Справа № 280/10730/24
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2025 року м. Дніпросправа № 280/10730/24
(суддя Прасов О.О., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року у справі №280/10730/24 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служба України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19 листопада 2024 року звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, згідно з яким просить визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті №ПШ045752 від 22.10.2024 року про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню так як в діях позивача відсутній склад вчинення правопорушення за яке його притягнуто до відповідальності.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що договір оренди автомобіля та напівпричепа від 01.08.2024 згідно з ч.1 ст.220 Цивільного кодексу України є нікчемним. У товарно-транспортній накладній від 29.08.2024 за №47 не зазначено хто є автомобільним перевізником. В акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 29.08.2024 за №АР062509 водій ОСОБА_2 пояснив наступне: «Я ОСОБА_2 про ці закони і статі не знав і хояїн теж. Ми їздемо не регулярно, коли є робота.». Позивачем не надано до суду безспірних доказів того, що саме не він був 29.08.2024 автомобільним перевізником. За матеріалами справи, 29.08.2024 водій ОСОБА_2 пред`явив співробітникам відповідача тахокарти за 15.08.2024 та за 20.08.2024, а тому постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ045752 прийнята 22.10.2024 відповідачем обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, розсудливо, а отже є правомірною і не підлягає скасуванню.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Також, просить відшкодувати сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що постанова №ПШ045752 від 22.10.2024 є протиправною та підлягає скасуванню так як прийнята без урахування усіх обставини справи. Також, позивач зазначає про те, що саме з ТОВ «Укр-Мет Альянс», як орендарем, ФОП ОСОБА_1 , як орендодавцем, було укладено договір оренди автомобіля та напівпричепа від 01.08.2024. Тобто у ТОВ «Укр-Мет Альянс» була наявна об`єктивна господарська необхідність у забезпеченні поставок металобрухту та в укладенні договору оренди, так само як і у ФОП ОСОБА_1 . Саме цих господарюючих суб`єктів зазначено у ТТН №41 від 29.08.2024 року: ТОВ «Укр-Мет Альянс» як вантажовідправника, а ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» як вантажоотримувача. З огляду на це у справі наявні належні, допустимі, достатні й достовірні докази того, що, укладаючи цей договір, ОСОБА_1 діяв саме як ФОП, а не як фізична особа. Відповідно суд першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм матеріального права дійшов неправильного висновку про нікчемність цього договору оренди від 01.08.2024 у зв`язку з недодержанням його сторонами вимог ч. 2 ст. 799 ЦК України про нотаріальне посвідчення договору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що Державною службою України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ045752 від 22.10.2024 до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн (а.с.40).

У вказаній Постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ045752 від 22.10.2024 зазначено: «…ФІЗИЧНА ОСОБА-ПІДПРИЄМЕЦЬ ОСОБА_3 29.08.24р., 916 км + 897 м а/д М-30 Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине, Акт №АР062509 допущено порушення вимог ст.34, ст.48 ЗУ «Про авто. транс.», п.6.1 наказу МТЗУ 340 від 07.06.10; п.3.3 розділу ІІІ наказу МТЗУ №385 від 24.06.10, а саме: під час перевезення вантажів, перевізник не забезпечив водія тахокартами у кількості, що передбачена ЄУТР або бланком підтвердження діяльності відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» …».

Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (далі Закон № 2344-III) передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

З аналізу положень статті 48 Закону № 2344-III вбачається, що перелік документів визначений зазначеною нормою для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не є вичерпним.

У відповідності до ст. 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 р. № 2344-III (далі - Закон № 2344) з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:

- організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;

- здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;

- забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

- здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

В розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.

В свою чергу наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 07.06.2020 року №340 зареєстрованого в міністерстві юстиції України 14.09.2020 року № 811/18106 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, яке встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку (далі Положення №340).

Відповідно до пункту 1.3 Положення №340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Згідно з пунктом 6.1 Положення №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Пунктом 6.3 Положення №340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Отже, згідно з визначенням Положення тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ. Іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року №385, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 року за №946/18241, затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (надалі - Інструкція №385).

Ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів та поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

За визначенням, наведеним у пункті 1.4 розділу І Інструкції №385, контрольний пристрій (тахограф) - це обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Умови використання тахографів передбачені розділом III Інструкції №385.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.3 розділу ІІІ Інструкції №385 виробники транспортних засобів, перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР).

Водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Як вбачається з постанови №ПШ045752 від 22.10.2024 позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог Положення №340 та Наказу Мінтранспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року №385, а саме не забезпечив водія тахокартами у кількості, що передбачена ЄУТР або бланком підтвердження діяльності, відповідальність за яке правопорушення передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 цього Закону (а.с.40).

Враховуючи відсутність у водія на момент перевірки тахокарт у кількості, що передбачена ЄУТР або бланком підтвердження діяльності, суд апеляційної інстанції зробив висновок про порушення автомобільним перевізником законодавства про автомобільний транспорт, що в свою чергу є підставою для притягнення його до відповідальності на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з товарно-транспортною накладною від 29.08.2024 за №47, яка міститься в матеріалах справи, у розділах «замовник» зазначено ТОВ «Укр-Мет Альянс», в графі «вантажовідправника» зазначено ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», при цьому графа «автомобільний перевізник» взагалі не заповнена (а.с.39).

Приписами пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 363 від 14 жовтня 1997 року, визначено:

Перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Аналіз вищезазначених положень Правил та форми яка наведена в додатку 7 до цих Правил, свідчить, що у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену цими Правилами та відображену у додатку.

Отже, правила перевезення вантажів автомобільним транспортом України, а також постанова Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року №207, якою затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні визначають, що товарно-транспортна накладна (ТТН) обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах (тобто коли є послуга перевезення вантажу).

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно з ч.2 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Тобто, для водія транспортного засобу необхідними документами, які пред`являлися контролюючому органу були посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна на вантаж, в якій в свою чергу позивача зазначено як перевізника.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах то основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, та правильність і повнота заповнення цього документа покладається на сторін договору.

Зважаючи на те, що позивач був учасником цих договірних відносин, обов`язок щодо перевірки правильності та повноти заповнення цього документу покладається зокрема і на нього, як наслідок, і відповідальність за результатом такого заповнення несуть учасники договірних відносин.

При цьому, відповідач, як контролюючий орган не має повноважень самостійно визначати той чи інший статус учасника договірних відносин, зважаючи на те, що йому водієм у відповідності до закону має пред`являтися посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна на вантаж, в якій в свою чергу і зазначається перевізник.

Зважаючи на те, що товарно-транспортна накладна від 29.08.2024 за №47 не містить інформації щодо автомобільного перевізника, при цьому позивач як учасником цих договірних відносин повинен був перевірити правильність та повноту заповнення цього документу, суд апеляційної інстанції враховуючи надані документи, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірних відносинах перевізником є саме позивач.

Щодо вимог позивача в частині відшкодування йому сплаченої суми судового збору та понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позов не підлягає задоволенню. як і апеляційна скарга ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції зробив висновок про відсутність підстав для відшкодування позивачу сплаченої суми судового збору та понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року у справі №280/10730/24 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 12 травня 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва