Справа № 308/8743/23
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 308/8743/23 пров. № А/857/25979/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції Скраль Т.В.,

час ухвалення рішення 14:55:09,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 07 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

26 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення (протокол) житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Закарпатській області № 1 від 29.07.2020, в частині відмови йому у внесенні пропозиції начальнику УСБУ в Закарпатській області про виключення із списку житлових приміщень та надання для постійного проживання однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (житлова площа 21,4 м. кв.); визнати за ним право на виключення з числа службового житла однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (житлова площа 21,4 м. кв.); зобов`язати житлово-побутову комісію Управління Служби безпеки України в Закарпатській області за встановленим порядком звернутися з клопотанням про виключення з числа службового житлового приміщення однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (житлова площа 21,4 м. кв.).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 липня 2024 року адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії передано на розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року адміністративний позов залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Вказано, що для усунення недоліків позовної заяви позивачу необхідно надати суду: заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску цього строку або докази того, коли саме позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

05 вересня 2024 року позивачем подано до Закарпатського окружного адміністративного суду заяву про поновлення строку звернення до суду. Вказано, що 26.03.2019 він звернувся до Управління СБУ у Закарпатській області із заявою про виключення із статусу службового житла, а саме однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (житлова площа 21,4 м. кв.), в якій зареєстрований він і члени його сім`ї, В подальшому, в грудні 2022 року, у зв`язку з тим, що не отримав відповідь на подану заяву, повторно звернувся до Управління СБУ у Закарпатській області із заявою, в якій просив повідомити про результати раніше поданої ним заяви про виключення із статусу службового житла. Як йому стало відомо з отриманого від УСБУ в Закарпатській області листа від 09.12.2022, рішення житлової комісії управління СБУ (протокол № 1 від 29.07.2020) у задоволенні його заяви відмовлено. Зазначено, що після отримання листа, з якого він дізнався про порушене право, 26.05.2023 звернувся з відповідним позовом до Ужгородського міськрайонного суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року продовжено розгляд справи. Призначено підготовче засідання на 13:30 год 01 жовтня 2024 року. Вказано, що оскільки позивачем усунуто недоліки позовної заяви, суд вважав необхідним продовжити розгляд даної справи.

17 вересня 2024 року відповідачем подано клопотання про залишення позову без розгляду на підставі пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України, оскільки позивач без поважних причин пропустив місячний строк звернення до суду з позовом.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду - задоволено. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Тривала пасивна поведінка особи не вказує на дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у нього можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Зважаючи на те, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду з позовом, а наведені ним причини пропуску цього строку не дають підстав для визнання їх поважними, суд першої інстанції прийшов до висновку, що строк звернення до суду пропущений через відсутність зусиль позивача і належної старанності, а тому наявні правові підстави для залишення позову без розгляду.

Не погодившись з прийнятою ухвалою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду. Зокрема, зазначає, що 26.03.2019 звернувся до Управління СБУ у Закарпатській області із заявою про виключення із статусу службового житла, а саме однокімнатної квартири, в якій зареєстрований він і члени його сім`ї, В подальшому, в грудні 2022 року, у зв`язку з тим, що не отримав відповідь на подану заяву, повторно звернувся до Управління СБУ у Закарпатській області, з заявою, в якій просив повідомити про результати раніше поданої ним заяви про виключення із статусу службового житла. Як йому стало відомо з отриманого від УСБУ в Закарпатській області листа від 09.12.2022, рішення житлової комісії управління СБУ (протокол № 1 від 29.07.2020) у задоволенні його заяви відмовлено. Зазначає, що після отримання 09.12.2022 листа з якого він дізнався про порушене право, 26.05.2023 звернувся з відповідним позовом до Ужгородського міськрайонного суду в межах шестимісячного строку звернення до суду, який передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України. Звертає увагу на те, що не знав і не міг знати про прийняття відповідачем відповідного рішення, оскільки участі в засіданні житлової комісії не брав, а відповідач про результати прийнятого рішення йому не повідомив.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про залишення позовної заяви без розгляду. Вказує, що до 14.05.2019 так і після цієї дати (орієнтовно до 05.12.2022) через месенджер WhatsApp періодично велась комунікація з ОСОБА_1 з питань його перебування на квартирному обліку, надання документів до його «квартирної» справи та з питань розгляду його звернення щодо виключення наданої йому квартири із числа службових (питання так званої «приватизації») роздруківки скріншотів бесід додаються до відзиву. Вважає, що станом до середини 2020 року позивач ОСОБА_1 точно володів інформацією про відмову комісії у задоволенні порушеного ним питання щодо службової квартири, а відтак заявлена позивачем дата « 09.12.2022» коли йому начебто уперше стало відомо про порушення право не відповідає дійсності.

Позивачем подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що відповідачем не надано жодних доказів повідомлення про прийняте оскаржуване рішення жилово-побутоввої комісії.

Представником відповідача подано додаткові письмові пояснення, в яких вказано, що твердження позивача про те, що про можливе порушення своїх прав він дізнався лише 09.12.2022 не відповідає дійсності.

У разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів (п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив на апеляційну скаргу, додаткових письмових пояснень представника відповідача, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, з 29.12.2009 ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку в Управлінні Служби безпеки України в Закарпатській області. Включений до списку осіб, які користуються правом першочергового отримання житла, як учасник бойових дій (протокол ЖПК № 1 від 21.11.2016).

Під час проходження служби отримав статус учасника бойових дій (посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 06.05.2016), згідно чинного законодавства набув право на позачергове безоплатне отримання у приватну власність житла.

Під час проходження служби на підставі рішення житлово-побутової комісії УСБУ в Закарпатській області № 2 від 08.12.2017 та рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 21.03.2018 № 10 (ордер серії СЛ № 000164 від 23.03.2018), ОСОБА_1 виділена службова однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

У вказаній службовій однокімнатній квартирі зареєстрований позивач та члени його сім`ї (дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

З 22 грудня 2018 року, у відповідності до наказу Голови СБУ від 14.12.2018 (№1608- ос) та наказу начальника УСБ України в Закарпатській області від 22.12.2018 (№208-ос), ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів за п.п. «а» п. 61, п.п. «г» п. 62 та п.п. 88-1 «Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ».

26.03.2019, враховуючи, що він та члени його родини жодним житлом на праві приватної власності не володіють, ОСОБА_1 звернувся до Управління СБУ у Закарпатській області із заявою про виключення із статусу службового житла, а саме однокімнатної квартири в якій зареєстрований він і члени його сім`ї, мотивував тим, що у відповідності до підп. «б» п. 5.21 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої Наказом Голови Служби безпеки України від 06.11.2007 № 792, за бажанням особи, звільненої з військової служби в СБ України, що перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та проживає у службовому житловому приміщенні, це житлове приміщення може бути надано для постійного проживання шляхом виключення його з числа службових у випадках, якщо ця особа звільнена з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

В подальшому, у грудні 2022 року, у зв`язку з неотриманням відповіді на подану заяву, ОСОБА_1 звернувся до Управління СБУ у Закарпатській області, із заявою, в якій просив повідомити про результати раніше поданої ним заяви про виключення із статусу службового житла.

З отриманого від УСБУ в Закарпатській області листа від 09.12.2022 позивачу стало відомо про те, що рішенням житлової комісії управління СБУ (протокол № 1 від 29.07.2020) у задоволенні його заяви відмовлено.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суддя суду першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, оскільки причини пропуску строку, які наведені позивачем в заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду визнано неповажними.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 2 статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Верховний Суд у постанові від 20 квітня 2021 року у справі № 640/17351/19 зазначав про те, що визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

В свою чергу, порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретного органу, особи (або осіб) щодо неї.

Відповідно до частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

При цьому, законодавством не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач. Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється право на суд, яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати вирішення спору судом (рішення у справіv. Croatia, заява №48778/99).

Разом з тим, Європейський суд з прав людини, наголошує, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства, пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).

При цьому очікується, що заявник продемонструє уважне ставлення до дотримання процесуальних вимог національного законодавства, наприклад до строків для подання адміністративного позову (рішення Європейського суду з прав людини від 7 вересня 1999 року у справі Йодко против Литви (Jodko v. Lithuania).

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду з позовом, а наведені ним причини пропуску цього строку не дають підстав для визнання їх поважними, а також, що строк звернення до суду пропущений через відсутність зусиль позивача і належної старанності, тому наявні правові підстави для залишення позову без розгляду.

Однак, колегія суддів вважає вказаний висновок помилковим з огляду на наступне.

Із матеріалів справи слідує, що 26.03.2019 ОСОБА_1 звернувся до Управління СБУ у Закарпатській області із заявою про виключення із статусу службового житла, а саме однокімнатної квартири в якій зареєстрований він і члени його сім`ї, мотивував тим, що у відповідності до підп. «б» п. 5.21 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої Наказом Голови Служби безпеки України від 06.11.2007 № 792, за бажанням особи, звільненої з військової служби в СБ України, що перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та проживає у службовому житловому приміщенні, це житлове приміщення може бути надано для постійного проживання шляхом виключення його з числа службових у випадках, якщо ця особа звільнена з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

В подальшому, у грудні 2022 року, у зв`язку з неотриманням відповіді на подану заяву, ОСОБА_1 звернувся до Управління СБУ у Закарпатській області, із заявою, в якій просив повідомити про результати раніше поданої ним заяви про виключення із статусу службового житла.

З отриманого від УСБУ в Закарпатській області листа від 09.12.2022 позивачу стало відомо про те, що рішенням житлової комісії управління СБУ (протокол № 1 від 29.07.2020) у задоволенні його заяви відмовлено.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у вищевказаному листі відповідача від 09.12.2022, зазначено, що про хід розгляду звернення позивача від 26.03.2019 інформували листами Управління № 58/16/К-90/1373/25 від 25.04.2019 та № 58/1539 від 14.05.2019, а також усно доводилось секретарем ЖПК. Вказано, що житлово-побутова комісія прийняла рішення по суті розгляду заяви позивача 29.07.2020 (а.с.36).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що у вищевказаному листі відсутня інформація про факт надіслання та вручення позивачу протоколу № 1 засідання ЖПК УСБУ в Закарпатській області від 29.07.2020, відсутні такі докази також у матеріалах справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що про наявність рішення (протоколу) житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Закарпатській області № 1 від 29.07.2020 позивачу стало відомо тільки 09.12.2022 після отримання листа у відповідь на його звернення, в якому він просив повідомити про результати розгляду заяви від 26.03.2019.

Колегія суддів враховує доводи скаржника про те, що він не знав і не міг знати про прийняття відповідачем відповідного рішення, оскільки участі в засіданні житлово-побутової комісії не брав, а відповідач про результати прийнятого рішення йому не повідомив.

Посилання УСБУ в Закарпатській області на факт листування із позивачем, яке стосовалось ходу розгляду його заяви від 26.03.2019, не може братись судом до уваги, оскільки жодним чином не підтверджують факту вручення ОСОБА_1 протоколу від 29.07.2020.

Матеріалами справи підтверджується, що після отримання 09.12.2022 листа відповідача, з якого він дізнався про порушене право, 26.05.2023 позивач звернувся з відповідним позовом до Ужгородського міськрайонного суду в межах шестимісячного строку звернення до суду, який передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем не пропущено строку звернення до суду, тому відсутні правові підстави для залишення позову без розгляду.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції при вирішенні питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду допустив неправильне застосування норм процесуального права, неправильно встановивши початок перебігу строку звернення до суду, у зв`язку із чим прийшов до помилкового висновку про залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті оскаржуваної ухвали суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування такої ухвали із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 312, ст. 315, ст. 317, ст. 320, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 308/8743/23 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін