Справа № 480/9950/23
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: М.М. Шаповал
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 р. Справа № 480/9950/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Державної судової адміністрації України, Сумського апеляційного суду на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.11.2023, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602 по справі № 480/9950/23

за позовом ОСОБА_1

до Сумського апеляційного суду , Державної судової адміністрації України треті особи Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області , Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Сумського апеляційного суду (далі відповідач), Державної судової адміністрації України (далі ДСА України), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі ГУ ПФУ в Сумській області), Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила:

- визнати протиправними дії Сумського апеляційного суду та ДСА України щодо незабезпечення ОСОБА_1 під час здійснення правосуддя на посаді судді Сумського апеляційного суду у повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань на проведення видатків з виплати суддівської винагороди у період з 01 січня 2021 року по 28 липня 2023 року; допомоги на оздоровлення, виплаченої їй у 2021-2023 роках, і вихідною допомогою при звільненні у відставку у зв`язку із обчисленням посадового окладу, із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді на рівні 2102,00 грн, у порушення статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»;

- зобов`язати Сумський апеляційний суд за рахунок бюджетних асигнувань на проведення видатків з виплати оплати праці, з урахуванням вже виплачених сум грошового утримання судді та сум які підлягають утриманню, як податки і обов`язкові платежі, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 : суми недоплаченої у період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року суддівської винагороди і допомоги на оздоровлення за 2021 рік, із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року в сумі 2270,00 грн; суми недоплаченої у період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року суддівської винагороди і допомоги на оздоровлення за 2022 рік, із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року в сумі 2481,00 грн; суми недоплаченої у період з 01 січня 2023 року по 28 липня 2023 року суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення за 2023 рік і вихідної допомоги при звільненні у відставку із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року в сумі 2684,00 грн;

- зобов`язати ДСА Україну забезпечити фінансування за рахунок бюджетних асигнувань виплати ОСОБА_1 утвореної заборгованості по суддівській винагороді за період з 01 січня 2021 року по 28 липня 2023 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року, а саме з 01 січня 2021 року в розмірі 2270,00 грн; з 01 січня 2022 року 2481,00 грн; з 01 січня 2023 року 2684,00 грн, допомоги на оздоровлення за 2021-2023 роки в сумі 62095,00 грн, вихідної допомоги у зв`язку із звільненням у відставку в сумі 172854,000 грн;

- допустити до негайного виконання у межах місячної суми виплати: по суддівській винагороді за 2021 рік в сумі 16632,00 грн, за 2022 рік в сумі 37521,00 грн; за 2023 рік в сумі 57618,00 грн; допомоги на оздоровлення недоплаченої суми місячного посадового окладу за 2003 рік у розмірі 32010,00 грн та вихідної допомоги за 1 місяць в розмірі 57618,00 грн;

- зобов`язати Сумській апеляційний суд видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зазначенням суддівської винагороди станом на 28 липня 2023 року, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці в розмірі 265716,00 грн, у тому числі: посадовий оклад 147620,00 грн; доплата за вислугу років 80 % 118096,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що не зважаючи на зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня відповідно у 2021 2023 роки, збільшення розміру суддівської винагороди позивачки не відбулося з вини відповідачів, які в цей період формували та затверджували кошторис витрат на виплату суддівської винагороди із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді на рівні 2102,00 грн у відповідності до статті 7 Законів України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік», чим тривалий час порушувалося конституційне право судді на отримання суддівської винагороди у розмірі, визначеному Законом України «Про судоустрій та статус суддів» (стаття 135).

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Сумського апеляційного суду щодо не забезпечення ОСОБА_1 , під час здійснення професійної діяльності судді на посаді судді Сумського апеляційного суду, у повному обсязі виплати суддівської винагороди у період з 01 січня 2021 року по 28 липня 2023 року; допомоги на оздоровлення, що була виплачена у 2021, 2022 і 2023 роках, і вихідної допомоги при звільненні у відставку у зв`язку із обчисленням посадового окладу із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді на рівні 2102 гривень.

Зобов`язано Сумський апеляційний суд, з урахуванням раніше виплачених сум грошового утримання судді, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 : суми недоплаченої у період з 01.01.2021 по 31.12.2021 суддівської винагороди і допомоги на оздоровлення за 2021 рік, із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року в сумі - 2270 гривень; суми недоплаченої у період з 01.01.2022 по 31.12.2022 суддівської винагороди і допомоги на оздоровлення за 2022 рік, із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року в сумі - 2481 гривень; суми недоплаченої у період з 01.01.2023 по 28.07.2023 суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення за 2023 рік і вихідної допомоги при звільненні у відставку із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року в сумі - 2684 гривень.

Зобов`язано Сумській апеляційний суд видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зазначенням суддівської винагороди станом на 28 липня 2023 року, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2023 року в розмірі 2684 грн, в загальній сумі 265716 грн, із них: посадовий оклад 147620 грн; доплата за вислугу років 80 % - 118096 гривень.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна судова адміністрація України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб у розмірах: в 2021 році - 2 270 грн, в 2022 році - 2 481 грн та в 2023 році - 2 684,00 грн. та окремо прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн. Зазначає, що Державна судова адміністрація України, територіальні управління, суди для обрахунку посадового окладу судді керуються розрахунковою величиною 2 102,00 грн., для чого в Державному бюджеті України на 2021, 2022, 2023 роки передбачені відповідні асигнування. Натомість для застосування розрахункової величини 2 270 грн, 2 481 грн, 2 684,00 грн бюджетних асигнувань не передбачено. Вказує, що Законом №966-XIV, який є спеціальним у сфері визначення мінімального прожиткового мінімуму, не передбачено застосування «прожиткового мінімуму для працездатних осіб» для обрахунку базового окладу судді, водночас відповідно до статті 130 та правових позицій Конституційного Суду України грошове утримання судді повинно бути належним та забезпечувати його незалежність, застосування державою для обрахунку окладу судді спеціальної розрахункової величини у Законі України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, яка забезпечує наведені вимоги, є правомірним. Стверджує, що визначення в Законі України «Про державний бюджет України» на відповідний рік розрахункової величини для обрахунку базового окладу судді - прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102,00 грн. не суперечить статтям 126, 130 Конституції України статті 130 в частині належного забезпечення судді за рахунок Державного бюджету України, що гарантує його незалежність та встановлення розміру окладу судді в спеціальному Законі №1402-VIII, який визначив, що оклад судді розраховується, виходячи з розрахункової величини, яка визначається в законі.

Також, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Сумський апеляційний суд подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що Законами України від 15.12.2020 №1082-ІХ «Про Державний бюджет України на 2021 рік», від 02.12.2021 №1928-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік», від 03.11.2022 №2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2021-2023 роках прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі, крім іншого, для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 грн.

Зазначає, що дії Сумського апеляційного суду повністю відповідали як нормам законів, що діяли у 2021 - 2023 роках. Вказує, що виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України. Стверджує, що з урахуванням статусу ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів та учасника бюджетного процесу у питаннях фінансування судової системи Верховний Суд у постанові від 24.09.2020 у справі №280/788/19 дійшов висновку про правильність рішення судів у спорі «щодо розміру суддівської винагороди», яким зобов`язано ДСА України здійснити фінансування розпорядника коштів нижчого рівня з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого для виконання рішень судів на користь суддів, для проведення виплати судді недоотриманих сум суддівської винагороди. Звертає увагу, що Державною судовою адміністрацією України у відзиві на адміністративний позов заявлялось клопотання про залучення до участі у справі Міністерства фінансів України та Кабінету Міністрів України, оскільки функціонування судової влади прямо залежить від наявності затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України на відповідний рік, однак окружний суд у своєму рішенні проігнорував дане клопотання, що є істотним для розуміння суті бюджетного процесу як такого, а також процесу фінансування суддівської винагороди в апеляційній інстанції.

ОСОБА_1 подала до суду відзив на апеляційні скарги відповідачів, вважає доводи та обґрунтування апеляційних скарг помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 року без змін. Зазначає, що при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто Закону №1402-VIII, а положення Законів України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", "Про Державний бюджет України на 2021 рік", "Про Державний бюджет України на 2022 рік", "Про Державний бюджет України на 2023 рік" необхідно вважати загальними нормами (lex generalis). Вказує, що відповідачі не довели в суді, що вчиняли дії, які б сприяли реалізації для працюючого судді забезпечення суддівською винагородою, допомогою на оздоровлення і вихідною допомогою у розмірі та у спосіб, визначених ст.130 Конституції України, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій (а не законом про державний бюджет країни на черговий календарний рік) і ст.130 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції Закону №1402, де у пп. 2 абз. 4 вказано, що базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду становить - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить задовольнити апеляційну скаргу Сумського апеляційного суду, скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 по справі № 480/9950/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Зазначає, що законодавством визначено прожитковий мінімум працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, як окремому розмірі, який не співпадає з прожитковий мінімум працездатних осіб. Наголошує, що положення ст.7 Закону №2710 є чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами. Вважає, що розмір суддівської винагороди, яка враховується при обчисленні щомісячного довічного грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 , розраховано згідно до вимог чинного законодавства.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.02.2024 апеляційні скарги залишено без задоволення. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 по справі № 480/9950/23 залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 14.11.2024 касаційну скаргу Сумського апеляційного суду задоволено частково. Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Другого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалюючи зазначену вище постанову на направляючи на новий розгляд справу до суду апеляційної інстанції, Верховний суд виходив з того, що суд апеляційної інстанції зосередився виключно на питанні протиправності незастосування Сумським апеляційним судом вимог статті 135 Закону №1402-VIII під час здійснення виплат суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги при звільненні у відставку. При цьому, суд апеляційної інстанції при розгляді справи по суті не надав жодної належної оцінки доводам відповідача, зазначеним в апеляційній скарзі щодо необхідності з`ясування участі ДСА України у спірних правовідносинах, унаслідок чого Другий апеляційний адміністративний суд не дотримався принципу диспозитивності та не вирішив питання, про вирішення яких його просив Сумський апеляційний суд.

Також, Верховний Суд вказав, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції в частині висновків, які стосуються протиправності нарахування і виплати позивачці у спірний період суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги при звільненні у відставку, виходячи з приписів статті 7 Законів України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102,00 грн, Верховним Судом не переглядаються.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2024 року визначений головуючий суддя по справі (суддя-доповідач) Мельнікова Л.В. та склад колегії суддів - Русанова В.Б., Бегунц А.О.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2024 року адміністративну справу за апеляційними скаргами Державної судової адміністрації України та Сумського апеляційного суду на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 по справі № 480/9950/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Сумського апеляційного суду, треті особи: Головне Управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Другого апеляційного адміністративного суду № 02-01/1230 від 04.03.25 р., у зв`язку з припиненням повноважень судді Другого апеляційного адміністративного суду Мельнікової Л. В. з 20 лютого 2025 року у зв`язку із смертю, призначено повторний автоматичний розподіл справи № 480/9950/23.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Другого апеляційного адміністративного суду від 04.03.25 р. по справі № 480/9950/23 призначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Катунов В.В., судді: Чалий І.С., Перцова Т.С..

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про прийняття до свого провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні, у т.ч. копії апеляційних скарг, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних листів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ДСА України не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга Сумського апеляційного суду підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що з 12 грудня 2018 по 06.07.2023 ОСОБА_1 здійснювала правосуддя на посаді судді Сумського апеляційного суду. Згідно рішення Вищої ради правосуддя від 06.07.2023 №691/0/15-23 її було звільнено із цієї посади у зв`язку із поданням заяви про відставку.

Наказом голови Сумського апеляційного суду від 27.07.2023 №6-ОСГ позивачку відраховано зі штату Сумського апеляційного суду 28.07.2023 року. При надані даної відпустки була проведена виплата допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу - 115610 грн.

В період з 01.01.2021 і по час відрахування зі штату розмір суддівської винагороди був незмінним і становив 208098 грн, яка складалася з посадового окладу в сумі - 115610 грн та вісімдесяти відсоткової доплати за вислугу років - 92488 грн.

Сумським апеляційним судом при звільненні ОСОБА_1 видано 28.07.2023 довідку №21 про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій вказано, що розмір її суддівської винагороди становив 208098 грн, в тому числі: посадового оклад - 115610 грн, доплати за вислугу років 80 % - 92488 грн.

У зв`язку із звільненням у відставку 29.07.2023 року виплачена вихідна допомога у розмірі 3-х суддівських винагород, виходячи із її щомісячного розміру 208098 грн, на загальну суму 624294 грн.

31.07.2023 ОСОБА_1 подано через сервісний центр ГУ ПФУ в Сумській області заяву про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці разом із оригіналами документів, серед яких і довідка від 28.07.2023 №21 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до протоколу про призначення/перерахунок від 03.08.2023 і рішення 01 від 04.08.2023, ГУ ПФУ в Запорізькій області призначено позивачці щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 31.07.2023 по 08.10.2023, а з 09.10.2023 довічно, яке обраховано у відсотках суддівської винагороди, зазначеної у довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 28.07.2023 №21. Після призначення, виплата даної соціальної виплати проводиться ГУ ПФУ у Сумській області.

Загальна сума та складові суддівської винагороди, зазначені у даній довідці обраховано як 50 прожиткових мінімумів виходячи із розміру прожиткового мінімуму в 2102 гривні.

Не погодившись з розрахунком суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення і вихідної допомоги при звільненні у відставку із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102 грн., позивачка звернулась до суду з даною позовною заявою.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Сумським апеляційним судом протиправно нараховано та виплачено позивачці суддівську винагороду, допомогу на оздоровлення та вихідну допомогу при звільненні у відставку, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2102 гривень.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивачки буде зобов`язання Сумського апеляційного суду нарахувати та виплатити позивачці суми недоплаченої у період з 01.01.2021 по 31.12.2021 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за 2021 рік із застосуванням у розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2270 гривень; у період з 01.01.2022 по 31.12.2022 2481 гривень; у період з 01.01.2023 по 28.07.2023 суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення за 2023 рік і вихідної допомоги при звільненні у відставку 2684 гривень; видати позивачці довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зазначенням суддівської винагороди станом на 28.07.2023 року, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2023 року в розмірі 2684 грн, в загальній сумі 265716 грн, із них: посадовий оклад 147620 грн; доплата за вислугу років 80 % - 118096 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання ДСА України забезпечити фінансування виплати заборгованості по суддівській винагороді, допомоги на оздоровлення за 2021-2023 роки та вихідної допомоги у зв`язку із звільненням у відставку, суд першої інстанції виходив з того, що фінансування виплати суддівської винагороди окремо взятому судді не передбачено, виконання рішення щодо стягнення коштів на користь стягувача передбачено інший механізм, ніж зобов`язання за рішенням суду у цій справі ДСА України забезпечити фінансування виплати заборгованості по суддівській винагороді, допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги при звільненні у відставку.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційних скарг, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Відповідно до ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських вимог стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

За приписами ст.4 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з ч.1 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.2 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з ч.3 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Частиною 4 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Відповідно до ч.5 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Статтею 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Згідно з ч.9 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень; працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні; працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено, що з 01.01.2023 прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні; працездатних осіб - 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність, - 2093 гривні.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону №1402-VIII й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

З 30 вересня 2016 року набрали чинності зміни, внесені до Конституції України згідно із Законом України від 02 червня 2016 року №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі по тексту - Закон №1401-VIII).

Цим Законом, з-поміж іншого, статтю 130 Основного Закону України викладено в новій редакції, текст якої зазначено вище. У контексті спірних правовідносин потрібно наголосити, що Конституція України у редакції Закону №1401-VIII вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що «розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій».

З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону №1402-VIII, які у системному зв`язку дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди є закон про судоустрій.

Наявність в Конституції України згаданої норми дає підстави для висновку, що для цієї групи правовідносин у сфері організації судової влади (йдеться про суддівську винагороду) закон про судоустрій є спеціальним законом, відповідно він має пріоритет над іншими нормативно-правовими актами не лише змістовний, але й певною мірою ієрархічний. Щодо останнього, то мається на увазі те, що оскільки Конституція України, відповідно до її статті 8, має найвищу юридичну силу, наявність в її тексті прямої вказівки на спосіб визначення суддівської винагороди слугує безапеляційним способом подолання будь-яких протиріч у правовому регулюванні правовідносин на кшталт тих, з яких виник цей спір, на користь спеціального закону (про судоустрій).

Слід зазначити, що норми Конституції України є нормами прямої дії, а отже, при вирішенні спору суд може застосовувати їх безпосередньо, особливо тоді, коли закон чи інший нормативно-правовий акт їм суперечить.

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону №1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі), є законом про судоустрій в розумінні частини другої статті 130 Конституції України.

Пунктом 2 частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України від 15 липня 1999 року №966-XIV "Про прожитковий мінімум" (далі по тексту - Закон №966-XIV), відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

У змісті наведеної норми Закону №966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.

Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.

Водночас, статтею 7 Закону України від 15.12.2020 №1082-IX "Про Державний бюджет України на 2021 рік" (далі по тексту Закон №1082-ІХ), Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ (далі по тексту Закон №1928-ІХ), статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-ІХ (далі по тексту Закон №2710-ІХ) разом із встановленням станом на 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року відповідно прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2270 грн, відповідно 2481 грн та 2684 грн, був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого становить 2102,00 гривень.

До 2021 року відповідачами для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено статтею 135 Закону №1402-VIII.

Варто зазначити, що зміни до Закону №1402-VIII у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, а також до Закону №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року для цілей визначення суддівської винагороди, немає.

Закон №1928-ІХ, Закон №1082-ІХ та Закон №2710-ІХ фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону №1402-VIII.

Закон №1928-ІХ, Закон №1082-ІХ та Закон №2710-ІХ не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Отже, Законом №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом №1402-VIII.

Аналогічна правова позиція щодо застосування статті 7 Закону №1082-IX та статті 135 Закону №1402-VIII у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 10.11.2021 року у справі №400/2031/21, від 30.11.2021 року у справі №360/503/21 та від 22.06.2023 року у справі №400/4904/21.

Таким чином, колегія суддів вважає, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2023 року (2684 грн), на 01 січня 2022 року (2481 грн) та 01 січня 2021 року (2270 грн), на іншу розрахункову величину, яка Законом №1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн), на підставі абзацу 5 статті 7 Закону №1928-ІХ та Закону №1082-ІХ є неправомірною.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги при звільненні позивачки.

Оскільки Законом №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, та вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися або змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, то колегія суддів дійшла висновку, що відповідач неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу позивачки, застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом.

При цьому, колегія суддів підкреслює, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону №1402-VIII й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

Законом України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

У зв`язку з чим, посилання апеляційної скарги відповідачів на те, що положення статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", не визнавались неконституційними, а отже підлягають обов`язковому виконанню, є помилковими, оскільки конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, та суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України "Про судоустрій і статус суддів" та, в свою чергу, в межах спірних правовідносин, норми Законів України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік застосуванню не підлягають, незалежно від того, чи переглядалися такі Закони на предмет їх конституційності Конституційним Судом України.

Щодо доводів апелянта про те, що Сумський апеляційний адміністративний суд, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, не мав правових підстав для виплати суддівської винагороди без застосування норм, якими визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява № 63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, відхиляючи доводи відповідачів, колегія суддів дійшла висновку, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивачки права на нарахування суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги при звільненні в належному розмірі, що є предметом спору у цій справі.

Стосовно посилання Сумського апеляційного адміністративного суду на те, що суд першої інстанції в порушення норм Закону № 1402-VIII, Положення та Бюджетного кодексу України, а також судової практики Верховного Суду, без наведення жодних мотивів, виключив ДСА України з кола сторін у справі, як відповідача, а також необхідності з`ясування участі ДСА України у виплаті суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги при звільненні ОСОБА_1 у відставку, колегія суддів зазначає наступне.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу у цій категорії справ на необхідності дослідження та встановлення фактичних обставин справи саме в аспекті того, ким з відповідачів було допущено протиправну бездіяльність, а також досліджувати належність відповідача у справі.

