Справа № 381/1788/25
Суддя: Самуха В. О.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Рішення

Іменем України

12 травня 2025 року Фастівський міськрайонний суд у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Беленчук Я.В., розглянувши у відкритому судового засіданні в спрощеному позовному провадженні в м. Фастів Київської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

встановив:

04 квітня 2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі, позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі, ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позивач стверджує, що 28 березня 2025 року відносно нього, як військовозобов`язаного, була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення № 252, його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень.

Постанова винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Підставою для прийняття цієї постанови про накладення адміністративного стягнення зазначено порушення позивачем вимог статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та неприбуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 в час та місце, визначене в повістці № 1546428.

Позивач заперечує факт отримання цієї повістки та, відповідно, свою обізнаність щодо необхідності явки до територіального підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач стверджує, що про факт його перебування у розшуку дізнався 12 січня 2025 року від дільничного, 14 січня 2025 року він самостійно прибув до ТЦК та почав проходити ВЛК.

Позивач стверджує, що сумлінно виконує обов`язки військовозобов`язаного, своєчасно оновив дані у застосунку «Резерв +».

Позивач наполягає, що сплатив штраф згідно постанови у справі про адміністративне правопорушення не у зв`язку із визнанням вини, а тому що, згідно роз`яснень, отриманих у ІНФОРМАЦІЯ_4 , без сплати штрафу не можливо було вилучити інформацію про його перебування у розшуку.

З огляду на те, що він не був поінформованим про свій обов`язок з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 , в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною 3 статті 210-1 КУпАП, тому оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративні правопорушення закриттю. Також позивач просив стягнути на його користь суму сплаченого штрафу у розмірі 17 000 гривень та пронесені ним витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2025 року залишено позовну заяву без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2025 року відкрито провадження в цій адміністративній справі, наданий строк для надання відзиву відповідачу.

24 квітня 2024 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу суду надійшов відзив відповідача на адміністративний позов, до відзиву долучені документи, що обґрунтовують позицію представниками відповідача.

Зокрема, у відзиві стверджується про законність винесення оскаржуваної постанови та наявність достатніх підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, який, будучи належним чином повідомленим про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідний обов`язок не виконав, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена в частині 3 статті 210-1 КУпАП.

Також, у відзиві стверджується, що повістка була належним чином оформлена та відправлена на адресу позивача, як військовозобов`язаного, в подальшому, у відповідності пунктів 81, 82, 99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених ПКМУ № 270 від 05 березня 2009 року, конверт з повісткою повернений з відміткою «адресат відсутній за зазначеною адресою», що свідчить про належне сповіщення позивача про його обов`язок з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В цьому випадку неявка позивача за викликом є достатньою підставою для висновків про вчинення ним адміністративного правопорушення, що, в свою чергу, підтверджує правомірність його притягнення до адміністративної відповідальності.

Під час притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності було дотримано процедуру накладення адміністративного стягнення, роз`яснено його права, передбачені статтею 268 КУпАП і в подальшому позивач сплатив штраф добровільно, без будь-якого примусу.

Представник відповідача окремо звертає увагу на те, що в силу приписів статті 286 КАС України, суд не має повноважень вирішувати питання повернення грошових коштів, сплачених на виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення.

29 квітня 2025 року з використанням системи «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив позивача, однак в супереч приписам статті 162, 163 КАС України, до відповіді на відзив не доручені докази її направлення відповідачу, відповідно, суд не приймає до уваги, аргументи позивача, викладені в цій заяві по суті спору.

В судове засідання не з`явились позивач та представник відповідача, в заяві від 04 квітня 2025 року позивач просив проводити судовий розгляд без його участі, представники відповідача, будучи належним чином повідомленими про час і дату проведення судового засідання для участі не з`явились, причин неявки не повідомили, клопотань про відкладення судового засідання не заявили.

З урахуванням строків розгляду цієї категорії справ, передбачених частиною 1 статті 286 КАС України, керуючись приписами частини 1 статті 205 КАС України, суд ухвалив проводити судове засідання без участі представника відповідача та позивача.

09 травня 2025 року суд, закінчивши з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, перейшов на стадію ухвалення судового рішення, у відповідності до приписів статті 227 КАС України, ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 12 травня 2025 року до 17 години 00 хвилин.

Ознайомившись зі змістом доводів сторін спору, дослідивши долучені до справи письмові докази, приходжу до переконання про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Так, судом встановлені наступні обставини справи.

04 грудня 2024 року службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 (Боярка) було сформовано повістку № 1546428, адресовану ОСОБА_1 , в якій зазначено про необхідність його явки на 17 грудня 2024 року об 14 годині 00 хвилин для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Повістка була направлено на адресу позивача, як військовозобов`язаного, проте конверт повернувся відправнику з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». На долученій до відзиву копії довідки оператора поштового зв`язку про причини повернення кореспонденції стоїть поштовий календарний штемпель від 14 грудня 2024 року.

Відповідно, позивач за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 у визначений в повістці час та дату не з`явився.

Згідно з відміткою у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного, 12 лютого 2025 року позивач пройшов ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнаний придатним до військової служби.

Обставини щодо дати проходження ВЛК позивачем також відображені у довідці № 32/0/628 військово-лікарської комісії.

28 березня 2025 року відносно позивача, як військовозобов`язаного, була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення № 252, його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень.

