Справа № 280/2122/25
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

13 травня 2025 року Справа № 280/2122/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)

до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі - відповідач 1), Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - відповідач 2) у якій просить суд:

-визнати неправомірною та скасувати винесену Лівобережним відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у виконавчому провадженні № 73706654 постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 03.01.2024;

-визнати неправомірними дії Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у виконавчому провадженні № 73706654 зі складання та звернення до примусового виконання платіжної інструкції № 804 від 15.01.2024 про стягнення з рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_1 в КБ «Приватбанк» 434 грн з призначенням платежу: «стягнення за ВП № 73706654 з виконання виконавчого документу: виконавчий лист № 335/188/19 виданий 22.02.2023 документ видав: Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя»;

-зобов`язати Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) сформувати засобами системи Казначейства подання в електронній формі згідно з додатком Ідо Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів на повернення ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , 434 (чотирьохсот тридцяти чотирьох) грн. 00 коп., у зв`язку з їх протиправним стягненням, на її рахунок НОМЕР_3 в КБ Приватбанк та подати це подання до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства;

-зобов`язати Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі та Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надати копію платіжної інструкції, згідно з якою 434 грн, стягнуті з мене у виконавчому провадженні № 73706654, перераховано до бюджету.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.01.2024 Лівобережним відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження 73706654 на підставі виконавчого листа, виданого 22.02.2023 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за рішенням Орджонікідзевського районного суду від 09.10.2019 у справі №335/188/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» 617,40 грн його витрат по сплаті судового збору. В ході виконавчого провадження була винесена постанова від 03.01.2024 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 434 грн. та платіжна інструкція №804 від 15.01.2024 про примусове списання з рахунку позивача 434 грн. як «стягнення за ВП № 73706654 з виконання виконавчого документу: виконавчий лист № 335/188/19 виданий 22.02.2023 документ видав: Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя». Позивач зазначає, що Лівобережний відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі є структурним підрозділом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що позначено в його найменуванні. Відповідно до Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 1707/5 від 23.06.2011, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.2011 за № 759/19497, міжрегіональні управління підпорядковуються Міністерству юстиції України та є його територіальними органами. На них також покладено контроль надходження коштів до спеціального фонду Державного бюджету України та їх облік (п/п 5.3 п.5). У Запорізькій області контроль за справлянням надходжень бюджету з витрат виконавчого провадження покладено на Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса), а отже, саме цей відповідач повинен сформувати засобами системи Казначейства подання в електронній формі про повернення мені помилково сплачених коштів, стягнутих у виконавчому провадженні та подати його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету. Просить задовольнити позов.

Ухвалою судді від 26.03.2025 позовну заяву залишено без руху.

Позивачем усунено недоліки.

Ухвалою судді від 23.04.2025 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач 1 позов не визнав, надав відзив, в якому зазначив, що державний виконавець діяв відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5. Враховуючи викладене, просить у задоволенні позову відмовити.

На підставі частини 3 статті 194, частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2025 по справі №335/188/19 визнано неправомірними дії державного виконавця та скасовано постанову Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельяненка А.П. від 03.01.2024 про відкриття виконавчого провадження № 73706654 на підставі виконавчого листа №335/188/19 від 22.02.2023 про стягнення 617,40 грн. судового збору. Закрито провадження у скарзі в частині визнання незаконними дії Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та державного виконавця Омельяненка А.П. про стягнення з ОСОБА_1 434,00 грн. у виконавчому провадженні № 73706654 та зобов`язати їй повернути кошти. Стягнуто з Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 , судові витрати в розмірі 175 (сто сімдесят п`ять) грн. 00 коп.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 12.03.2025 по справі №335/188/19 апеляційну скаргу Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2025 по справі №335/188/19 залишено без змін.

При ухваленні постанови від 12.03.2025 по справі №335/188/19 Запорізьким апеляційним судом встановлено, що «рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2019 по справі №335/188/19 позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 3920 (три тисячі дев`ятсот двадцять) грн. 36 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 617 (шістсот сімнадцять) грн. 40 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 06.02.2020 по справі №335/188/19 рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2019 по справі №335/188/19 залишено без змін.

22.02.2023 на виконання рішення суду від 09.10.2019 по справі №335/188/19 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя було видано 2 виконавчих листи про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрат по сплаті судового збору у розмірі 617 (шістсот сімнадцять) грн. 40 коп. та стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 3920 (три тисячі дев`ятсот двадцять) грн. 36 коп.

Також, в матеріалах справи міститься заява Концерну «Міські теплові мережі» про відкриття виконавчого провадження. Дана заява була прийнята виконавчою службою 02.01.2024 за № 164/29.24-36, про що міститься запис на даній заяві.

03.01.2024 Постановою державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельяненка А.П. від 03.01.2024 відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа виданого Орджонікідзевського районним судом м. Запоріжжя 22.02.2023, про стягнення з позивача судового збору в розмірі 617,40 грн.

Також, державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельяненком А.П. від 03.01.2024 винесено Постанову про арешт коштів боржника, Постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 434,00 грн. та Постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 61,74 грн.

15.01.2024 ОСОБА_1 перерахувала на рахунок Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) стягнення за ВП № 73706654 з виконання виконавчого документу; виконавчий лист № 335/188/19 виданий 22.02.2023 в розмірі 434,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 804 від 15.01.2024.

Постановою державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Омельяненка А.П. від 16.01.2024 закінчено виконавче провадження, у зв`язку з тим, що боржником сплачено борг, виконавчий збір, витрати виконавчого провадження в повному обсязі.

16.01.2024 державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельяненком А.П. винесено постанову про зняття арешту коштів.

18.01.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з тих підстав, що 17.02.2020 перерахувала Концерну «Міські теплові мережі» грошові кошти в сумі 617,40 грн. по сплаті судового збору, про що зазначено в квитанції.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2024 по справі №335/188/19 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 08.05.2024 по справі №335/188/19 скасовано ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2024 по справі №335/188/19 та прийнято постанову наступного змісту. Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволено. Виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору у розмірі 617,40 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню…»

«… Суд першої інстанції оцінивши доводи викладені в скарзі щодо поновлення строку для її подання, вважав їх обґрунтованими та визнав причини пропуску процесуального строку для подання скарги, передбаченого ч. 1 ст. 449 ЦПК України, поважними, а тому дійшов до висновку про можливість поновлення строку для подання скарги на дії державного виконавця.

Задовольняючи вимоги скарги частково, Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя виходив з наступного. Виконавчий лист по справі №335/188/19, виданий 22.02.2023, мав строк пред`явлення до виконання до 07.02.2023. Тобто стягувач Концерн «МТМ» мав пред`явити виконавчий лист №335/188/19 виданий 22.02.2023 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрат по сплаті судового збору у розмірі 617 грн. 40 коп. у строк до 07.02.2023 або звернутися до суду, який видав виконавчий документ, з клопотанням про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання. Доказів того, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання поновлювався, не зазначено та не долучено. З урахуванням вищевикладених обставин, були підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження. Крім того, як встановлено вище, Постановою Запорізького апеляційного суду від 08.05.2024 виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрат по сплаті судового збору у розмірі 617,40 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, дії державного виконавця є неправомірними та постанову державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельяненка А.П. від 03.01.2024 про відкриття виконавчого провадження №73706654 на підставі виконавчого листа №335/188/19 від 22.02.2023 про стягнення 617,40 грн. судового збору скасовано.

Щодо вимоги про визнання незаконними дії Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та державного виконавця Омельяненка А.П. про стягнення з ОСОБА_1 434,00 грн. у виконавчому провадженні №73706654 та зобов`язання повернути ОСОБА_1 кошти, то суд першої інстанції вказав, що провадження з цього питання здійснюється судом адміністративної юрисдикції і закрив провадження у справі.

За результатами розгляду скарги, Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя також зазначив, що скарга містила дві вимоги і вона була задоволена лише в частині однієї із вимог, тобто фактично задоволена на 50%, і відповідно до вимог ст. 141, ст. 452 ЦПК України, судові витрати, які підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 становить 175 грн. 00 коп.».

Відповідно до положень статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обставини, встановлені рішеннями суду в вищезазначених цивільних справах , які набрали законної сили, не доказуються при розгляді даної справи в силу положень статті 78 КАС України.

Так, державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельяненком А.П. від 03.01.2024 постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 434,00 грн.

15.01.2025 відповідачем 1 складено та звернено до примусового виконання платіжну інструкцію № 804 від 15.01.2024 про стягнення з рахунку А1334685 Жовніренко Тамари Іванівни в КБ «Приватбанк» 434 грн. з призначенням платежу: «стягнення за ВП № 73706654 з виконання виконавчого документу: виконавчий лист № 335/188/19 виданий 22.02.2023 документ видав: Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя»

Вважаючи, неправомірною постанову у виконавчому провадженні №73706654 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 03.01.2024 та неправомірними дії відповідача зі складання та звернення до примусового виконання платіжної інструкції №804 від 15.01.2024 позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України Про виконавче провадження.

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом положень статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами частини першої статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.18 Закону №1404 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейська обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

За правилами статті 48 указаного Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є окремими виконавчими документами.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їхній сукупності.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих із боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

За змістом ч. 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06.06.2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та №127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28.11.2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13.03.2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження №14-639цс18), від 03.04.2019 року та 10.04.2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 29.05.2019 року у справі №758/8095/15-ц (провадження № 14-134цс19), від 02.10.2019 року у справі № 753/22823/18-ц (провадження № 14-408цс19).

Таким чином оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №229/1026/21.

Судом встановлено, що державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельяненком А.П. від 03.01.2024 року винесено Постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №73706654 в сумі 434,00 грн.

15.01.2024 ОСОБА_1 перерахувала на рахунок Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) стягнення за ВП № 73706654 з виконання виконавчого документу; виконавчий лист № 335/188/19 виданий 22.02.2023 в розмірі 434,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 804 від 15.01.2024.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2025 по справі №335/188/19, визнано неправомірними дії державного виконавця та скасовано постанову Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельяненка А.П. від 03.01.2024 про відкриття виконавчого провадження № 73706654 на підставі виконавчого листа №335/188/19 від 22.02.2023 про стягнення 617,40 грн. судового збору. Закрито провадження у скарзі в частині визнання незаконними дії Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та державного виконавця Омельяненка А.П. про стягнення з ОСОБА_1 434,00 грн. у виконавчому провадженні №73706654 та зобов`язати їй повернути кошти. Стягнуто з Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 , судові витрати в розмірі 175 (сто сімдесят п`ять) грн. 00 коп.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 12.03.2025 по справі №335/188/19 апеляційну скаргу Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2025 по справі №335/188/19 залишено без змін.

Задовольняючи вимоги скарги частково, Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя виходив з наступного. Виконавчий лист по справі №335/188/19, виданий 22.02.2023, мав строк пред`явлення до виконання до 07.02.2023. Тобто стягувач Концерн «МТМ» мав пред`явити виконавчий лист №335/188/19 виданий 22.02.2023 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрат по сплаті судового збору у розмірі 617 грн. 40 коп. у строк до 07.02.2023 або звернутися до суду, який видав виконавчий документ, з клопотанням про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання. Доказів того, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання поновлювався, не зазначено та не долучено. З урахуванням вищевикладених обставин, були підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження. Крім того, як встановлено вище, Постановою Запорізького апеляційного суду від 08.05.2024 виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрат по сплаті судового збору у розмірі 617,40 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, дії державного виконавця є неправомірними та постанову державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельяненка А.П. від 03.01.2024 про відкриття виконавчого провадження №73706654 на підставі виконавчого листа №335/188/19 від 22.02.2023 про стягнення 617,40 грн. судового збору скасовано.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що спірна постанова державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельяненка А.П. від 03.01.2024 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 73706654 на підставі виконавчого листа №335/188/19 від 22.02.2023 є протиправною та підлягає скасуванню та дії державного виконавця щодо складання та звернення до примусового виконання платіжної інструкції № 804 від 15.01.2024 про стягнення з рахунку позивача 434,00 грн. у виконавчому провадженні № 73706654 є протиправними.

Щодо зобов`язання Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) сформувати засобами системи Казначейства подання в електронній формі згідно з додатком І до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів на повернення ОСОБА_1 , 434,00 грн. у зв`язку з їх протиправним стягненням, на її рахунок та подати це подання до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Пунктом 7 ч. 1 ст. 3 Закону передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Згідно з ст. 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно із п. 2 розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1302/29432 витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Отже підставами для повернення надмірно сплачених сум є: 1) закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню; 2) визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.11 в справі «Рисовський проти України» зазначений суд дійшов висновку про те, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

При винесені рішення суд приймає до уваги, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2025 по справі №335/188/19 визнано неправомірними дії державного виконавця та скасовано постанову Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельяненка А.П. від 03.01.2024 про відкриття виконавчого провадження № 73706654 на підставі виконавчого листа №335/188/19 від 22.02.2023 про стягнення 617,40 грн. судового збору.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 12.03.2025 по справі №335/188/19 апеляційну скаргу Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2025 по справі №335/188/19 залишено без змін.

У вказаній справі суд прийшов до висновків , що постанова державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельяненка А.П. від 03.01.2024 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 73706654 на підставі виконавчого листа №335/188/19 від 22.02.2023 підлягає скасуванню, про що зазначено вище.

Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі) визначає Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 № 787.

Згідно з п. 3 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Відповідно до п. 5 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили. У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби)) подання подається до відповідного головного управління Казначейства, Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причина повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі.

Згідно з п. 10 Порядку № 787 заява та подання або копія судового рішення, засвідчена належним чином, подаються до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства. Платник подає до відповідного головного управління Казначейства, Казначейства заяву та подання, дати складання яких не перевищують 30 календарних днів, з урахуванням норм статті 253 та частини другої статті 255 Цивільного кодексу України.

Так доказів того, що позивач верталась до відповідачів 1 чи 2 із заявою про повернення коштів з бюджету суду не надано.

Проте суд зазначає, що Міністерство юстиції та його територіальні органи, до яких у тому числі відноситься відповідач 1, є органом, який відповідно до пп. 1 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 року № 106 Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету зобов`язаний забезпечувати відповідно до законодавства здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження до державного та місцевих бюджетів податків, зборів, платежів та інших доходів згідно з переліком, а також ведення обліку таких платежів у розрізі платників з метою забезпечення повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів.

Отже повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, тобто органу державної виконавчої служби разом зі заявою про повернення коштів з бюджету.

Тобто на Міністерство юстиції, територіальним органом якого є відповідач 1, законодавчо покладено обов`язок оформлення подання до органу Казначейства про повернення позивачу надмірно стягнутих сум грошових коштів.

Відповідно до частини 2 статті 45 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного бюджету.

Окрім того, за приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

При цьому, суд зазначає, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:

«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх.»

«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують.»

Таким чином, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку про те, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача вчинити дії, направлені на поновлення порушених ним прав позивача, а саме зобов`язання саме відповідача 1 оформити, відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, подання до Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області для повернення коштів у розмірі 434,00 грн. на користь ОСОБА_1 стягнутих на виконання постанови державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельяненка А.П. від 03.01.2024 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 73706654, що є дотриманням судом гарантій про те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження наданими до матеріалів справи письмовими доказами, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення позовної заяви.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, позивач заявою від 13.05.2025 просив стягнути з відповідача 1 на його користь судові витрати, пов`язані із відправкою поштової кореспонденції до суду, в розмірі 126 грн. (за подання позовної заяви, заяви про усунення недоліків та 2 конверти).

Так позовна заява та заява на виконання вимог ухвали від 26.03.2025, позивачем направлено до суду через поштові засоби зв`язку (ПАТ "Укрпошта"), про свідчать конверти наявні в матеріалах справи.

У зв`язку з такими діями позивач здійснив витрати на поштові послуги в розмірі 126 грн, на підтвердження чого до суду надані копії квитанцій ПАТ "Укрпошта".

Вважаючи такі витрати судовими позивач просив їх стягнути з відповідача.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, при розгляді справи судом за правилами загального позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що витрати, здійснені сторонами у справі щодо надіслання поштової кореспонденції можна вважати витратами, пов`язаними із вчинення інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача 1 судові витрати позивача пов`язані з оплатою поштових послуг, в загальній сумі 126 грн.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 8 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 263, 287 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 6, ), Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (49619, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 21а, ), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельяненка А.П. від 03.01.2024 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 73706654 на підставі виконавчого листа №335/188/19 від 22.02.2023 про стягнення з ОСОБА_1 434, 00 грн.

Визнати протиправними дії Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), щодо складання та звернення до примусового виконання платіжної інструкції № 804 від 15.01.2024 про стягнення з рахунку ОСОБА_1 434,00 грн. у виконавчому провадженні №73706654.

Зобов`язати Лівобережний відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) оформити, відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, подання до Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області для повернення коштів у розмірі 434,00 грн. на користь ОСОБА_1 , стягнутих на виконання постанови державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Омельяненка А.П. від 03.01.2024 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 73706654 на підставі виконавчого листа №335/188/19 від 22.02.2023 про стягнення з ОСОБА_1 434, 00 грн.

В іншій частині позовної заяви відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 судові витрати зі сплати поштових послуг в розмірі 126 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної статтею 287 КАС України, набирає законної сили у строк та порядку, визначеному статтею 272 КАС України.

Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної статтею 287 КАС України, оскаржується у строк та порядку, встановленому частиною 6 статті 287 КАС України.

Суддя Н.В. Стрельнікова