Справа № 420/12023/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 травня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 22.04.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 під час мобілізації на особливий період, в якій позивач, просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви позивача від 25 березня 2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як батькові, який виховує дитину інваліда;

2. Зобов`язати відповідача належним чином розглянути заяву позивача від 25 березня 2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та надати позивачу належним чином оформлену відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

24.04.2025 суддя ухвалив прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 ; відкрити провадження у адміністративній справі; розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

06.05.2025 суд ухвалив заяву ОСОБА_1 (вх. №42689/25 від 05.05.2025) про забезпечення позову - повернути без розгляду.

12.05.2025 від позивача надійшла заява (вх.№45750/25), в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову в адміністративній справі №420/12023/25 шляхом заборони відповідачу, його відокремленим підрозділам, органам і установам, що знаходяться в його підпорядкуванні, його посадовим особам, іншим особам вчиняти будь які дії, пов`язані з мобілізацією та призовом позивача на військову службу із мобілізації, зокрема здійснювати процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, в т.ч. оповіщення повістками, видання наказів про призов на військову службу чи мобілізаційних розпоряджень, відправлення до місця проходження військової служби Позивача до набрання законної сили рішенням у цій справі.

В обгрунтування зазначив, що відповідач умисно із запізненні (з метою штучного перешкоджання в оскарженні його протиправних дій) направив засобами поштового зв`язку на адресу місця проживання позивача повідомлення №888 від 03.04.2025, яким відмовив у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, яке було отримане після надання позову до суду та в повідомленні нічого не зазначається про відмову в наданні відстрочки через недостатність будь-яких документів або відсутність законних підстав для відстрочки, а зазначається, що заява про надання відстрочки не може бути передана на розгляд комісії у зв`язку з порушенням процедури звернення так як заява подана не особисто, а через поштове відправлення. Крім того, до того часу, як суд вирішить позов позивача по суті, його буде призвано на військову службу під час мобілізації в особливий період, про що вказано у повідомленні відповідача про відмову у наданні відстрочки, то він набуде юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію його права на відстрочку в разі підтвердження наявності у нього такого права та поновлення прав позивача буде неможливим, оскільки надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим.

До заяви додано квитанцію про сплату судового збору у сумі 908,40 грн.

За правилами частини 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Розглядаючи заяву позивача про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, необхідність вжиття вищезазначених заходів забезпечення позову позивач пов`язує з тим, якщо його буде призвано на військову службу під час мобілізації, в особливий період, він набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, а також унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, оскільки надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для забезпечення позову з урахуванням норм процесуального права та вказаних доводів та аргументів заявника, суд вказує наступне.

Відповідно до положень частини 1 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.( частина 2 статі 150 КАС України).

При цьому, за приписами пунктів 2 ,4 частини 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено, серед іншого, шляхом, заборони відповідачу вчиняти певні дії, заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів заявника, які б гарантували виконання рішення суду у разі задоволення позову; для задоволення судом заяви про забезпечення позову заявник має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви, подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, а також довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною другою статті 150 КАС України.

Крім того, при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічні висновки містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі №826/16911/18, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 26 червня 2019 року у справі №826/13396/18, від 30 вересня 2019 року у справах №420/5553/18, №640/868/19, №1840/3517/18, від 29 січня 2020 року у справі №640/9167/19, від 20 травня 2021 року у справі №640/29749/20 та від 11 січня 2022 року у справі №640/18852/21.

Як вбачається з доданих до матеріалів позовної заяви документів, 25 березня 2025 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 на підставі пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» так як має та виховує дитину з інвалідністю, сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується медичним висновком №12 від 02.10.2024 на дитину-інваліда віком до 18 років та відповідним свідоцтвом про народження.

До заяви про забезпечення, позивачем було долучено лист №888 від 03.04.2025, виданий ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому останні повідомили, що «Абзац 10 пункту 60 постанови КМУ №560 від 16.05.2024 року «Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», в редакції до 31.12.2024 було викладено наступним чином: «... Для продовження строку дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язаний з виданням Указу Президента України про продовження строку проведення мобілізації подає (надсилає) на ропляд комісії заяву у паперовій або електронній формі, зокрема, у разі технічної реалізації засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста...» 31 грудня 2024 року постановою Кабінету Міністрів України №1558 «Про внесення до деяких постанов Кабінету Міністрів України змін щодо окремих питань ведення військового обліку та призову громадян під час мобілізації» пункт 60 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», було викладено в новій редакції, яка не передбачає право подання заяви про надання відстрочки шляхом надсилання заяви. Право на отримання відстрочки можливо реалізувати лише шляхом особистого подання заяви про надання відстрочки, а не надсилання такої заяви поштою. Звертаємо Вашу увагу, що нормотворець (Кабінет Міністрів України) розрізняє поняття «подання заяви особисто» та «надсилання зави» отже поняття «подання особисто заяви» не включає в себе право надсилання власноручно підписаної заяви поштою.

Рекомендуємо Вам, за наявності підстав для отримання відстрочки від призову під час мобілізації особисто подати заяву до ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку, або скористатись можливостями застосунку «Резерв +» (наразі можливість отримання відстрочки за допомогою вказаного застосунку реалізована не за всіма підставами визначеними ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).»

При цьому, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач обґрунтовує необхідність застосування таких заходів тим, що у разі його мобілізації без вирішення питання щодо його відстрочки буде неможливим відновлення його порушених прав стосовно відстрочки.

Слід також зазначити, що заявник не додав до заяви про забезпечення позову доказів того, що відповідач вживає будь-яких заходів для призову заявника на військову службу під час мобілізації в особливий період (наприклад, повістки для проходження ВЛК, з метою призову тощо), тому твердження заявника про те, що може призвести до вчинення відповідачем дій по мобілізації, і як наслідок змінить статус позивача з військовозобов`язаного на військовослужбовця і це унеможливить реалізацію права на відстрочку, а також виконання рішення суду є нічим не підтвердженими та базуються на припущеннях.

Відповідно до частини п`ятої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок № 560).

Відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ( пункт 56 Порядку № 560).

Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії (пункт 56 Порядку № 560).

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період (абзац 7 пункту 60 Порядку № 560)

Так, у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 826/16509/18 щодо «очевидності» ознак протиправності дій/бездіяльності та порушення прав позивача зазначено, що попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх «якість»: вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваних рішень (дій, бездіяльності) поза обґрунтованим сумнівом.

Сама ж лише незгода позивача із діями/бездіяльністю (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, а також має враховувати співрозмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам, та обставинам справи.

Необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення позову є існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, а також вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

За правилами частини першої статті 77 КАС України обов`язок доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову покладається саме на позивача, які ініціюють відповідне клопотання.

З огляду на вищенаведені нормативно-правові акти та зважаючи, що на момент звернення із даною заявою позивачем не підтверджено свої вимоги належними доказами існування реальної загрози невиконання рішення суду чи суттєвої перешкоди у такому виконанні, а також співмірність цих вимог із предметом адміністративного позову, суд не вбачає підстав для застосування заходів забезпечення адміністративного позову, а тому вимога про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 5, 8 ст. 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 241, 248 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви (вх. №45750/25 від 12.05.2025) ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА