Справа № 480/1614/23
Суддя: А.І. Сидорук
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 травня 2025 року м. Суми Справа № 480/1614/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Сидорука А.І., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправним та скасування наказу.
Суть спору, позиція сторін. Заяви сторін. Процесуальні дії суду.
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд: визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 , підполковника ОСОБА_2 , від 01.08.2022 № 218, а саме в частині п. 7 щодо незаконного перебування молодшого сержанта ОСОБА_1 за межами військової частини з 01.08.2022, а також зняття з усіх видів забезпечення Військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2022.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний пункт наказу прийнято відповідачем неправомірно, оскільки позивач не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності за самовільне залишення військової частини.
Судом 08.03.2023 було відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі третю особу.
До суду надійшла заява третьої особи про залишення позову без розгляду. 12.05.2025 судом постановлено ухвалу про відмову у залишенні позову без розгляду.
У письмових поясненнях третьої особи вона просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Пояснення мотивовані тим, що позивач не повертаючить до в/ч НОМЕР_1 з 01.08.2022 вчиняє правопорушення, передбачене п.5 ст.407 КК України. Згідно з інформацією, якою володіє в/ч НОМЕР_2 , на адресу в/ч НОМЕР_1 не надходило повідомлення з Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, про внесення до ЄРДР інформації щодо можливого вчинення позивачем правопорушення.
30.03.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на пояснення третьої особи. У вказаній відповіді зазначено, що оскаржуваний наказ прийнятий необґрунтовано, без з`ясування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому він підлягає скасуванню.
11.04.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог.
Відзив мотивовано тим, що згідно з абз.8 ст.15 Порядку, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Враховуючи те, що 01.08.2022 під час перевірки особового складу в/ч НОМЕР_1 виявлено відсутність позивача за місцем розташування військової частини, то відповідачем арґументовано та законно прийнято спірний наказ.
28.07.2023 до суду надійшли додаткові пояснення позивача по справі, а 04.09.2023 - заперечення третьої особи на вказані пояснення. 07.09.2023 від позивача надійшли додаткові письмові пояснення, а 23.01.2024 та 24.01.2024 - клопотання про долучення доказів.
Встановлені судом фактичні обставини.
Наказом відповідача від 11.06.2022 № 167 позивача зараховано з 11.06.2022 до списків в/ч НОМЕР_1 (а.с.167 т.1).
Старший помічник начальника штабу з кадрів і стройової частини в/ч НОМЕР_1 рапортом від 01.08.2022 вх. № 2769/1 доповів начальнику штабу в/ч, що позивач відсутній за місцем розташування та просив начальнику штабу клопотання перед вищим командуванням щодо внесення позивача в наказ з приводу самовільного залишення частини (а.с.159, том 1).
01.08.2022 відповідачем прийнято наказ № 218, в якому зазначено, що позивача вважати таким, що незаконно перебуває за межами в/ч НОМЕР_1 та знято з всіх видів забезпечення з 01.08.2022 (а.с.141, том 1).
02.08.2022 відповідачем призначено службове розслідування за фактом відсутності позивача за місцем розташування в/ч, про що прийнято наказ № 713 (а.с.142, том 1).
За результатами службового розслідування було складено акт, який затверджено відповідачем 12.08.2022. В акті зазначено, що за самоусунення від виконання службових обов`язків через самовільне залишення місця служби позивача притягнути до дисциплінарної відповідальності. У зв`язку із відсутністю позивача, на момент закінчення службового розслідування, без поважних причин, а також неможливістю довести до відома прийняте рішення, дисциплінарне стягнення накласти після повернення позивача до в/ч (а.с.143-154, том 1).
12.08.2022 командиром в/ч НОМЕР_1 направлено ТУ ДБР у АДРЕСА_1 , Донецькій спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил та ІНФОРМАЦІЯ_1 у ЗСУ повідомлення № 2725 про вчинення позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України (а.с.156-159, том 1).
Висновки суду та їх мотиви.
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (в редакції ЗУ від 14.04.2022 № 2197-ІХ) військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до ч.4 ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню зі служби.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
Аналогічні норми закріплені у п.п. 144-1 - 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153 (в редакції Указу Президента України від 11.04.2022 № 231/2022).
Пунктом 12 вказаного Положення передбачено, що призупинення контракту та військової служби оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам військових частин, за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та ГШ ЗСУ. Призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині.
Відповідно до п.15 Порядку, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 (в редакції наказу такого міністра від 01.04.2022 № 98), грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира в/ч.
Отже, підставою для призупинення військової служби, виплати грошового та здійснення інших видів забезпечення військовослужбовцю є внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей стосовно кримінального провадження відносно військовослужбовця з правовою кваліфікацією правопорушення за відповідною частиною ст.407 КК України.
Як встановлено судом, в матеріалах справи відсутній витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про наявність станом на 01.08.2022 кримінального провадження відносно позивача за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.
Суд звертає увагу, що повідомлення про вчинення позивачем кримінального правопорушення направлено відповідачем лише 12.08.2022, в той час як наказ про призупинення служби з позивачем прийнято 01.08.2022, тобто до моменту можливого внесення відповідних відомостей до ЄРДР.
Таким чином, суд дійшов висновку, що п.7 спірного наказу від 01.08.2022 № 218, в частині, що стосується позивача, не відповідає критеріям правомірності рішення, які встановлені нормою ч.2 ст.2 КАС України, а саме він прийнятий не на підставі закону та необґрунтовано.
Тому суд, з урахуванням самостійно визначених позивачем позовних вимог, задовольняє їх у повному обсязі, шляхом визнання протиправним та скасування спірного наказу в частині, що стосується позивача.
Судові витрати.
По-перше, щодо судового збору.
Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі норми п.12 ч.1 ст.5 ЗУ ''Про судовий збір'', його розподіл судом не здійснюється.
По-друге, щодо правничої допомоги.
Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, в тому числі: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо.
Суд звертає увагу, що визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Вказана правова позиція міститься також в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 808/1849/18.
Крім того, у разі, якщо під час вирішення клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених стороною в адміністративній справі суб`єктом приватного права, за рахунок бюджетних асигнувань іншої сторони суб`єкта владних повноважень, суди повинні на підставі аналізу поданих сторонами доказів, з урахуванням категорії складності та значення справи для сторін, самостійно визначити розмір судових витрат на правничу допомогу, який має бути відшкодований.
Вказана правова позиція міститься також в постанові Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №160/6762/21.
Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Суд враховує, що: дана справа є справою незначної складності і була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні); судові засідання у справі не проводились; представником позивача було складено та подано до суду обов`язковий процесуальний документ - позов, складання та подання представником позивача інших документів було його правом, а не обов`язком; адміністративна справа не викликає публічного інтересу; в даних правовідносинах наявна стала практика судів; пошук судової практики та аналіз правової позиції Верхового Суду з поставленої проблематики клієнта, затвердження позиції, викладеній у позовній заяві, а також формування пакету документів згідно вимог КАСУ, попереднє направлення позову відповідачу та третій особі, охоплюється поняттям складання та подання позовної заяви, оскільки в юридичному сенсі складання позову це не друкування тексту, а саме аналіз фактів та інтелектуальна робота; уладення додатку до договору про надання правової допомоги та написання детального опису робіт (наданих послуг) з кілєнтом не є правничою допомогою в розумінні КАС України.
Отже, беручи до уваги встановлені вище обставини, суд дійшов висновку, що обґрунтованими і справедливими є витрати на правничу допомогу в сумі 3500 грн, які і підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача. В іншій частині стягнення витрат на правничу допомогу суд відмовляє.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд
1. Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити.
2. Визнати протиправним та скасувати п.7 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) від 01.08.2022 № 218 (по стройовій частині), а саме в частині, що стосується ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), за рахунок бюджетних асигнувань 3500 (три тисячі п`ятсот) грн витрат на правничу допомогу.
4. В задоволенні стягнення на користь ОСОБА_1 з Військової частини НОМЕР_1 6500 грн витрат на правничу допомогу - відмовити.
5. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.
6. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
7. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення складено та підписано суддею 13.05.2025.

Суддя А.І. Сидорук