Справа № 160/1733/25
Суддя: Сластьон Анна Олегівна
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2025 рокуСправа №160/1733/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: 23 січня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 05.10.2024 перерахунок та виплачувати пенсію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 05.09.1997 року Самарським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , з урахуванням зарахованого до страхового стажу періоду роботи в Малому підприємстві «Дніпро» (мовою оригіналу - Малое предприятие «Днепр») на території російської федерації з 28.01.1992 року по 01.07.1993 року, зазначеного в трудовій книжці НОМЕР_3 , на сторінках 4-5 (записи №№6,7).
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що пенсійним органом протиправно відмовлено в зарахуванні до страхового стажу періоду трудової діяльності позивача з 28.01.1992 до 01.07.1993 на території російській федерації. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
24.01.2025 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідач повідомлявся про розгляд даної справи належним чином, проте заяви про визнання позову чи відзив на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 Кодексу адміністративного судочинства України, до суду не надав.
Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 05.10.2024 перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсії за віком на підставі Закону України № 1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_4 позивач у період з 28.01.1992 до 01.07.1993 працював на посаді Начальника ІВЦ у Малому підприємстві «Дніпро», яке знаходилось на території російської федерації.
10.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 28.01.1992 до 01.07.1993 та здійснити з 05.10.2024 перерахунок та виплату пенсії з урахуванням вищевказаного періоду роботи.
14.01.2025 позивач отримав від відповідача лист-відповідь №2337-1319/П-01/8-0400/25, з якого вбачається, що відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, яка з 01.01.2023 припинила свою дію згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць та членів їхній сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Розмір пенсії обчислено відповідно до Закону України №1058-ІV, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991. Для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 28.01.1992 до 01.07.1993 на території російської федерації підстави відсутні.
Вважаючи протиправними дії про відмову у зарахуванні до страхового стажу вищевказаного періоду роботи, позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (надалі, також - Порядок №637).
Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Відповідно до п. 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Виходячи з приписів Порядку №637, підтвердження трудового стажу потрібне у разі відсутності трудової книжки, необхідних записів в трудовій книжці, а також якщо містяться неправильні й неточні записи про періоди роботи.
З трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_4 вбачається, що позивач у період з 28.01.1992 до 01.07.1993 працював на посаді Начальника ІВЦ у Малому підприємстві «Дніпро», яке знаходилось на території російської федерації.
Відповідачем відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду трудової діяльності з 28.01.1992 до 01.07.1993, оскільки Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезепечення від 13.03.1992 припинила свою дію на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328, а ст. 24-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає зарахування до страхового стажу виключно періодів трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР.
З цього приводу суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст.4 №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року (надалі Угода), пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (ст. 5 Угоди).
Згідно з ч. 2 ст. 6 Угоди, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Органи, що здійснюють пенсійне забезпечення в державах - учасницях Угоди, співпрацюють між собою у порядку, який визначається угодою між їхнім центральними органами (ст. 8 Угоди).
Відповідно до ст. 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Відтак, з аналізу нормативно-правового регулювання спірних правовідносин вбачається, що обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбулася трудова діяльність, а стаж, набутий на території однієї із держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав визнається іншою державою, яка входить до складу Співдружності Незалежних Держав.
Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 16.04.2020 у справі №555/2250/16-а, від 20.07.2020 у справі №174/421/17 та від 29.03.2023 у справі №360/4129/20.
23.12.2022 набав чинності Закон України №2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Зокрема, зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР.
Також, 29.11.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (надалі - Постанова №1328). Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.
Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди була зобов`язана виконувати зобов`язання, взяті на неї згідно із Угодою.
Натомість, в спірні періоди трудової діяльності, в зарахуванні яких позивачу було відмовлено, Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди із врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.
З огляду на зазначене вище, суд погоджується з позицією позивача про те, що за наявності чинних положень Угоди у період трудової діяльності позивача, що гарантували відповідне право на пенсійне забезпечення, позивачу не може бути відмовлено у зарахуванні до його страхового стажу спірних періодів, навіть за умови виходу України із Угоди.
Так, відповідно до положень ст. 13 Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли на підставі положень Угоди, не втрачають своєї сили в разі виходу із Угоди держави-учасиці, на території якої проживають такі громадяни.
Натомість, денонсація Угоди російською федерацією означає, що вказана Угода не породжує виникнення зобов`язань російської федерації у майбутньому, при цьому, не впливає на права або юридичне становище учасників Угоди під час її виконання.
В рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлено в залежність від факту укладення Україною з іншою державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.
З огляду на викладене та відповідні записи трудової книжки, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача у період з 28.01.1992 до 01.07.1993, суд приходить до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області необґрунтовано та безпідставно не врахувало до страхового стажу позивача періоди трудової діяльності позивача з 28.01.1992 до 01.07.1993, чим протиправно порушило право позивача на отримання належного йому пенсійного забезпечення.
У зв`язку з цим, порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу позивача період його трудової діяльності з 28.01.1992 до 01.07.1993 із здійсненням перерахунку пенсії з 05.10.2024 - дати призначення пенсії за віком.
Отже, позов підлягає задоволенню, а сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлену листом №2337-1319/П-01/8-0400/25 від 14.01.2025, у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду трудової діяльності з 28.01.1992 до 01.07.1993.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період трудової діяльності з 28.01.1992 до 01.07.1993.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 05.10.2024 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням зарахованого до страхового стажу періоду трудової діяльності з 28.01.1992 до 01.07.1993.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон