Справа № 160/7176/25
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2025 рокуСправа №160/7176/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач-2), в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 14.01.2025 призначити ОСОБА_1 пільгову пенсію за Списком №1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п.а ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зарахуванням до:
1) пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи у шахті «Заря» Терезького виробничого об`єднання по видобутку антрациту «Торезантрацит» з 18.05.1987 по 31.07.1987 (2 місяці 14 днів) учнем гірника очисного забою, з 04.01.1988 по 15.02.1988 (1 місяць 12 днів) учнем електрослюсаря підземного, з 26.02.1988 по 22.04.1988 (1 місяць 28 днів) електрослюсарем підземним 4 розряду, з 01.06.1988 по 05.06.1988 (5 днів) електрослюсарем підземним 4 розряду, з 26.06.1990 по 02.12.1991 (1 рік 5 місяців 7 днів) електрослюсарем підземним 4 розряду, з 03.12.1991 по 11.10.1994 (2 роки 10 місяців 9 днів) гірником очисного забою 5 розряду, з 12.10.1994 по 24.11.1995 (1 рік 1 місяць 13 днів) гірничим майстром дільниці з добичі вугілля, з 25.11.1995 по 22.09.1997 ( 1 рік 9 місяців 29 днів ) старшим механіком за стаціонарним обладнанням;
2) пільгового стажу за Списком №1 періодів навчання в Сніжнянському технікумі по спеціальності гірник електромеханік з 01.09.1984 по 17.05.1987 (2 роки 8 місяців 17 днів);
3) пільгового стажу за Списком №1 період проходження військової служби з 10.06.1988 по 03.04.1990 (1 рік 9 місяців 25 днів) в рядах Радянської армії;
4) загального страхового стажу періодів роботи в Акціонерному товаристві «Волзький автомобільний завод» м. Тольятті Самарської області (російська федерація) з 12.05.2000 по 11.07.2000 (1 місяць 30 днів) рихтувальником кузовів четвертого розряду у цех сварки та фарбування кузовів, з 18.07.2000 по 17.10.2000 (2 місяці 30 днів ) рихтувальником кузовів четвертого розряду у цех сварки та фарбування кузовів, з 25.10.2000 по 31.10.2000 ( 7 днів) слюсарем механоскладальних робіт четвертого розряду;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити призначену з 14.01.2025 ОСОБА_1 пільгову пенсію за Списком №1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п. а ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Ухвалою суду від 10.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи на підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою суду встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Відповідачі суду відзив на позов не надали, про причини неподання відзиву суд не повідомили.
На підставі частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Виходячи з положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд адміністративної справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14.01.2025 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону №1058-IV.
Рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 22.01.2025 №74 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону №1058-IV. В рішенні зазначено, що вік заявника 56 років 02 місяці. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочих місць після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків (залежно від дати досягнення пенсійного віку), з них не менше 10 років на зазначених роботах. Страховий стаж особи з урахуванням додаткових років за роботу за Списком №1 становить 19 років 08 місяців 23 дні, в тому числі, пільговий стаж становить 01 рік 08 місяців 05 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи згідно записів трудової книжки з 26.06.1990 по 22.09.1997, оскільки відсутня інформація про перейменування підприємства з шахта «ЗАРЯ» Терезького виробничого об`єднання по видобутку антрациту («ТОРЕЗАНТРАЦИТ») на ТзОВ шахта «Зоря»; період роботи в російській федерації з 12.05.2000 по 11.07.2000, з 18.07.2000 по 17.10.2000, з 25.10.2000 по 31.10.2000, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян в державах, які входили до складу колишнього Союзу РСР у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Отже, позивачу відмовлено в призначенні пенсії відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону №1058-IV через відсутність необхідного страхового та пільгового стаж роботи.

Вважаючи оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон №1058-IV.

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На підставі пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок №637) визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядок №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній відповідних записів.

У позовній заяві позивач просить зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 періоди навчання: з 01.09.1984 по 17.05.1987, з 18.05.1987 по 31.07.1987, з 04.01.1988 по 15.02.1988, з 26.02.1988 по 22.04.1988; період роботи з 01.06.1988 по 05.06.1988, період проходження військової служби з 10.06.1988 по 03.04.1990, періоди роботи: з 26.06.1990 по 02.12.1991, з 03.12.1991 по 11.10.1994, з 12.10.1994 по 24.11.1995, з 25.11.1995 по 22.09.1997.

