Справа № 140/13325/24
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/13325/24 пров. № А/857/33360/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Качмара В.Я., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Негабарит-Сервіс» на ухвалу судді Волинського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року про повернення позовної заяви у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Негабарит-Сервіс» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

суддя (судді) в суді першої інстанції Дмитрук В.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

15 листопада 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Негабарит-Сервіс» (далі ТОВ «Негабарит-Сервіс») звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: форми «В1» № від 16 жовтня 2023 року про завищення бюджетного відшкодування у сумі 1 024 614 грн та нарахування штрафної санкції у сумі 102 461,40 грн, форми «В3» № від 16 жовтня 2023 року про відмову бюджетного відшкодування на суму 26 868 грн.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду та докази на її підтвердження.

21 листопада 2024 року на адресу Волинського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про поновлення процесуального строку, який вказав на те, що поважною причиною пропуску строку звернення до суду є судове оскарження ТОВ «Негабарит-Сервіс» у справі № 140/35916/23 результатів попередньої перевірки за травень 2023 року, на підставі якої було винесено податкові повідомлення-рішення форми «В4» № від 13 вересня 2023 року про зменшення розміру від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на 2 674 934 грн. Зазначив, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2024 року податкові повідомлення-рішення за травень 2023 року визнано протиправними та скасовано. Вказує, що дізнався про те, що винесені повідомлення-рішення форми «В1» № від 16 жовтня 2023 року та форми «В3» № від 16 жовтня 2023 року є незаконними лише після набрання законної сили судовим рішенням щодо скасування результатів перевірки за травень 2023 року, а не з дати отримання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Негабарит-Сервіс» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, повернуто позивачу.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суддя суду першої інстанції виходив з того, що процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. З урахуванням положень п. 42.2 ст. 42 ПК України та беручи до уваги те, що рекомендований лист з повідомленням про вручення надісланий за податковою адресою позивача, суддя суду першої інстанції прийшов до висновку, що рішення контролюючого органу вважаються належним чином врученим позивачу 20 жовтня 2023 року, а до суду позивач звернувся 15 листопада 2024 року, тобто з пропуском строку звернення до суду. Позивачем не наведено жодної обставини, що строк на звернення до суду пропущено з поважних причин, а доводи про судове оскарження у справі № 140/35916/23 результатів попередньої перевірки, на підставі яких було винесено спірні податкові повідомлення-рішення не може бути взято до уваги, оскільки жодним чином не змінює початок перебігу строку на звернення до суду з позовом щодо оскарження таких податкових повідомлень-рішень.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ «Негабарит-Сервіс» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що відповідач з огляду на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2024 року у справі № 140/35916/23 - не відкликав винесені податкові повідомлення-рішення форми «В1» № від 16 жовтня 2023 року та форми «В3» № від 16 жовтня 2023 року та не привів у відповідність дані електронного кабінету платника податків. Вказує, що відповідно до п.56.18. ст.56 ПК України платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу (1095 днів). Зазначає, що ТОВ «Негабарит-Сервіс» дізналося, що винесені відповідачем податкові повідомлення-рішення форми «В1» № від 16 жовтня 2023 року та форми «В3» № від 16 жовтня 2023 року є незаконними, лише після набрання законної сили судовим рішенням щодо скасування результатів попередньої перевірки (за травень 2023), а не з дати отримання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Зазначає, що в іншому випадку, оскарження податкового повідомлення-рішення форми «В1» № від 16 жовтня 2023 року та форми «В3» № від 16 жовтня 2023 року без оскарження (попереднього) повідомлення-рішення «В4» № від 13 вересня 2023 року про зменшення розміру від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду - було неможливим. Дані обставини вважає поважними, оскільки носять об`єктивний характер, не залежали від його волі та унеможливлювали своєчасне звернення до суду.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про повернення пощовної заяви. Вказує, що позов, з яким позивач звернувся до суду, у межах справи № 140/35916/23 стосувався оскарження податкових повідомлень-рішень, позивач вказував на їх незаконність та протиправність, відповідно він мав би вважати й повідомлення-рішення форми «В1» № від 16 жовтня 2023 року та форми «В3» № від 16 жовтня 2023 року протиправними відповідно до аналогічних обставин. Вважає, що розгляд попередньої справи жодним чином не обмежував прав позивача на звернення до суду з оскарженням відповідних податкових повідомлень-рішень, та не накладав заборони на реалізацію відповідних прав.

Представником позивача подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що що через те, що відповідач всупереч ст. 60 ПК України добровільно не відкликав винесені раніше ним податкові повідомлення-рішення, ТОВ «Негабарит-Сервіс» дізналось про порушення своїх прав, відтак, про необхідність звернення з даним позовом до суду, саме 26 вересня 2024 року.

Представником відповідача подано додаткові пояснення, в яких зазначає, що сам факт набрання законної сили постановою не може вважатися днем, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, оскільки саме податкові повідомлення-рішення «В1» № від 16 жовтня 2023 року та «В3» № прямо впливали на інтереси платника податків, а також не були пов`язані з попередньо розглянутою справою. Також звертає увагу, що вказані податкові повідомлення-рішення винесені 16 жовтня 2023 року, отримані позивачем 20 жовтня 2023 року, тобто в обох випадках пропущено строк на звернення до суду.

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявнику) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив на апеляційну скаргу, додаткові пояснення представника відповідача, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, оскільки позивач звернувся до суду поза межами встановленого частини 2 статті 122 КАС України строку, а вказані ним підстави для поновлення строку звернення до суду були визнані неповажними

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття 56 ПК України.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Згідно з п. 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Пунктом 102.2 статті 102 ПК України визначені випадки, коли грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті.

Аналіз статті 102 ПК України дає підстави для висновку, що після закінчення визначеного у ній строку давності питання вирішення спору, зокрема, щодо правомірності податкового повідомлення рішення взагалі не може бути поставлене перед контролюючим органом вищого рівня або судом.

Зазначений у пункті 102.1 статті 102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду. Між правовою природою матеріально-правового строку давності в податкових правовідносинах та процесуального строку звернення до адміністративного суду є сутнісна різниця, а тому помилковим є ототожнення їх призначення при використанні.

Оскільки норма п.56.18 ст. 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду, такий строк визначено в п. 2ст. 122 КАС України, він становить шість місяців.

Наведений висновок узгоджується з викладеним у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19.

Верховний Суд у складі суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 13 квітня 2023 року у справі № 640/25800/21 теж зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій врахували висновки Верховного Суду, висловлені в постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19, та обґрунтовано підсумували, що процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів Касаційного адміністративного суду також в постанові від 15 березня 2023 року у справі № 640/5765/22, ухвалі від 16 лютого 2023 року у справі № 120/324/22-а.

Із адміністративного позову слідує, що позивач оскаржує податкові повідомлення-рішення № від 16 жовтня 2023 року та № від 16 жовтня 2023 року.

Відповідно до пунктів 42.2, 42.5 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1204 від 28 грудня 2015 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за № 124/28254) податкове повідомлення-рішення вважається належним чином надісланим (врученим) платнику податків, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 Кодексу.

Згідно з абз. 1 п. 3 розділу ІІІ вищевказаного Порядку дата надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення проставляється посадовою особою платника податків юридичної особи (фізичною особою - платником податків або її законним представником) - у разі вручення податкового повідомлення-рішення під розписку (на обох примірниках, а при врученні податкового повідомлення-рішення форми Ф - на корінці податкового повідомлення-рішення).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно з матеріалами справи, оскаржувані податкові повідомлення-рішення направлено на податкову адресу позивача, актуальну на момент винесення та направлення таких податкових повідомлень-рішень, засобами поштового зв`язку та вручені позивачу 20 жовтня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 992, на якому міститься відповідна відмітка про вручення, що не заперечується позивачем.

З урахуванням положень п. 42.2 ст. 42 ПК України та беручи до уваги те, що рекомендований лист з повідомленням про вручення надісланий за податковою адресою позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення контролюючого органу вважаються належним чином врученим позивачу 20 жовтня 2023 року.

Однак до суду позивач звернувся лише 15 листопада 2024 року, тобто з пропуском строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не наведено жодної обставини, що він пропустив строк на звернення до суду з поважних причин, а доводи апеляційної скарги про судове оскарження у справі № 140/35916/23 результатів попередньої перевірки, на підставі яких було винесено спірні податкові повідомлення-рішення не може бути взято до уваги, оскільки вони жодним чином не змінюють початок перебігу строку на звернення до суду з позовом щодо оскарження таких податкових повідомлень-рішень.

Позивач достовірно знав про проведену перевірку та порушення, виявлені посадовими особами контролюючого органу, негативним наслідком яких для платника податків є винесення податкових повідомлень рішень.

Розгляд справи № 140/35916/23 жодним чином не обмежував прав позивача на звернення до суду з оскарженням відповідних податкових повідомлень-рішень, та не накладав заборони на реалізацію відповідних прав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19 зауважила, що частиною другою та третьою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Порівняльний аналіз словоформ «дізналась» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду (постанова Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 16 серпня 2023 року по справі № 200/9648/21).

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року (справа № 240/12017/19) вирішуючи питання дотримання особою строків звернення до суду, зауважив, що позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Водночас, у випадку, коли позивачем не наведено обґрунтованих аргументів та переконливих доказів, які могли б свідчити про об`єктивну неможливість вчинення ним всіх необхідних і можливих дій щодо реалізації процесуальних прав у передбачені процесуальним законом строки, застосування судами передбачених законом наслідків пропущення строків звернення до суду, не є порушенням права особи на доступ до суду. Аналогічна правова позиція викладена у постанову Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі № 140/9165/23.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач достовірно знав про проведену перевірку та порушення, виявлені посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області, негативним наслідком яких для платника податків є винесення податкових повідомлень-рішень.

Учасники справи зобов`язанні діяти вчасно та в належний спосіб, у зв`язку з чим, будь-які зволікання останніх не свідчать про намір добросовісної реалізації права на звернення до суду.

Колегія суддів зауважує, що лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо звернення до суду у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення до суду з поважних причин.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем не було дотримано строку звернення до суду без наявності на те поважних причин, що не залежали від волевиявлення особи, яка звертається до суду із позовом, та пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки з вказаними позовними вимогами позивач звернувся до суду поза межами встановленого частини 2 статті 122 КАС України строку, заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду не подано, обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Негабарит-Сервіс» залишити без задоволення, а ухвалу судді Волинського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року про повернення позовної заяви у справі № 140/13325/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. Я. Качмар
В. В. Ніколін