Постанова винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 .

Підставою для прийняття цієї постанови про накладення адміністративного стягнення зазначено порушення позивачем вимог статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та неприбуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 в час та місце, визначене в повістці № 1546428.

Позивач не заперечує, що не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 у час та дату, зазначену в повістці, однак стверджує, що не отримував кореспонденції та не був проінформованим про факт надходження листа працівниками оператора поштового зв`язку, отже не знав та не міг знати про потребу прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановивши зазначені обставини справи, суд вважає, що до правовідносин сторін спору підлягають застосуванню наступні правові норми.

Зокрема, правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно із частиною третьою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до абзацу 7 частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Відповідно до пункту 2 пункту 2 Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ від 30 грудня 2022 року № 1487, яким визначені Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Положеннями статті 235 КУпАП встановлено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до статей 7, 8 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності та ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно приписів частини 1 статті 9, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями статті 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями статті 280 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з частиною першою статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини третьої статті 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Диспозиція частини 3 статті 210-1 КУпАП є бланкетною та передбачає можливість притягнення до адміністративної відповідальності за порушення законодавчих актів, як законів, так і підзаконних нормативно-правових актів, у сфері оборони, мобілізаційної підготовку та мобілізації, за умови, що таке порушення є протиправною, винною (умисна або необережна) дію чи бездіяльністю.

Відтак, порушення приписів статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та не явка особи, після отримання повістки, до територіального підрозділу РТЦК та СП, може бути кваліфікована, як адміністративний проступок, відповідальність за який передбачена частиною 3 статті 210-1 КУпАП, лише за умови, що така неявка має протиправний характер і поведінка особи характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Згідно приписів статті 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно приписів статті 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Далі, згідно пункту 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою КМУ від 05 березня 2009 року № 270, рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».

Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

В контексті наведених правових норм, працівник оператора поштового зв`язку, у випадку відсутності адреса за зазначеною в поштовому відправленні адресою, вчиняє дії щодо його інформування: 1. Інформує за наявним номером телефону (якщо такий є) , 2. Вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».

Однак, до матеріалів справи не долучено доказів того, що працівником оператора поштового зв`язку вчинялись дії щодо інформування позивача, як адресата, про факт надходження листа з повісткою, зокрема, відсутні докази вкладення до його абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».

Відтак, не можливо стверджувати про обізнаність позивача про надходження повістки та, як наслідок, про його обізнаність щодо виникнення обов`язку з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно правової позиції, висловленої в Постановах П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2025 року по справі № 511/4701/24 (номер в ЄРДР 125930686), Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року по справі № 758/16520/24 (номер в ЄРДР 126704537), обставини щодо відсутності доказів вкладення до абонентської скриньки повідомлення про надходження повістки є суттєвими в контексті оцінки обізнаності позивача, так як відсутність обізнаності особи про виникнення обов`язку не може свідчити про умисне його невиконання.

Суд погоджується з зазначеною правовою позицією та вважає її релевантною та застосовною для оцінки правомірності дій позивача в межах цієї адміністративної справи.

Отже, за відсутності доказів належного сповіщення позивача, як адресата, працівниками оператора поштового зв`язку про факт надходження рекомендованого листа з позначкою « ІНФОРМАЦІЯ_5 », відсутні підстави стверджувати, що його неявка до ІНФОРМАЦІЯ_3 у час та дату, визначені в повістці, має протиправний характер, а в його діях є вина у формі умислу чи необережності.

Згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінюючи оскаржувану постанову на відповідність вимогам статті 2 КАС України, суд вважає, що відповідач прийшов передчасного висновку щодо винуватості позивача у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, і ним не враховано об`єктивні обставин по справі, такі як необізнаність позивача з фактом направлення йому повістки.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а також протиправності дій особи.

За змістом норм частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідачем поза розумним сумнівом не доведено вини позивача у вчиненні інкримінованого правопорушення та протиправності дій останнього, що свідчить про незаконність оскаржуваної постанови.

Далі, згідно приписів пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду цієї справи суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Дана правова норма не конкретизує підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, тому судом в даному випадку мають бути застосовані підстави, передбачені частиною 1 статті 247 КУпАП.

З огляду на те, що в діях позивача не встановлений склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі приписів пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд приходять до висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови та про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, в силу приписів частини 2 статті 19 Конституції України та положень статті 286 КАС України, під час розгляду справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності, суд не має повноважень вирішувати питання щодо стягнення на користь позивача сплачених ним сум в рахунок виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення, якщо відповідна постанова буде скасованою.

Відтак, позовні вимоги про стягнення на користь позивача сплаченого ним штрафу у розмірі 17 000 гривень задоволенню не підлягають.

Далі, згідно зі ст. 246 ч. 5 п. 2 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду, зокрема, позовної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 вказала на те, що судовий збір за подання позовної заяви у справах щодо накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 гривень.

З урахуванням викладеного, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у сумі 605,60 гривень підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Інша частина судового збору за подання позовної заяви, як надмірно сплачена, може бути повернена позивачу у відповідності до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Міністерством Фінансів України від 03.09.2013 року № 787.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 255, 265, 258, 288, 289 КУпАП, ст.ст. 4, 12, 46, 72, 77, 79, 229, 241-256, 257, 286 КАС України,-

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Скасувати Постанову № 252 від 28 березня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Суддя Самуха В.О.