Щодо зарахування вказаних періодів до пільгового стажу за Списком №1, суд зазначає таке.

В трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 містяться записи, зокрема (мовою оригіналу):

Шахта «ЗАРЯ» Терезское производственное объединение по добыче антрацита («ТОРЕЗАНТРАЦИТ»)

№1: 18.05.1987 принят учеником горнорабочего очистного забоя;

№2: 31.07.1987 уволен по окончанию производственной практики;

Шахта «ЗАРЯ» Терезское производственное объединение по добыче антрацита («ТОРЕЗАНТРАЦИТ»)

№3: 04.01.1988 принят учеником электрослесаря подземного;

№4: 15.02.1988 переведен электрослесарем подземным 4 разряда;

№5: 22.04.1988 уволен по окончанию преддипломной практики;

Шахта «ЗАРЯ» Терезское производственное объединение по добыче антрацита («ТОРЕЗАНТРАЦИТ»)

№6: 01.06.1988 принят электрослесарем подземным 4 разряда;

№7: 05.06.1988 уволен по ст. 36 КЗоТ УССР в связи с призовом на действительную военную службу;

№8: 10.06.1988 03.04.1990 служба в составе Вооруженных Сил СССР;

Шахта «ЗАРЯ» Терезское производственное объединение по добыче антрацита («ТОРЕЗАНТРАЦИТ»)

№9: 26.06.1990 принят электрослесарем подземным 4 разряда;

№10: 03.12.1991 переведен горнорабочим очистного забоя 5 разряда;

№11: 12.10.1994 переведен горным мастером участка по добыче угля;

№12: 25.11.1995 переведен старшим механиком по стационарному оборудованию;

№13: 22.09.1997 уволен по ст. 38 КЗоТ Украины по собственному желанию.

Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18 листопада 2005 року та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за №1451/11731 (далі - Порядок №383).

Відповідно до пункту 3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Отже, однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи.

На час проходження позивачем практики на посаді учня горноробочого у період з 18.05.1987 по 31.07.1987, учня електрослюсаря у період з 04.01.1988 по 22.04.1988, а також на час роботи електрослюсарем підземним з 01.06.1988 по 05.06.1988 (до початку військової служби), з 26.06.1990 по 26.01.1991 діяла постанова Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах» (далі Постанова №1173), якою затверджені списки виробництв, цехів, професій і посад, що додаються, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах.

Посади, які позивач займав на час дії вказаної постанови (до 26.01.1991), не передбачені Списком №1 Постанови №1173.

За вказаних обставин, у суду відсутні підстави для зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №1 періодів проходження позивачем практики на посаді учня гірничого у період з 18.05.1987 по 31.07.1987, учня електрослюсаря у період з 04.01.1988 по 22.04.1988, роботи електрослюсарем підземним з 01.06.1988 по 05.06.1988 (до початку військової служби), з 26.06.1990 по 25.01.1991 (останній день перед ухваленням постанови Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення» (далі Постанова №10).

На час дії Постанови №10 позивач працював електрослюсарем підземним (з 26.01.1991 по 02.12.1991); з 03.12.1991 по 11.10.1994 (гірничим); з 12.10.1994 по 24.11.1995 (гірничим майстром); з 25.11.1995 по 22.09.1997 (старшим механіком).

Постанова №10 містить Список №1 виробництв, робіт, професій, посад та показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, зайнятість у яких дає право на пенсію за віком (за старістю) на пільгових умовах:

Розділ І. Гірничі роботи:

підрозділ 1010300а-19931 «Електрослюсарі (слюсарі) чергові та з ремонту обладнання»;

підрозділ 1010300а-11717 «Гірничі підземні»;

підрозділ 1010100д-23187 «Майстри, майстри гірничі»;

підрозділ 1010100г-23485 «Механіки (старші механіки, змінні механіки)».

Отже, Постановою №10 підтверджується пільговий характер виконуваних позивачем робіт за Списком №1 у періоди: з 26.01.1991 (дата ухвалення Постанова №10) по 02.12.1991 на посаді електрослюсаря підземного; з 03.12.1991 по 11.10.1994 гірничим; з 12.10.1994 по 24.11.1995 гірничим майстром; з 25.11.1995 по 22.09.1997 старшим механіком.

Зі змісту спірного рішення вбачається, що до страхового стажу позивача відповідачем-2 не зараховано періоди роботи з 26.06.1990 по 22.09.1997, оскільки відсутня інформація про перейменування підприємства з шахта «ЗАРЯ» Терезького виробничого об`єднання по видобутку антрациту («ТОРЕЗАНТРАЦИТ») на ТзОВ шахта «ЗОРЯ».

З цього приводу, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.2. Інструкції №58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3. Інструкції №58).

Пунктом 2.4. Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні норми були закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162), яка діяла під час оформлення частини записів в спірний період в трудовій книжці позивача.

Так, пунктом 1.1. Інструкції №162 було передбачено (мовою оригіналу):

«Трудовая книжка является основным документом о трудовой деятельности рабочих и служащих. Трудовые книжки ведутся на всех рабочих и служащих государственных, кооперативных и общественных предприятий, учреждений и организаций*, проработавших свыше 5 дней, в том числе на сезонных и временных работников, а также на нештатных работников при условии, если они подлежат государственному социальному страхованию.».

Пунктами 2.1-2.3, 4.1. Інструкції №162 було визначено (мовою оригіналу):

« 2.1. Заполнение трудовых книжек и вкладышей к ним производится на языке союзной, автономной республики, автономной области, автономного округа, на территории которых расположено данное предприятие, учреждение, организация, и на официальном языке СССР.

2.2. Заполнение трудовой книжки впервые производится администрацией предприятия в присутствии работника не позднее недельного срока со дня приема на работу.

В трудовую книжку вносятся: … сведения о работе: прием на работу, перевод на другую постоянную работу, увольнение;…

2.3. Все записи в трудовой книжке о приеме на работу, переводе на другую постоянную работу или увольнении, а также о награждениях и поощрениях вносятся администрацией предприятия после издания приказа (распоряжения), но не позднее недельного срока, а при увольнении - в день увольнения и должны точно соответствовать тексту приказа (распоряжения).

4.1. При увольнении рабочего или служащего все записи о работе, награждениях и поощрениях, внесенные в трудовую книжку за время работы на данном предприятии, заверяются подписью руководителя предприятия или специально уполномоченного им лица и печатью предприятия или печатью отдела кадров.».

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Враховуючи вищезазначене, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Крім того, нормативно-правовими актами не передбачено визнання трудової книжки недійсною в разі виявлених помилок.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

З урахуванням зазначеного, суд зазначає, що відсутність інформації про перейменування установи, не є підставою для незарахування періодів з 26.01.1991 по 02.12.1991, з 03.12.1991 по 11.10.1994, з 12.10.1994 по 24.11.1995, з 25.11.1995 по 22.09.1997 до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1.

Суд також звертає увагу, що періоди роботи позивача з 26.06.1990 по 22.09.1997 (записи трудової книжки №9-№13) відповідачем-2 не зараховано й до страхового стажу ОСОБА_1 .

З цього приводу, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

На підставі частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та наявність підстав для зарахування періодів роботи ОСОБА_1 з 26.06.1990 по 02.12.1991, з 03.12.1991 по 11.10.1994, з 12.10.1994 по 24.11.1995, з 25.11.1995 по 22.09.1997 до страхового стажу.

Щодо зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №1 періоду навчання з 01.09.1984 по 17.05.1987, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 3 пункту «д» статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно зі статтею 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998 час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Матеріали справи містять копію диплому НОМЕР_2 , виданого 27.05.1988, з якого випливає, що ОСОБА_1 в 1984 вступив до Сніжнянського гірничого технікуму і в 1988 закінчив повний курс названого технікуму по спеціальності гірника електромеханіка; рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 27.05.1988 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію гірничого техніка-електромеханіка.

З записів трудової книжки позивача (№1-№5) вбачається, що під час проходження навчання, ОСОБА_1 проходив практику у шахті «ЗОРЯ» Терезське виробниче об`єднання з видобутку антрациту («ТОРЕЗАНТРАЦИТ») на посадах учня гірника та учня електрослюсаря підземного, слюсаря підземного.

Як було зазначено вище, вказані посади не відносились у спірний період до Списку №1. За встановлених обставин, період навчання ОСОБА_1 з 01.09.1984 по 17.05.1987 також не підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком №1.

Щодо зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №1 періоду проходження військової служби з 10.06.1988 по 03.04.1990, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232-ХІІ визначено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалась за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Як встановлено судом, позивач, на час звільнення з роботи у зв`язку з початком проходження військової служби, не працював на посадах, що відносяться до Списку №1. За таких обставин, період проходження військової служби з 10.06.1988 по 03.04.1990 не підлягає зарахуванню до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1.

Також, позивач просить зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 12.05.2000 по 11.07.2000, з 18.07.2000 по 17.10.2000, з 25.10.2000 по 31.10.2000. З цього приводу, суд зазначає таке.

В трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 містяться записи, зокрема (мовою оригіналу):

А.О. АвтоВАЗ Волжский автомобильный завод г. Тольятти Самарской области

№18: 12.05.2000 принят рихтовщиком кузовов четвертого разряда в цех сварки и окраски кузовов опытно-промышленного производства дирекции технического развития, временно;

№19: 11.07.2000 уволен в связи с окончанием трудового договора п. 2 ст. 29 КЗоТ РФ;

А.О. АвтоВАЗ Волжский автомобильный завод г. Тольятти Самарской области

№20: 18.07.2000 принят временно рихтовщиком кузовов четвертого разряда в цех сварки и окраски кузова опытно-промышленного производства дирекции технического развития;

№21: 17.10.2000 уволен в связи с окончанием трудового договора п. 2 ст. 29 КЗоТ РФ;

А.О. АвтоВАЗ Волжский автомобильный завод г. Тольятти Самарской области

№22: 25.10.2000 принят слесарем механосборочных работ четвертого разряда в цех 3914 опытно-промышленного производства дирекции технического развития. Временно;

№23: 31.10.2000 уволен в связи с окончанием трудового договора п. 2 ст. 29 КЗоТ РФ.

Зі змісту оскаржуваного рішення випливає, що ГУ ПФУ в Тернопільській області не зараховано періоди роботи з 12.05.2000 по 11.07.2000, з 18.07.2000 по 17.10.2000, з 25.10.2000 по 31.10.2000 до страхового стажу позивача, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Суд зазначає, що згідно з частиною 2 статті 4 Закону №1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

13.03.1992 Україна стала учасником Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від (далі - Угода).

Відповідно до статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Отже дія цієї угоди розповсюджувалася на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.

В силу положень статті 6 Угоди, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відповідно до статті 11 зазначеної Угоди, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії.

Відповідно до абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Аналіз вищенаведених норм вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховуються при встановленні права на пенсію. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

01.12.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі Закон №2783-IX), який набрав чинності 23.12.2022 і яким постановила зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст.417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).

Проте суд зазначає, що відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.1999 щодо тлумачення частини першої вказаної статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

За статтею 151-1 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі № 820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Таким чином, положення Закону №2783-IX підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022, а положення Постанови №1328 з 02.12.2022.

Отже, оскільки позивач працював у російській федерації в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні, у відповідача-2 не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації з 12.05.2000 по 11.07.2000, з 18.07.2000 по 17.10.2000, з 25.10.2000 по 31.10.2000.

Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

За таких обставин, суд приходить до висновку про передчасність та протиправність відмови відповідача-2 в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

Отже, рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області від 22.01.2025 №74 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд зазначає про передчасність вимог про призначення позивачу пенсії відповідачем-2, нарахування та виплату пенсії відповідачем-1. Висновки про призначення позивачу пенсії можуть бути зроблені відповідачем-2 лише після повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії з дотриманням вимог чинного законодавства та висновків суду.

За наведених обставин позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 968,96 грн, що документально підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №0.0..1 від 05.03.2025.

Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню на користь позивача в сумі 484,48 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Тернопільській області, рішенням якого порушені права позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21910427), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (адреса: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 14035769) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №74 від 22.01.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди: з 26.06.1990 по 02.12.1991, з 03.12.1991 по 11.10.1994, з 12.10.1994 по 24.11.1995, з 25.11.1995 по 22.09.1997, з 12.05.2000 по 11.07.2000, з 18.07.2000 по 17.10.2000, з 25.10.2000 по 31.10.2000.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 ОСОБА_1 періоди: з 26.01.1991 по 02.12.1991, з 03.12.1991 по 11.10.1994, з 12.10.1994 по 24.11.1995, з 25.11.1995 по 22.09.1997.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 від 14.01.2025, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар