Справа № 640/4868/20
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2025 року № 640/4868/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Колеснікової І.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу відповідача «Про скасування рішення» від 24.02.2020 №665/5.

Окружним адміністративним судом міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.04.2020 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ОСОБА_1 .

На підставі вимог Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» дану справу передано до Київського окружного адміністративного суду за належністю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 справу прийнято до провадження та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Свої вимоги позивач мотивує відсутністю правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві наголошує, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені у наданому суду відзиві.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.02.2020 до Міністерства юстиції України надійшла скарга ОСОБА_1 від 03.02.2020, зареєстрована Міністерством юстиції України 03.02.2020 за № 3239-33-20 на рішення від 29.01.2020 № 50868813, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 щодо житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі - Колегія), розглянувши скаргу дійшла висновку про те, що наявні правові підстави для її задоволення, й рекомендувала:

1. скаргу задовольнити в повному обсязі;

2. скасувати рішення від 29.01.2020 № 50868813, прийняте приватним нотаріусом ОСОБА_6.

3. тимчасово блокувати доступ приватному нотаріусу ОСОБА_6. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) строком на 3 (три) місяці.

У зв`язку з наведеним відповідачем прийнято наказ «Про скасування рішення» від 24.02.2020 №665/5, у кому було відображено такі висновки Колегії.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Міністерство юстиції України здійснює розгляд скарг у сфері державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі - Закон) та Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 зі змінами (далі - Порядок № 1128).

Відповідно до частин 1, 2 статті 5 Закону систему органів у сфері державної реєстрації становлять:

1) Міністерство юстиції України;

2) інші суб`єкти державної реєстрації.

До повноважень Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації належить:

1) формування державної політики у сфері державної реєстрації;

2) нормативно-правове, методологічне та інформаційне забезпечення у сфері державної реєстрації;

2-1) організація роботи з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів, крім нотаріусів, які виконують повноваження державної реєстрації відповідно до покладених на них законом обов`язків;

3) координація діяльності у сфері державної реєстрації громадських формувань;

4) контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації, у тому числі шляхом постійного моніторингу реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі відповідно до цього Закону та прийняття обов`язкових до виконання рішень, передбачених цим Законом;

5) здійснення повноважень держателя Єдиного державного реєстру;

6) визначення технічного адміністратора;

7) забезпечення надання доступу до Єдиного державного реєстру державним реєстраторам, уповноваженим особам суб`єктів державної реєстрації прав, іншим суб`єктам відповідно до цього Закону та прийняття рішень про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом;

8) розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України та прийняття обов`язкових до виконання рішень, передбачених цим Законом;

9) складання протоколів про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення;

10) взаємодія з державними органами, органами місцевого самоврядування, міжнародними організаціями з питань державної реєстрації;

11) державна реєстрація політичних партій, всеукраїнських профспілок, їх об`єднань, всеукраїнських об`єднань організацій роботодавців, відокремлених підрозділів іноземних неурядових організацій, представництв, філій іноземних благодійних організацій, постійно діючих третейських судів, засновниками яких є всеукраїнські громадські організації, всеукраїнських творчих спілок, символіки громадських формувань;

12) надання виписок у паперовій формі для проставлення апостилю та проставлення на них апостилю;

13) здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частинами 1, 2, 3, 5, 6, 8 статті 34 Закону зазначено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на проведені державним реєстратором реєстраційні дії (крім випадків, якщо такі реєстраційні дії проведено на підставі судового рішення);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити:

1) повне найменування (ім`я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім`я) представника скаржника, якщо скарга подається представником;

2) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, порушені на думку скаржника;

3) викладення обставин, якими скаржник обгрунтовує свої вимоги;

3-1) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення, повідомлення або реєстраційної дії державного реєстратора та/або внесення відомостей до Єдиного державного реєстру;

4) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складення скарги.

До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Якщо скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації подається представником скаржника, до такої скарги додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження, або його копія, засвідчена в установленому порядку.

За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову в задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:

а) скасування реєстраційної дії, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатом розгляду скарги, - у разі оскарження реєстраційної дії, рішення територіального органу Міністерства юстиції;

б) проведення державної реєстрації - у разі оскарження відмови у державній реєстрації;

в) виправлення технічної помилки, допущеної державним реєстратором;

г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Єдиного державного реєстру;

д) анулювання доступу державного реєстратора до Єдиного державного реєстру;

е) скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації;

ж) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України;

є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку № 1128 скарга у сфері державної реєстрації реєструється у день її надходження до Мін`юсту чи відповідного територіального органу відповідно до вимог законодавства з організації діловодства у державних органах.

Скаржник може відкликати подану ним скаргу у сфері державної реєстрації до прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішення щодо неї. Відкликана скарга у сфері державної реєстрації залишається без розгляду, про що повідомляється скаржнику.

Розгляд скарги у сфері державної реєстрації здійснюється у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян».

Пунктом 9 Порядку № 1128 встановлено, що під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує:

1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту;

2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах;

3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації;

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Згідно пункту 14 Порядку № 1128 за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

Рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні, висновок колегії (у разі розгляду скарг у сфері державної реєстрації колегіально) або їх засвідчені копії розміщуються на офіційному веб-сайті Мін`юсту чи відповідного територіального органу не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після прийняття рішення Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.

За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян», засвідчені в установленому законодавством порядку відповідні копії рішень Мін`юсту чи його територіального органу, копії висновків колегії (у разі розгляду скарг у сфері державної реєстрації колегіально) разом із супровідним листом надсилаються скаржнику.

Як вбачається з матеріалів справи, з відомостей та наданих доказів на їх підтвердження, поданих скаржником, Колегією були встановлені такі обставини.

21.01.2020 о 16:40 відбувся розгляд скарги Квітіна Р.В. в інтересах ОСОБА_1 від 31.10.2019, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 31.10.2019 за№ 37593-33- 19, предметом якої було рішення державного реєстратора КП «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна О.В. від 19.12.2019 № 4452037.

Вказане рішення було винесено внаслідок істотних порушень законодавства у сфері державної реєстрації, що дозволило ОСОБА_2 набути у власність неіснуюче майно - житловий будинок, загальною площею 26,2 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).

29.01.2020 в розділі 000 було проведено наступні реєстраційні дії, а саме - рішенням державного реєстратора - приватного нотаріуса ОСОБА_6 від 29.01.2020 № 50868813 змінено власника ОСОБА_2 на ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу.

У той же час, ОСОБА_1 належить на праві власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договорів дарування від 04.04.2019 та 08.04.2019, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. та зареєстрованих у реєстрі за № 686 та № 702.

Враховуючи, що право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 не зареєстровано, він вирішив скористатись правом на безоплатне отримання земельної ділянки під домоволодінням, необхідної для його належної експлуатації та обслуговування, відповідно до частин 1,2 статті 118 Земельного кодексу України.

Однак, під час підготовки документів для звернення до землевпорядної організації для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на місцевості, ОСОБА_1 було встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 , на якій розташовано домоволодіння АДРЕСА_2 , вже зареєстрована у Державному земельному кадастрі.

Згідно з даними Державного земельного кадастру земельна ділянка має кадастровий номер :90:107:0006 і розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 розташований житловий будинок загальною площею 26,2 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, який належить на праві власності ОСОБА_2 .

Водночас, відповідно до інформації, наявної у витязі з чергового кадастрового плану (дані міського земельного кадастру від 21.06.2019) земельна ділянка з кодом 90:107:0006 розташована за адресою: АДРЕСА_2 , і право власності на неї перебуває у стані оформлення.

За фотокопіями земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 з міського містобудівного кадастру та космічного знімку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 вбачається, що єдиний житловий будинок знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а фактичним місцем розташування земельної ділянки з кадастровим номером :90:107:0006 є так само АДРЕСА_2 , а не АДРЕСА_1 .

При цьому, за фактичною адресою: АДРЕСА_1 жодний житловий будинок не розташований, а за адресою: АДРЕСА_2 розташоване винятково домоволодіння, яке належить ОСОБА_1 .

Згідно з листом Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 25.09.2019 № 100-14610, в архівному відділі Голосіївської РДА рішення адміністрації про присвоєння поштової адреси житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 у адреси Голосіївському районі м. Києва, відсутнє.

Згідно з листом Департаменту містобудування та архітектури КМДА від 20.09.2019 № 055-11102 за інформацією Служби містобудівного кадастру в Реєстрі адрес м. Києва відсутні відомості про присвоєння об`єкту нерухомості поштової адреси АДРЕСА_1 .

Станом на 10.12.2018 (на момент державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 ) земельна ділянка з кадастровим номером :90:107:0006 не була сформована, а право власності чи користування зареєстровано не було, що виключає проведення державної реєстрації права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 у Державному реєстрі прав за відсутності документа про присвоєння будинку адреси.

Згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у м. Києві реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :90:107:0006 у Державному земельному кадастрі було здійснено 10.06.2019 на підставі заяви ОСОБА_5 та технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відтак, відповідно до вищезазначеного, приватний нотаріус ОСОБА_6 прийняла рішення від 29.01.2020 № 50868813 про зміну власника об`єкта нерухомого майна, якого фактично не існує і зміна власника відбулась за волевиявленням особи, яка фактично не є власником майна, зазначеного в договорі купівлі-продажу житлового будинку від 29.01.2020 № 70, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6., а відповідно право власності у покупця на неіснуючий об`єкт нерухомого майна не може виникнути.

Отже, мотиви рішення Колегії, на підставі яких було прийняте оскаржуване рішення відповідача, полягали у такому:

1. З відомостей Державного реєстру прав встановлено, що приватним нотаріусом ОСОБА_6. на підставі оскаржуваного рішення здійснено державну реєстрацію переходу права власності від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 на житловий будинок. Оскаржуване рішення прийняте за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію права власності № 38183762 (далі - заява), до якої додано договір купівлі продажу житлового будинку від 29.01.2020 № 70, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6. Однак, зміст вказаного договору не дає змоги однозначно встановити виникнення права власності на житловий будинок у ОСОБА_3 .

2. Пунктом 2 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Пунктом 4 частини першої статті 24 Закону визначено підставу для відмови в державній реєстрації прав, зокрема якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

3. Відповідно до підпунктів «а», «г» пункту 2 частини шостої статті 37 Закону за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України приймає мотивоване рішення, зокрема про задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про скасування рішення про державну реєстрацію прав та тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

4. Оскаржуване рішення прийнято з порушенням пункту 2 частини третьої статті 10, пункту 4 частини першої статті 24 Закону, оскільки додані до заяви документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

5. Таким чином, оскаржуване рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

6. Зважаючи на очевидний характер порушення у сфері державної реєстрації прав, беручи до уваги масштаб відповідних негативних наслідків, а також враховуючи, що оскаржуване рішення створює загрозу основоположному принципу системи державної реєстрації прав в Україні (гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження), Колегія дійшла висновку, що є достатні підстави для блокування приватному нотаріусу ОСОБА_6. доступу до Державного реєстру прав строком на 3 (три) місяці.

У зв`язку з наведеним, доводи позивача про те, що у висновку Колегії відсутнє мотивування блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відсутнє обґрунтування визначення періоду такого блокування є безпідставними, оскільки у висновку Колегії від 11.02.2020 зазначено мотиви та обґрунтування прийнятого рішення як в частині скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, так і в частині тимчасового блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому, доводи позивача про те, що Колегія діяла поза межами своєї компетенції є також безпідставними, оскільки відповідно до пункту 1 частини 2 статті 37 Закону Міністерство юстиції України розглядає скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір)

Отже, єдиними умовами, за яких Колегія не має повноважень щодо розгляду скарг у сфері державної реєстрації, є державна реєстрація речового права на підставі судового рішення або коли щодо майна наявний судовий спір.

У даному випадку державна реєстрація права власності здійснювалася на підставі договору купівлі продажу житлового будинку, а судовий спір щодо майна був відсутній.

Суд звертає увагу, що відповідач наділений повноваженнями в силу приписів статті 37 Закону застосовувати таку міру відповідальності державного реєстратора як тимчасове блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно незалежно від того чи міститься в скарзі прохання скаржника про застосування такої міри відповідальності.

Беручи до уваги зазначене суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) було доведено правомірність прийнятого ним оскаржуваного рішення.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд зазначає, що решта доводів та тверджень учасників справи, у контексті наведених правових вимог, не впливають на висновки суду за наслідком розгляду даної справи.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (01001, місто Київ, вулиця Городецького, будинок 13; ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.