Справа № 160/34934/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
31 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, у якій просить:
- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 20 грудня 2024 року № 1461 о/с "По особовому складу", яким майора поліції ОСОБА_1 (0108076), інспектора взводу № 2 роти № 1 полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький), з 17 грудня 2024 року звільнено зі служби за п. 8 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій);
- поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді інспектора взводу № 2 роти № 1 полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) з 17 грудня 2024 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає звільнення та наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 20.12.2024 року №1461 о/с протиправним, оскільки до служби ставився відповідально, належним чином виконував свої обов`язки поліцейського.
В оскаржуваному наказі № 1461 о/с від 20.12.2012 року відповідач посилається на норми п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" та те, що позивач фактично перейшов на роботу у Збройні Сили України, з чим позивач не погоджується, і це перешкоджає можливості подальшого проходження ним служби в поліції, тому позивач просить позовну заяву задовольнити.
Ухвалою від 10.02.2022 року суд відкрив провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
31.01.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач висловлив незгоду з вимогами позивача, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки наказ Головного управління НП в Дніпропетровській області від 20.12.2024 № 1461 о/с щодо звільнення зі служби в поліції у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) ОСОБА_1 є законим та таким, що не суперечить Конституції України і законам України, та з урахуванням військового стану в країні відповідає і суспільним, інтересам і іншим загально-правовим засадам. Вважає безпідставними та не обґрунтованими посилання ОСОБА_1 на норми ст. 119 КЗпП щодо збереження за ним робочого місця на час служби в Збройних силах України у особливий період.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 25 розділу Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-XII бронюванню підлягають військовозобов`язані, які працюють або проходять службу в Національній поліції України, однак ОСОБА_1 вирішив за власним бажанням мобілізуватися до лав Збройних сил України.
Відповідно до довідки полку поліції особливого призначення «Корпус оперативнораптової дії» (стрілецький) ГУНП в Дніпропетровській області від 30.01.2025 № 6798- 2025 встановлено, що в матеріалах архівної особової справи ОСОБА_1 відсутні довідки про його тимчасову непрацездатність за період часу з 01.12.2024 до дня його звільнення з НПУ 17.12.2024 та до дня видачі наказу про його звільнення 20.12.2024, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 до полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП в Дніпропетровській області їх не надавав (довідка ППОП «КОРД» (стрілецький) ГУНП в Дніпропетровській області від 30.01.2025 № 6798-2025 додається).
На думку відповідача, ГУНП, видаючи наказ ГУНП в Дніпропетровській області від 20.12.2024 № 1461 о/с щодо звільнення зі служби в поліції у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) ОСОБА_1 , діяло в межах повноважень, в спосіб та в порядку, передбачений чинним законодавством. Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
10.02.2025 року представник позивача надав відповідь на відзив, де вказав, що позивач був призваний на військову службу на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, а тому на нього поширюються гарантії, передбачені ст. 119 КЗпП України. Враховуючи положення ч. 3 ст. 119 КЗпП України, ГУНП в Дніпропетровській області не мало права звільняти ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".
Крім того позивача було звільнено під час лікарняного. Відповідно до листків непрацездатності (лікарняного) позивач хворів з 09.12.2024 по 24.12.2024. До роботи приступити з 24.12.2024, однак відповідач звільнив позивача 17.12.2024, відповідно до наказу від 20.12.2024.
На думку позивача призов на військову службу під час мобілізації не є тотожним з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій), на яку посилається відповідач, як на підставу звільнення ОСОБА_1 .
На виконання вимог ухвали суду від 17 лютого 2025 року ГУНП в Дніпропетровській області повідомило:
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні НП в Дніпропетровській області на посаді інспектора взводу № 2 роти № 1 полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) та мав звання майор поліції.
20.12.2024 року наказом Головного управління НП в Дніпропетровській області № 1461 о/с інспектора взводу № 2 роти № 1 полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 8 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).
Підставою видання Головним управлінням НП в Дніпропетровській області наказу від 20.12.2024 року № 1461 о/с щодо звільнення зі служби в поліції у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) ОСОБА_1 є наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 18.12.2024 № 355.
Відповідно до інформації, викладеної в довідці полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП в Дніпропетровській області від 30.01.2025 № 6845-2025, зі слів ОСОБА_2 , яка на час виникнення спірних правовідносин займала посаду начальника відділення кадрового забезпечення полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП в Дніпропетровській області (далі - ППОП «КОРД» (стрілецький)) 20.12.2024 їй на мобільний телефон на месенджер «WhatsApp» від заступника командира роти № 1 ППОП «КОРД» (стрілецький) капітана поліції ОСОБА_3 (0107756) надійшло фото зареєстрованої заяви колишнього інспектора взводу № 2 роти № 1 ППОП «КОРД» (стрілецький) майора поліції ОСОБА_1 , в якій він відповідно до статті 65 Конституції України на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» просив призвати його на військову службу під час мобілізації на особливий період та призначити на посаду у Військовій частині НОМЕР_2 .
Копія заяви від ОСОБА_1 також надійшла заступнику командира роти № 1 ППОП «КОРД» (стрілецький) капітану поліції ОСОБА_3 на мобільний телефон на месенджер «WhatsApp». Цього ж дня ОСОБА_2 одразу вищевказану інформацію передала на УКЗ ГУНП в Дніпропетровській області. Наступного дня ОСОБА_2 на месенджер « ІНФОРМАЦІЯ_2 » отримала від ОСОБА_1 електронний варіант витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 18.12.2024 № 355 про зарахування останнього з 18.12.2024 до списків особового складу цієї військової частини. ОСОБА_2 одразу вищевказану інформацію передала на УКЗ ГУНП в Дніпропетровській області.
23.12.2024 ОСОБА_1 прибув до відділення кадрового забезпечення ППОП «КОРД» (стрілецький) для здачі службового посвідчення та спеціального жетону.
25.12.2024 ОСОБА_1 отримав трудову книжку та надав копії: витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 18.12.2024 № 355 та довідки військової частини НОМЕР_2 від 23.12.2024 № 1665/8240 про те, що він перебуває на військовій службі за мобілізацією в в/ч НОМЕР_2 з 18.12.2024. Вищевказані копії було долучено до архівної особової справи ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою ППОП «КОРД» (стрілецький) ГУНП в Дніпропетровській області від 30.01.2025 № 6845-2025, копія якої наявна в матеріалах справи.
Не погоджуючись із наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 20 грудня 2024 року № 1461 о/с "По особовому складу", яким майора поліції ОСОБА_1 (0108076), інспектора взводу № 2 роти № 1 полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) з 17 грудня 2024 року звільнено зі служби за п. 8 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», вважаючи його протиправними та такими, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним у відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII в редакції на час спірних правовідносин).
Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги (стаття 2 цього Закону).
Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
За змістом частини першої, четвертої статті 8 Закону № 580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
За змістом статті 12 Закону № 580-VIII поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань. Кожен має право в будь-який час звернутися за допомогою до поліції або поліцейського. Поліція не має права відмовити в розгляді або відкласти розгляд звернень стосовно забезпечення прав і свобод людини, юридичних осіб, інтересів суспільства та держави від протиправних посягань з посиланням на вихідний, святковий чи неробочий день або закінчення робочого дня.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Згідно із частиною першою статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону (частина перша статті 48 Закону №580-VIII).
Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 580-VIII призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.
Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України (частина третя статті 59 Закону № 580-VIII).

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України (частина четверта статті 59 Закону № 580-VIII).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 №1235 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі Порядок №1235).

Відповідно до розділу ІІ Порядку № 1235 підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, як звільнення зі служби в поліції.

Пунктами 2 та 3 розділу ІІІ Порядку № 1235 встановлено, що підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року № 1235 (далі - Перелік).

До Переліку документів з питань проходження служби належать: 1.Рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; 2. Подання про призначення на посаду (додаток 1); 3. Подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення (додаток 2).

Частиною першою статті 77 Закону № 580-VІІІ передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі; 9-1) у зв`язку з наявністю реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави; 12) у разі надання особою завідомо неправдивої інформації під час прийняття на службу в поліції.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VІІІ поліцейський звільняється зі служби в поліції та служба в поліції припиняється у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (частина друга та третя статті 77 цього Закону).

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що поліцейський може бути звільнений зі служби в поліції, зокрема у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).

Предметом спору у цій справі є правомірність прийняття наказу відповідача про звільнення зі служби в поліції у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).

Відповідно до інформації, викладеної в довідці полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП в Дніпропетровській області від 30.01.2025 № 6845-2025, на мобільний телефон на месенджер «WhatsApp» начальника відділення кадрового забезпечення полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП в Дніпропетровській області (далі - ППОП «КОРД» (стрілецький)) 20.12.2024 від заступника командира роти № 1 ППОП «КОРД» (стрілецький) капітана поліції ОСОБА_3 (0107756) надійшло фото зареєстрованої заяви колишнього інспектора взводу № 2 роти № 1 ППОП «КОРД» (стрілецький) майора поліції ОСОБА_1 , в якій він відповідно до статті 65 Конституції України на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» просив призвати його на військову службу під час мобілізації, на особливий період та призначити на посаду у Військовій частині НОМЕР_2 .

В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 на ім`я командира Військової частини НОМЕР_2 про зарахування його на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 18.12.2024 року № 355 молодшого сержанта запасу ОСОБА_1 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року № 65/2022, призначено на посаду солдата резерву взводу резерву рядового складу 310 запасної роти Військової частини НОМЕР_2 , ВОС 712, копія якого наявна в матеріалах справи.

Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваного наказу позивач зазначає, що його звільнено під час перебуванням на лікарняному, оскільки відповідно до листків непрацездатності (лікарняного) позивач хворів з 09.12.2024 по 24.12.2024, до роботи приступив з 24.12.2024, однак відповідач звільнив позивача 17.12.2024 відповідно до наказу від 20.12.2024 № 1461 о/с.

Суд звертає увагу, що наявність лікарняних листів не спростовує існування наказу Військової частини НОМЕР_2 від 18.12.2024 року № 355 про зарахування позивача на військову службу. Докази скасування або визнання нечинним наказу Військової частини НОМЕР_2 від 18.12.2024 року № 355 у суду відсутні.

Також наявність листків непрацездатності (лікарняного), що позивач хворів з 09.12.2024 по 24.12.2024, не спростовує наявність в матеріалах справи заяви на ім`я командира Військової частини НОМЕР_2 від 18.12.2024 від позивача про призвання останнього на військову службу, що підтверджує волевиявлення позивача проходити військову службу. Матеріали справи не містять жодних доказів чи посилань на існування щодо тиску та погроз на позивача з боку керівництва під час написання цієї заяви.

З огляду на викладене, наведені докази у їх сукупності спростовують обставини, зазначені позивачем, про відсутність у нього наміру на звільнення зі служби в поліції у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).

Вирішуючи спір, неправомірності звільнення позивача у період його тимчасової непрацездатності, суд вввжає за необхідне зазанчити таке.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 частини першої статті 40 КЗпП), а також у період перебування працівника у відпустці (перше речення частини третьої статті 40 КЗпП). Аналіз положень частини третьої статті 40 КЗпП свідчить про те, що закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року № 6- р(ІІ)2019 у справі № 3-425/2018(6930/18) за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України. У цьому рішенні Конституційний Суд України, зокрема, вказав, що положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові відносини (абзац п`ятнадцятий пункту 3 мотивувальної частини рішення).

Велика Палата Верховного Суду у пункті 39 постанови від 15 вересня 2020 року в справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19) сформулювала висновок, що в разі порушення гарантії, передбаченої частиною третьою статті 40 КЗпП, негативні наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки).

Отже, наслідки порушення гарантії, визначеної у першому реченні частини третьої статті 40 КЗпП, у цьому випадку слід усунути шляхом зміни дати звільнення позивача, а саме: визначити датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності позивача - 25.12.2024 року.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Наведеними вище матеріалами справи підтверджується, що позивач не довів та не підтвердив належними доказами доводи на обґрунтування підстав неправомірності оспорюваного наказу про звільнення зі служби в поліції.

Водночас суд вважає, що відповідч порушив ст. 40 КЗпП, не правильно зазначив дату звільнення позивача зі служби, оскільки не врахував перебування останнього на лікарняному.

Навіть якщо у відповідача у не було на момент прийняття оскаржуваного наказу відомостей щодо листків непрацездатності позивача і він припустився такої помилки не навмисно, то така спричиняє негативні наслідки для позивача і підлягає усуненню шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності 25.12.2024 року.

Позовні вимоги про зобов`язання відповідача поновити позивача на посаді інспектора взводу №2 роти №1 полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) з 17 грудня 2024 року не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу від 20.12.2024 № 1461 о/с "По особовому складу" , який судом не скасований.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд зробив висновок про часткове задоволення позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1, ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області (49010, м. Дніпро, вул. Троїцька, 20а, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Змінити дату звільнення ОСОБА_1 (0108076), інспектора взводу № 2 роти № 1 полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький), зі служби за п. 8 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) з 25.12.2024 року.

В іншій частині позову - вімовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук