Справа № 200/2603/25
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2025 року Справа№200/2603/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними дії, скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 , позивач, звернулась з позовом до Донецького окружного адміністративного суду з вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20 березня 2024 року №63 та рішення від 06 вересня 2024 року №63, якими відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» - з 19 серпня 2020 року - з дати звернення із заявою про призначення пенсії та виплатити заборгованість, яка виникне у зв`язку із призначенням пенсії.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано визначені судом докази по справі. Вирішено ряд процесуальних питань, зокрема, питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду та відстрочення сплати судового збору.

28 квітня 2025 року відповідач надав відзив на позовну заяву та докази по справі.

Інших клопотань від сторін до суду не надходило.

За правилами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідно до частини п`ятої статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відтак, відсутні перешкоди для розгляду справи по суті.

Так, позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06 грудня 2023 року Донецьким окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі №200/6131/23, яке набрало законної сили 14 березня 2024 року, яким визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 серпня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням висновків суду в даному судовому рішенні. Оскільки відповідач, на виконання зазначеного рішення суду, не призначив позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, тобто, не врахував висновків суду у справі №200/6131/23, позивач звернулась до відділу обслуговування громадян (м. Краматорськ), де отримала рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20 березня 2024 року №63 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, в якому зазначено, що рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах прийнято через відсутність у позивача пільгового стажу роботи за Списком №2 10 років та відсутністю необхідного страхового стажу 20 років.

Позивач зауважує, що зазначене рішення прийнято відповідачем без врахування висновків суду, викладених в рішенні від 06 грудня 2023 року у справі №200/6131/23, та вона має необхідну кількість пільгового стажу за Списком №2 та право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Крім того, позивач зазначає, що в серпні 2024 року, отримавши уточнюючі довідки, вона звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України, просила переглянути рішення від 20 березня 2024 року №63 з врахуванням оновлених уточнюючих довідок про підтвердження наявного пільгового стажу і призначити їй пенсію за віком з 19 серпня 2020 року. За результатами розгляду заяви про перегляд рішення від 20 березня 2024 року, відповідачем прийнято рішення від 06 вересня 2024 року №63 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, яке обґрунтовано недосягненням позивачем пенсійного віку 55 року. Водночас, зазначене рішення розглянуто відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в якому зазначено, що страховий стаж позивача складає 38 років 04 місяці 26 днів та пільговий стаж за Списком №2 37 років 07 місяців 10 днів.

Позивач вважає такі рішення відповідача протиправними та такими, що порушують її конституційні права на пенсійне забезпечення. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, за змістом якого заперечив проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що на виконання постанови Верховного Суду від 14 липня 2023 року у справі №200/8218/20-а прийнято рішення відмовити позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції після внесення змін Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», у зв`язку з відсутністю заяви про призначення пенсії встановленого зразка, відсутністю оригіналів документів про стаж, вік і заробітну плату та відсутністю необхідного пільгового стажу 10 років та недосягненням пенсійного віку 55 років. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року у справі №200/6131/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 19 серпня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням висновку суду. Інших зобов`язань покладено не було. На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року по справі №200/6131/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянуто заяву від 20 серпня 2020 року відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05 листопада 1991 року, в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через відсутність пільгового стажу роботи за Списком №2 10 років та відсутністю необхідного страхового стажу 20 років.

Крім того, відповідач зазначає, що 29 серпня 2024 року позивач звернулась із заявою засобами вебпорталу електронних послуг до Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вік позивачки 54 роки 00 місяців, страховий стаж особи становить 38 років 04 місяці 26 днів, пільговий стаж за Списком №2 - 37 років 07 місяців 10 днів. До страхового та пільгового стажу за Списком № 2 зараховані всі періоди роботи. На день звернення 29 серпня 2024 року позивачка не досягла пенсійного віку передбаченого пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 55 років.

Також, відповідач зауважує, що до спірних правовідносин повинні застосовуватись положення саме Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .

Засобами поштового зв`язку позивач звернулась до Управління Пенсійного Фонду України у м. Краматорську Донецької області із заявою від 19 липня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, що підтверджується трек-номером поштового відправлення: 375.

Позивачем при зверненні до пенсійного органу надано наступні документи:

- копія паспорта заявника серії НОМЕР_1 , виданого 21 липня 2006 року;

- копія довідки про присвоєння ідентифікаційного коду;

- копія трудової книжки серії НОМЕР_2 від 26 липня 1988 року;

- копія диплома серії НОМЕР_3 від 18 липня 1988 року;

- копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 ;

- копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 ;

- копія свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_6 ;

- оригінал довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №263-к;

- оригінал довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №263-к;

- оригінал витягу з додатку №1 до наказу №213 від 27 жовтня 1994 року;

- оригінал витягу з додатку №1 до наказу №172 від 30 грудня 1999 року;

- оригінал витягу з додатку №1 до наказу №202 від 28 грудня 2004 року;

- оригінал витягу з додатку №1 до наказу №233 від 22 грудня 2009 року;

- оригінал витягу з додатку №1 до наказу №263 від 19 грудня 2014 року;

- оригінал витягу з додатку №1 до наказу №308 від 16 грудня 2019 року.

Листом від 25 серпня 2020 року №0531-02-8/6149 відповідач надав позивачу відповідь в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», про результати розгляду заяви, в якому зазначив, що заяву про призначення пенсії позивач повинен подати особисто, або через представника, документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

Також у листі суб`єкт владних повноважень зазначив, що позивач може звернутися за призначенням пенсії через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України.

Зі змісту листа вбачається, що підставою для відмови у призначенні пенсії стало неналежне звернення позивача із заявою про призначення пенсії до органу Пенсійного фонду України.

Не погодившись із такими діями, ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року у справі №200/8218/20-а у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 ) до Управління Пенсійного Фонду України у м. Краматорську Донецької області (місцезнаходження: вул. Поштова, буд. 5, м. Краматорськ, Донецька область, 84302, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю.

Предметом спору означеної справи були дії пенсійного органу за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 19 липня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі №200/8218/20-а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року залишено без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року у справі №200/8218/20-а залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суд від 14 липня 2023 року у справі №200/8218/20-а касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 19 серпня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ.

Зобов`язано управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 серпня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У зв`язку із не призначенням пенсії, ОСОБА_1 01 серпня 2023 року звернулась телефоном гарячої лінії до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з питання, щодо розгляду її заяви про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, та виконання рішення Верховного Суду у справі №200/8218/20-а від 14 липня 2023 року.

Як зазначає позивач у своєму позовні, а відповідачем не зазначене іншого, відсутні результати розгляду звернення від 01 серпня 2023 року.

Разом з тим, позивачу повідомили, що її пенсійна справа взагалі відсутня в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, а щодо рішення Верховного Суду у справі №200/8218/20-а від 14 липня 2023 року, інформація також відсутня.

02 серпня ОСОБА_1 особисто звернулась до відділу обслуговування громадян у м. Краматорську ГУ ПФУ в Донецькій області, де їй також повідомили про те, що будь-яка інформація про її пенсійну справу у них відсутня.

03 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Пенсійного фонду України із скаргою на бездіяльність посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

24 серпня 2023 року ОСОБА_1 у відділі обслуговування громадян (м. Краматорськ), отримала рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 18 серпня 2023 року №63 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

31 серпня 2023 року, не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернулась із скаргою до Пенсійного фонду України.

13 вересня 2023 року ОСОБА_1 отримала лист Департаменту пенсійного забезпечення, страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Пенсійного фонду України від 08 вересня 2023 року №33627-34452/Б-03/8-2800/23, у відповідь на скаргу, щодо спірного рішення, зі змісту якого вбачається, що постановою Верховного Суду від 14 липня 2023 року не зазначено, яку редакцію Закону України «Про пенсійне забезпечення» необхідно застосовувати, тому Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на виконання Верховного Суду від 14 липня 2023 року за результатами повторного розгляду заяви позивача від 06 жовтня 2020 року прийняло рішення про відмову у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній після внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року у справі №200/6131/23, яке набрало законної сили 14 березня 2024 року, адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) про зобов`язання вчинити дії щодо призначення пенсії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) від 18.08.2023 року № 63, яким відмовлено ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) від 19 серпня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням висновків суду в даному судовому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлені рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року у справі №200/6131/23, яке набрало законної сили 14 березня 2024 року, обставини, не потребують доказування.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року у справі №200/6131/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянуто заяву від 20 серпня 2020 року відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та прийнято рішення №63 від 20 березня 2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через відсутність пільгового стажу роботи за Списком №2 10 років та відсутністю необхідного страхового стажу 20 років.

Враховуючи, що рішенням суду від 06 грудня 2023 року у справі №200/6131/23, яке набрало законної сили 14 березня 2024 року, зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача від 19 серпня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», у суду відсутні підстави вважати, що даний спір слід вирішувати в порядку статті 383 КАС України.

29 серпня 2024 року через вебпотрал Пенсійного фонду України позивач звернулась із заявою про призначення пенсії за віком.

До зазначеної заяви позивачем долучено, зокрема, копії довідок від 26 серпня 2024 року вих.№017/206, вих.№017/207, вих.№017/208.

06 вересня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, розглянувши заяву позивача від 29 серпня 2024 року, прийняло рішення №63 про відмову в призначенні пенсії, яким встановлено, що страховий стаж особи становить: 38 років 04 місяці 26 днів, пільговий стаж за Списком 2 - 37 років 07 місяців 10 днів, до страхового стажу зараховані всі періоди роботи, до пільгового стажу за Списком 2 зараховані всі періоди роботи, на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Рішенням № 63 від 06 вересня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах згідно пункту 2 частини другої статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявниця не досягла віку 55 років.

Позивач, не погодившись із зазначеними рішеннями відповідача, звернувся із цим позовом до суду.

Спірними питаннями у справі є правомірність прийняття відповідачем рішень від 20 березня 2024 року №63 та від 06 вересня 2024 року №63 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Суд зауважує, що не є спірним питання у справі зарахування періодів роботи позивача до його загального страхового та пільгового стажу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керувався наступним.

Стаття 129-1 Конституції України передбачає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини першої статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (зі змінами) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Статтею 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV визначено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Як встановлено судом вище, відповідач відмовив у призначенні позивачу пенсії у зв`язку з відсутності необхідного пільгового стажу та недосягненням нею необхідного пенсійного віку. Суд вважає таку відмову необґрунтованою з огляду на наступне.

Пунктом 2 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Таким чином, з 01 січня 2004 року таким законом є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який був прийнятий на зміну положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, оскільки і Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і Закон України «Про пенсійне забезпечення» регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», такого, що прийнятий пізніше у часі, а норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції від 02 березня 2015 року № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менш 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII, який набув чинності з 01 квітня 2015 року, пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» віковий ценз для жінок у 50 років було збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким до досягнення віку, встановленого абзацом першим зазначеного пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають лише жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними відповідного віку.

За приписами пункту 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону. Виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів «в» - «е» та «ж» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Таким чином, навіть, після набуття чинності нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» правила призначення пенсій за Списком № 2 регламентувались пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності нормами Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII (11 жовтня 2017 року), яким текст Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» був доповнений, зокрема, статті 114, згідно з частиною першою якої, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Слід зазначити, що Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01 жовтня 2017 року.

Отже, з 01 жовтня 2017 року правила призначення пенсій за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII та пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII. Втім, правила вказаних законів є ідентичними.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23 січня 2020 року №1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII».

Пунктом 1 резолютивної частини рішення від 23 січня 2020 року №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення від 23 січня 2020 року №1-р/2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах…».

Відповідно до статті 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Таким чином, з дати набрання чинності вказаного рішення Конституційного Суду України 23 січня 2020 року в Україні існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 2, а саме: пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII та пункт 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII.

Відносно позивача правила зазначених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 50 років за пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII та 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII.

Враховуючи частину першу статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 2011 року по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява №39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 50 років.

Суд зазначає, що обрані відповідачем у даному конкретному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь позивача.

В даному випадку є діючими одночасно два закони, котрі відносно позивача містять різні правила призначення пенсії за Списком №2 стосовно параметру вікового цензу.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ з урахуванням Рішення від 23 січня 2020 року №1-р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV.

В рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року у справі №200/6131/23, яке набрало законної сили 14 березня 2024 року, суд дійшов висновку, що оскільки відповідно до наявних в матеріалах справи документів на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах їй виповнилося 53 роки, страховий стаж становив 36 років 05 місяців 21 день, пільговий стаж - 19 років 06 місяців 16 днів, що відповідає вимогам пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, суд дійшов висновку, що позивач набув право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Тому відмова Пенсійний фондом позивачу в призначенні пенсії є протиправною.

Крім того, суд вказав на те, що відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії з тієї причини, що резолютивна частина постанови Верховного суду від 14 липня 2023 року по справі №200/8218/20-а не містить відомості, яку саме редакцію Закону України «Про пенсійного забезпечення» треба застосовувати при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення їй пенсії, є порушенням органом Пенсійного фонду України гарантованого Конституцією України права позивача на пенсійний захист, остаточність судового рішення та є проявом надмірного формалізму.

При вирішенні зазначеного спору, суд враховував правові висновки Верховного Суду, які викладені в рішенні від 21 квітня 2021 року за результатами розгляду зразкової справи у справі №360/3611/20, яке набрало законної сили 03 листопада 2021 року.

Положеннями частини третьої статті 291 КАС України визначено, що при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Відтак, суд вважає протиправною та необґрунтованою підставу для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, яку відповідачем заначено в рішенні №63 від 20 березня 2024 року, яке прийнято на виконання рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року у справі №200/6131/23, а саме: відсутність у позивача пільгового стажу роботи за Списком №2 10 років та відсутністю необхідного страхового стажу 20 років, оскільки зазначене спростовано обставинами, встановленими в означеному рішенні суду.

Враховуючи зазначене, суд констатує, що позивач на час звернення із заявою від 19 серпня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах досягла 50 років, мала страховий стаж роботи 36 років 05 місяців 21 день, та пільговий стаж роботи 19 років 06 місяців 16 днів, що встановлено рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року у справі №200/6131/23, яке набрало законної сили 14 березня 2024 року, та не є спірним питанням у справі, тому відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», суд дійшов висновку, що вона має право на пенсію, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 справа №1-5/2018(746/15) від 23 січня 2020 року.

Отже, на дату розгляду цієї справи спору щодо наявності у позивача необхідної кількості загального страхового та пільгового стажу, для призначення останньому пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», між сторонами не існує.

З урахуванням вищевикладеного, окружний суд висновує, що рішення відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, від 20 березня 2024 року №63 та від 06 вересня 2024 року №63 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, прийняті без дотримання положень статті 2 КАС України, статті 46 Конституції України та обставин, встановлених рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року у справі №200/6131/23, яке набрало законної сили 14 березня 2024 року, отже, є протиправними та підлягають скасуванню.

Обираючи спосіб захисту порушеного права та вирішуючи вимогу про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» - з 19 серпня 2020 року - з дати звернення із заявою про призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Тобто, адміністративний суд з урахуванням фактичних обставин зобов`язаний здійснити ефективний захист порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Розглядаючи питання зобов`язання призначення пенсії, суд повинен перевірити усі умови, за яких відповідач зобов`язаний таку пенсію призначити.

Вирішуючи позовну вимогу про призначення пенсії за віком, судом враховано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, на час звернення із заявою від 19 серпня 2020 року досягла 50-ти річного віку, мала загальний страховий стаж 36 років 05 місяців 21 день, та пільговий стаж роботи 19 років 06 місяців 16 днів та пільговий стаж роботи за Списком №2 - 19 років 06 місяців 16 днів, тому позивач відповідає всім критеріям, необхідним для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII.

Щодо дати призначення пенсії за віком, судом враховано наступне.

Пунктом 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV передбачено, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 30 липня 2020 року позивач досягла 50-ти річного віку, а із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах звернулась 19 серпня 2020 року, тобто, в межах трьох місяців з дня досягнення нею пенсійного віку, то органом пенсійного фонду має бути призначена така пенсія заявнику з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме, у випадку, що розглядається з 31 липня 2020 року.

Щодо вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити заборгованість, яка виникне у зв`язку із призначенням пенсії, суд вважає її передчасною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки на час звернення позивача до суду із цим позовом спору щодо виплати їй заборгованості з пенсії не існувало.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача, в той час як спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, суд вважає за доцільне:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №63 від 20 березня 2024 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №63 від 06 вересня 2024 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України роботи в Донецькій області призначити з 31 липня 2020 року ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення»), з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року.

За викладених умов, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року позивачу відстрочено сплату судового збору в сумі 2422,40 грн. (1211,20 грн. х 2) до ухвалення рішення по справі.

Згідно частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки сплату судового збору відстрочено до ухвалення судового рішення у даній справі, а судовий збір не сплачено, суд дійшов висновку про необхідність стягнення суми судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суб`єкта владних повноважень на користь Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про визнання дій протиправними дії, скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №63 від 20 березня 2024 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №63 від 06 вересня 2024 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України роботи в Донецькій області призначити з 31 липня 2020 року ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення»), з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року.

В іншій частин позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 12 травня 2025 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна