наявність інших осіб, місце проживання яких задекларовано/зареєстровано за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання військовозобов`язаного або особи, яка перебуває на утриманні або потребує постійного догляду, з використанням відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обміну.

Згідно з пунктом 61 Порядку, військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та не отримують компенсації (допомоги, надбавки) на догляд за ними, для розгляду питання надання їм відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації звертаються за встановленням факту здійснення постійного догляду із заявою у довільній формі на ім`я керівника виконавчого органу сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, районної у м. Києві військової адміністрації за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання особи, зазначеної у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за якою здійснюється догляд. У заяві повинні бути зазначені такі відомості про військовозобов`язаного, який здійснює постійний догляд: прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті); відомості про особу, за якою здійснюється постійний догляд (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса зареєстрованого/задекларованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті).

Військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», до заяви, зазначеної в абзаці першому цього пункту, додають документи, визначені у підпунктах 9 і 14 додатка 5 (крім акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).

Районні, міські держадміністрації (військові адміністрації), виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад для розгляду документів щодо встановлення факту здійснення військовозобов`язаним постійного догляду за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», утворюють постійно діючу комісію із встановлення факту здійснення особою постійного догляду.

Комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду здійснює розгляд заяви протягом десяти календарних днів з дати її подання.

До складу комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду можуть входити депутати місцевої ради, представники виконавчих органів місцевого самоврядування, громадських організацій загальною чисельністю не менше ніж п`ять осіб.

Під час своєї роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду:

відвідує місце проживання особи, за якою здійснюється постійний догляд, зазначене у заяві військовозобов`язаного, для встановлення факту здійснення постійного догляду;

перевіряє відомості щодо наявності/відсутності інших осіб, які здійснюють постійний догляд за особою, зазначеною в заяві, зокрема інформацію щодо наявних прийнятих структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад рішень про надання соціальних послуг з догляду за особою, за якою здійснює догляд військовозобов`язаний, за її задекларованим/зареєстрованим місцем проживання.

За результатами роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду складає та надає військовозобов`язаному акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).

Затверджена форма акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду містить відомості про ступінь споріднення від першого до третього ступеню споріднення, що узгоджується із положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Отже, наведені норми права передбачають, що право на звернення до керівника виконавчого органу сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, районної у м. Києві військової адміністрації за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи, зазначеної у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за встановленням факту здійснення постійного догляду, належить безпосередньо військовозобов`язаним.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 16.02.2025 засобами поштового зв`язку звернувся до міського голови Біляївської міської ради Бухтіярова М.П. та Біляївської міської ради із заявою від 15.02.2025 за встановленням факту здійснення постійного догляду за двоюрідним братом ОСОБА_1 , який є інвалідом першої групи «Б» в порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період».

При цьому, сторонами у заявах по суті не заперечується, що встановлення факту здійснення постійного догляду ОСОБА_3 за двоюрідним братом ОСОБА_1 необхідне для отримання відстрочки від призову під час мобілізації, що вбачається з тексту заяви ОСОБА_3 від 15.02.2025.

Суд також встановив, що Біляївська міська рада Одеського району Одеської області листом від 28.02.2025 №10-06/10-Б відмовила ОСОБА_3 у видачі акту про встановлення факту здійснення догляду (постійного догляду), оскільки догляд за родичами четвертого ступеня споріднення не передбачений вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560.

Водночас, з позовом про визнання протиправними дій Біляївської міської ради Одеського району Одеської області і міського голови Біляївської міської ради Бухтіярова М.П. щодо відмови у встановленні факту здійснення ОСОБА_3 догляду за ОСОБА_1 , складанні та видачі відповідного акту звернувся ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України та норм Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими. Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У розвиток цієї конституційної норми, частиною 1 та 3 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Також суд звертає увагу, що з`ясування матеріально-правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності рішення, дій чи бездіяльності, які оскаржується. Відсутність матеріально-правової заінтересованості позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності оскарженого рішення.

Суд може робити висновок про неправомірність рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та про порушення у зв`язку із цим прав лише за позовом належного позивача. Оцінка рішень за позовом особи, яка не має права на звернення до суду, яка не є потерпілою у конкретних правовідносинах (є неналежним позивачем), апріорі не може призвести до захисту прав і не узгоджується із завданнями адміністративного судочинства.

Виходячи зі встановлених судом обставин, суд зазначає, що встановлення факту здійснення постійного догляду ОСОБА_3 за ОСОБА_1 у порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560, має значення безпосередньо для ОСОБА_3 з метою оформлення відстрочки від призову під час мобілізації на підставі Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Водночас, отримання позивачем соціальних послуг як особи з інвалідністю першої групи «Б» врегульовано Законом України «Про соціальні послуги».

Однак, в межах цієї справи позивач не оскаржує дії або бездіяльність відповідачів щодо неналежного надання соціальних послуг у відповідності до Закону України «Про соціальні послуги», а предметом цього спору є саме дії відповідачів щодо відмови ОСОБА_3 у встановленні факту здійснення постійного догляду за ОСОБА_1 та складанні відповідного акта у порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560.

При цьому, матеріали справи не містять доказів щодо відмови відповідачів у призначення і виплати компенсації за догляд ОСОБА_3 , а також доказів звернення ОСОБА_3 до відповідачів за відповідною компенсацією в порядку, передбаченому Законом України «Про соціальні послуги» та Постанови Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №859 «Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі».

Суд також зауважує, що відмова у встановленні факту здійснення ОСОБА_3 догляду за ОСОБА_1 , складанні та видачі відповідного акта у відповідності до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», не пов`язана з отриманням ОСОБА_1 соціальних послуг у відповідності до Закону України «Про соціальні послуги».

Враховуючи наведене, суд вважає відсутніми правові підстави для надання оцінки суду по суті правомірності дій Біляївської міської ради Одеського району Одеської області, Біляївського міського голови Бухтіярова Михайла Петровича щодо відмови у встановленні факту здійснення ОСОБА_3 догляду за ОСОБА_1 , складанні та видачі відповідного акта у відповідності до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», адже відсутність порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

При цьому, позивач не оскаржує дії відповідачів щодо бездіяльності з надання позивачу як особі з інвалідністю І групи «Б» соціальних послуг у порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2020 №587 «Про організацію надання соціальних послуг», а із заявою від 16.02.2025 звертався ОСОБА_3 , а не позивач як це вказано у позовній заяві.

Матеріали справи також не містять доказів, що ОСОБА_3 звертався саме в інтересах позивача, адже заява від 15.06.2025, яка 16.02.2025 направлена ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку на адресу міського голови ОСОБА_2 та Біляївської міської ради, складена та підписана від імені ОСОБА_3 .

При цьому, зазначена заява також не містить прохання щодо надання конкретних соціальних послуг ОСОБА_1 у відповідності до Закону України «Про соціальні послуги», Постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2020 №587 «Про організацію надання соціальних послуг», а направлена саме на встановлення факту здійснення постійного догляду за ОСОБА_1 у порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560.

Резюмуючи викладене, суд вважає, що відсутність порушеного права позивача є підставою для відмови у позові без надання правової оцінки аргументам позивача щодо неправомірності дій Біляївського міського голови Бухтіярова М.П. та Біляївської міської ради Одеського району Одеської області щодо відмови у встановленні факту здійснення ОСОБА_3 догляду за ОСОБА_1 , складанні та видачі відповідного акта ОСОБА_3 в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», а також не вирішення силами міської ради наведених у заяві від 16.02.2025 ОСОБА_3 невідкладних питань.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень законодавства вбачається, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Тобто, в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним за встановленням судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Отже, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Враховуючи зазначене, в межах розгляду даної адміністративної справи насамперед підлягає встановленню факт порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідачів. При цьому, необхідно зазначити, що обов`язковою ознакою порушення права особи є його припинення, зміна або встановлення неможливості реалізації.

При цьому, реалізація особою права на звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження будь-яких рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не покладає на суд беззаперечного обов`язку щодо надання такого захисту безвідносно до змісту позовних вимог та наявності спірних публічно-правових правовідносин.

Тобто, питання про можливість задоволення конкретних позовних вимог позивача, спрямованих на відновлення його прав, має вирішуватися, виходячи із суті заявлених вимог та наявності спірних правовідносин, які виникли безпосередньо між позивачем та контролюючим органом, протиправні дії якого, на суб`єктивну думку позивача, порушили його право.

Так, рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є такими, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорювані рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Однак, в цьому випадку оскаржувані дії не є юридично значимим для позивача, оскільки жодних заходів їх реалізації щодо позивача не передбачає, а вчинені як результат правозастосування повноважень відповідача у сфері здійснення повноважень в межах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», не пов`язані із наданням соціальних послуг у відповідності до Закону України «Про соціальні послуги» та адресоване виключно ОСОБА_3 , через що жодним чином не впливає на права та обов`язки для позивача.

З огляду на викладене, оскаржувані дії фактично не порушують жодних прав, свобод та інтересів позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог без дослідження встановлених в оскаржуваних діях порушень.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, та встановлених судом обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не належать до задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Біляївської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дій та стягнення моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Біляївська міська рада Одеського району Одеської області, , місцезнаходження: проспект Незалежності, 9, м. Біляївка, Одеський район, Одеська область, 67602

Відповідач: Біляївський міський голова Бухтіяров Михайло Петрович, адреса: проспект Незалежності, 9, м. Біляївка, Одеський район, Одеська область, 67602.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Дмитро БАБЕНКО

.