Так, для правильного вирішення справи та обрання ефективного способу захисту порушених прав судам у цій категорії спорів необхідно з`ясовувати участь ДСА України (через призму її компетенції щодо розпорядження бюджетними коштами, виділеними на фінансування судів) у застосуванні прожиткового мінімуму «для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді» при виплаті суддівської винагороди, і, як наслідок, визначити правовий статус цього державного органу в адміністративному спорі.

До того ж, необхідно зауважити, що відповідно до правил частин третьої, четвертої статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.

Відповідно до статті 149 цього Закону суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Зважаючи на наведені положення статей 148, 149 Закону у зіставленні з положеннями частин першої, другої, п`ятої статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України, виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України. Відповідач, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, здійснює свої повноваження у межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі.

Необхідність з`ясування участі ДСА України у виплаті суддівської винагороди позивачки пов`язана з тим, що однією з причин невиплати позивачці суддівської винагороди в повному обсязі протягом спірного періоду може бути недостатність виділених відповідачу коштів (бюджетних асигнувань) на ці потреби.

У такому випадку невиплату суддівської винагороди в повному обсязі можна пов`язувати із діяльністю ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх судів (крім Верховного Суду; стаття 148 Закону), відповідно як суб`єкта владних повноважень, рішеннями/діями якого порушено право особи (судді).

У випадку ж, якщо б ДСА України виділила Сумському апеляційному суду достатньо коштів для виплати суддівської винагороди (зокрема й позивачці), з урахуванням вимог статті 135 Закону (затвердивши відповідний кошторис), але Сумський апеляційний суд розпорядився цими коштами з урахуванням зменшеного розміру прожиткового мінімуму, то є підстави стверджувати, що невиплата позивачці суддівської винагороди в повному обсязі, як наслідок виникнення заборгованості з її виплати, був би результатом дій/рішень Сумського апеляційного суду, отже спосіб захисту повинен співвідноситися/пов`язуватися з цими діями та їх наслідками.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17.10.2023 року у справі №280/117/22, які в силу ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковими для врахування при розгляді даної справи.

Із урахуванням статусу ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів та учасника бюджетного процесу у питаннях фінансування судової системи Верховний Суд у постанові від 24.09.2020 року у справі №280/788/19 дійшов висновку про правильність рішення судів у спорі «щодо розміру суддівської винагороди», яким зобов`язано ДСА України здійснити фінансування розпорядника коштів нижчого рівня з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого для виконання рішень судів на користь суддів, для проведення виплати судді недоотриманих сум суддівської винагороди.

Так, судом апеляційної інстанції ухвалою від 04.12.2024 витребувано у Державної судової адміністрації України письмові пояснення та їх документальне підтвердження:

- щодо обсягів виділення коштів на виплату суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги при звільненні у відставку протягом періоду з 01 січня 2021 року по 28 липня 2023 року;

- щодо виділення бюджетних асигнувань для виплати суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги при звільненні у відставку у повному обсязі відповідно до вимог статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» протягом періоду з 01 січня 2021 року по 28 липня 2023 року;

- щодо обсягу бюджетних асигнувань, призначених для виплати суддівської винагороди протягом періоду з 01 січня 2021 року по 28 липня 2023 року Сумському апеляційному суду.

Витребувати у Сумського апеляційного суду письмові пояснення та їх документальне підтвердження:

- щодо обсягу бюджетних асигнувань, призначених для виплати суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги при звільненні у відставку протягом періоду з 01 січня 2021 року по 28 липня 2023 року Сумському апеляційному суду;

- інформацію про розмір посадового окладу судді Сумського апеляційного суду ОСОБА_1 , що виплачувався останньому у 2021 року, у 2022 року та у 2023 року.

Отже, для правильного вирішення цієї справи та обрання ефективного способу захисту порушених прав позивача судом випробовувалися докази з метою встановлення обставин, які слугували причиною невиплати позивачу суддівської винагороди у повному розмірі та обчислення посадового окладу виходячи із величини прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2021 року, 2022 року, 2023 року.

Сумським апеляційним судом надано до матеріалів справи наступні документи: штатні розписи Сумського апеляційного суду за 2021 - 2023 роки, звіти про надходження та використання коштів загального фонду (форма № 2д) за 2021 - 2022 роки.

ДСА України надано до матеріалів справи наступні документи: кошторис Сумського апеляційного суду на 2021 рік, кошторис Сумського апеляційного суду на 2022 рік, кошторис Сумського апеляційного суду на 2023 рік.

Так, Сумський апеляційний суд, будучи розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, мало скласти та подати на затвердження до ДСА України Кошториси на 2021-2023 роки, із розрахунком суддівської винагороди відповідно до вимог статті 135 Закону № 1402-VIII.

При цьому, як убачається із поданих Сумським апеляційних судом пояснень, посадові оклади суддів Сумського апеляційного суду за 2021-2023 роки зафіксовані у розрахунку 2101 грн * 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб * 1,1 регіональний коефіцієнт.

Також, колегією суддів на підставі наявних в матеріалах справи доказів наданих на виконання вимог ухвали від 04.12.2024, встановлено обставини протиправності дій відповідачів щодо обчислення грошового забезпечення позивачки із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу на рівні 2102 грн, за період здійснення позивачкою правосуддя на посаді судді.

Разом з цим, складені Сумським апеляційним судом штатні розписи за 2021-2023 роки, які не відповідають вимогам статті 135 Закону № 1402-VIII, затверджені ДСА України.

Аналізуючи наведене, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять об`єктивних даних про надходження до ДСА України від Сумського апеляційного адміністративного суду (чи від будь-якого іншого учасника суспільних відносин) кошторисів та штатних розписів із обчисленням розміру окладу за посадою судді Сумського апеляційного адміністративного суду із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи відмінного від значення - 2102,00 грн.

Отже, оскільки ДСА України є головним розпорядником бюджетних коштів, учасником бюджетного процесу у питаннях фінансування судової системи, то наявні правові підстави для зобов`язання Державної судової адміністрації України забезпечити за рахунок бюджетних асигнувань фінансування виплати заборгованості зі суддівської винагороди позивачки, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня відповідного календарного року, допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги у зв`язку зі звільненням у відставку.

З урахуванням зазначеного, на думку колегії суддів, є слушними посилання Сумського апеляційного суду на необхідність зобов`язання ДСА України здійснити фінансування розпорядника коштів нижчого рівня з єдиного рахунку Державного бюджету України

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині зобов`язання Сумського апеляційного адміністративного суду нарахувати та виплатити позивачці суми недоплаченої суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги при звільненні у відставку, оскільки відповідач, як розпорядник бюджетних коштів, мав першочергово забезпечити виплату суддівської винагороди у повному обсязі за рахунок видатків Державного бюджету України на забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя, та визначити необхідний та достатній розмір річного фонду суддівської винагороди із застосуванням прожиткового мінімуму у 2021-2023 році.

Такий обов`язок та пріоритетність виплати суддівської винагороди у порівнянні з іншими виплатами, крім згаданого вище, випливає також із особливого статусу судді, необхідності неухильного дотримання гарантій його незалежності.

Натомість, відповідачем зазначений обов`язок не був виконаний через помилкове застосування до спірних правовідносин норм ст.7 Законів України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, визначивши порушене право позивачки на отримання належної суми суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою, невірно визначив Сумський апеляційний суд як суб`єкта, який має відновити це порушене право, є помилковими.

Щодо посилання апеляційної скарги Сумського апеляційного суду на те, що Державною судовою адміністрацією України у відзиві на адміністративний позов заявлялось клопотання про залучення до участі у справі Міністерства фінансів України та Кабінету Міністрів України, оскільки функціонування судової влади прямо залежить від наявності затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України на відповідний рік, однак окружний суд у своєму рішенні проігнорував дане клопотання, що є істотним для розуміння суті бюджетного процесу як такого, а також процесу фінансування суддівської винагороди в апеляційній інстанції, колегія суддів вказує на таке.

Відповідно до ч.3 ст.48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Згідно з п.4 ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Колегія суддів зазначає, що будь-яких позовних вимог до Міністерства фінансів України та Кабінету Міністрів України позивачкою не заявлено, тому у суду відсутні підстави залучити вказаних суб`єктів владних повноважень як відповідачів.

Згідно з ч.1 ст.49 КАС України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, пред`явивши позов до однієї або декількох сторін. Задоволення позову таких осіб має повністю або частково виключати задоволення вимог позивача до відповідача. У разі вступу третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, розгляд адміністративної справи за клопотанням учасника справи починається спочатку.

Щодо залучення вказаних суб`єктів владних повноважень як третіх осіб, суд зазначає, що жодних доказів до суду не надано, що рішення по даній справі може вплинути на їх права чи обов`язки.

З урахуванням викладеного, відсутні підстави для залучення судом першої інстанції до участі у справі Міністерства фінансів України та Кабінету Міністрів України.

У даному випадку неналежний розгляд судом першої інстанції клопотання про залучення до участі у справі Міністерства фінансів України та Кабінету Міністрів України, не може бути підставою для прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Так, відповідно до абз.2 ч.2 ст.317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

В цьому випадку справу вирішено правильно.

Інші аргументи, зазначені відповідачами в апеляційних скаргах, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

Таким чином, розглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг відповідачів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ДСА України не підлягає задоволенню, оскільки її доводи і вимоги спростовуються наведеним вище.

При цьому, на думку колегії суддів, для повного та належного захисту прав позивачки, з метою виключення подальшого звернення особи до суду за захистом порушених прав колегія суддів вважає необхідним частково задовольнити апеляційну скаргу Сумського апеляційного суду та зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити за рахунок бюджетних асигнувань фінансування виплати заборгованості зі суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення і допомоги при звільненні у відставку ОСОБА_1 , що склалася за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 суддівської винагороди і допомоги на оздоровлення за 2021 рік, із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року в сумі - 2270 гривень; суми недоплаченої у період з 01.01.2022 по 31.12.2022 суддівської винагороди і допомоги на оздоровлення за 2022 рік, із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року в сумі - 2481 гривень; суми недоплаченої у період з 01.01.2023 по 28.07.2023 суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення за 2023 рік і вихідної допомоги при звільненні у відставку із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року в сумі - 2684 гривень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Положеннями частини 1 статті 317 КАС України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 по справі № 480/9950/23 в частині відмови у задоволені вимог про зобов`язання ДСА Україну забезпечити фінансування за рахунок бюджетних асигнувань виплати ОСОБА_1 утвореної заборгованості по суддівській винагороді, допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги при звільненні у відставку за період з 01 січня 2021 року по 28 липня 2023 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року, а саме з 01 січня 2021 року в розмірі 2270,00 грн; з 01 січня 2022 року 2481,00 грн; з 01 січня 2023 року 2684,00 грн підлягає скасуванню, з прийняттям в цій частині постанови про задоволення вказаних позовних вимог.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Сумського апеляційного суду задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 по справі № 480/9950/23 - скасувати в частині відмови у задоволені вимог про зобов`язання ДСА Україну забезпечити фінансування за рахунок бюджетних асигнувань виплати ОСОБА_1 утвореної заборгованості по суддівській винагороді, допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги при звільненні у відставку за період з 01 січня 2021 року по 28 липня 2023 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року, а саме з 01 січня 2021 року в розмірі 2270,00 грн; з 01 січня 2022 року 2481,00 грн; з 01 січня 2023 року 2684,00 грн.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині.

Зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити за рахунок бюджетних асигнувань фінансування виплати заборгованості зі суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення та допомоги при звільненні у відставку ОСОБА_1 , що склалася за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 суддівської винагороди і допомоги на оздоровлення за 2021 рік, із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року в сумі - 2270 гривень; суми недоплаченої у період з 01.01.2022 по 31.12.2022 суддівської винагороди і допомоги на оздоровлення за 2022 рік, із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року в сумі - 2481 гривень; суми недоплаченої у період з 01.01.2023 по 28.07.2023 суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення за 2023 рік і вихідної допомоги при звільненні у відставку із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року в сумі - 2684 гривень.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 про справі №480/9950/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий Т.С. Перцова