Справа № 640/16961/22
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2025 року Справа№640/16961/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Генерального штабу Збройних сил України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, ): Національної поліції (01601, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10, ); Міністерства внутрішніх справ України (01024, м. Київ, вул. Богомольця, 10) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Генерального штабу Збройних Сил про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2022 звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позову у даній справі; відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін); в задоволенні клопотання позивача про залучення Генерального прокурора України до участі у розгляді даної справи в процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору та про витребування доказів відмовлено.

Відповідно до пункту 2 розділу II Закону України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» справу №640/17825/22 передано на розгляд Донецькому окружному адміністративному суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24.02.2025 адміністративну справу прийнято до провадження, позовну заяву залишено без руху.

Позивачем надано заяву про усунення недоліків, в якій викладено позовні вимоги в наступній редакції:

- визнати протиправною бездіяльність по скаргам від 02.07.2022, від 17.12.2024;

- зобов`язати Генеральний штаб Збройних сил України прийняти заходи для виявлення порушення правил користування спеціальним радіочастотним ресурсом (в тому числі системи СОРМ), незаконно працюючих спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації на зазначених територіях, стосовно позивача;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справі та Національної поліції щодо незабезпечення безпечного використання системи СОРМ, внаслідок чого позивачу, сестрі спричинена шкода здоров`ю;

- зобов`язати Генеральний штаб вжити заходів до виключення з облікової картки військовозобов`язаного позивача відомості про засудження за вироком суду.

Відповідачами визначено: Генеральний штаб Збройних сил (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, ): Національну поліцію (01601, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10, ); Міністерство внутрішніх справ України (01024, м. Київ, вул. Богомольця, 10).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10.03.2025 продовжено розгляд справи №640/16961/22 за позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних сил України, Національної поліції, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії. В задоволенні клопотання позивача про витребування доказів та про допит свідків відмовлено.

В обґрунтування уточненої позовної заяви позивач вказує, що 02.07.2022, 17.12.2024 в Генеральний штаб Збройних сил України направлені скарги з приводу незаконного використання спеціальних радіочастот та спеціальних засобів зв`язку. Просив провести радіоконтроль та виявити незаконне використання системи оперативно-розшукових заходів, спеціального радіочастотного ресурсу, спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації з метою заподіяння шкоди, а також з порушенням маршрутизації. Заходи реагування по ній не прийняті. Радіоконтроль не проведений.

Також вказує, що в ГУ НП в Харківській області, Національній поліції або Міністерстві внутрішніх справ використовуються з порушенням закону прилади системи оперативно-розшукових заходів стосовно позивача та інших мешканців будинків по АДРЕСА_2 або сусідніх будинках АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , а також по АДРЕСА_7 можливо до СОРМ підключається спеціальні технічні засоби негласного зняття інформації з каналів зв`язку, пошуку радіоелектронних засобів.

Крім того вказує, працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 з корупційних мотивів та з метою незаконного переслідування позивача правоохоронними органами на ґрунті невдоволення адвокатською діяльністю позивача у справах про незаконний обіг наркотичних засобів або статусом свідка, потерпілого по справам про зловживання працівниками міліції, внесли в особову картку позивача відомості про засудження за вироком суду. Таких документів не надавав ні особисто, ні за дорученням від інших. Стало це можливим внаслідок неналежного контролю Генеральним штабом за діяльністю ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно відзиву на позов, представник Генерального штабу Збройних сил України зазначив, що позовні заява не обґрунтована, викладені в ній обставини не відповідають фактичним подіям. Зокрема, відповідач зазначив, що звернення (заяви/скарги) Позивача від 02.07.2022 та від 17.12.2024 на адресу відповідача-1 не надходили, що, зокрема, підтверджує надана Адміністративним управлінням Генерального штабу Збройних Сил України відповідь від 04.04.2025 № 300/3/681 на лист Центрального юридичного управління Генерального штабу Збройних Сил України від 02.04.2025 № 316/1604.

Також вказує, що будь-яких доказів (окрім суб`єктивних тверджень та роздумів, зазначених позивачем у позові) в частині, що стосується неможливості звернення (особистого прибуття) безпосередньо до зазначеного ним районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вирішення питання, що стало предметом розгляду у справі № 640/16961/22 на адресу суду не надано. Є очевидним, що бездіяльність з боку Відповідача-1 по відношенню до позивача, про яку стверджує другий відсутня. Крім того, як підтверджує позивач, саме працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Харкові вносились відомості до його особової картки, є очевидним, що відповідачем-1 до особової картки позивача жодних відомостей не вносилось, а відтак, у суду відсутні будь-які підстави для визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії саме відповідачем-1 по відношенню до позивача.

У відзиві на позову, представник Національної поліції України зазначив, що позивач до позовної заяви не додає жодного документу, що підтверджував би бездіяльність НПУ. Також, відсутні докази звернення позивача до НПУ. Наголошує, що єдиним обґрунтування в позовній заяві, що стосується бездіяльності НПУ, зазначено: «…ГУ НП в Харківській області, Національна поліція та Міністерство внутрішніх справ не забезпечили виконання вимог закону…». Не зрозумілим залишається, яких вимог, якого закону та яким чином. На думку НПУ позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності НПУ є безпідставними, а твердження хибними. Звертає увагу про відсутність порушених прав і свобод позивача з боку НПУ на момент звернення позивача до суду з адміністративним позовом.

В окремій заяві від 18.04.2025 позивач просив призначити судово-медичну експертизу та витребувати певні докази по справі.

Ухвалою суду від 13.05.2025 у задоволенні клопотання позивача про призначення судово-медичної експертизи відмовлено. У задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено.

Також, заявою від 18.04.2025 позивач просив долучити до матеріалів справи докази, разом з тим до заяви було додано пустий (порожній) лист у форматі (.pdf).

Відповідачі - Генеральний штаб Збройних сил України та Національна поліція України скористались правом на подання відзиву відповідно до статті 162 КАС України.

Відповідач - Міністерство внутрішніх справ України не скористалось правом на подання відзиву відповідно до статті 162 КАС України.

Позивач не скористався правом на подання відповіді на відзив відповідно до статті 163 КАС України.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до частини 1 статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , звернувся до Генерального штабу Збройних сил України із скаргою у якій просив:

«Прошу виявити та вилучити у мешканців кв.125 та 126 мого будинку незаконно працюючі РЕУ, а також до яких вони підключаються через інтернет за іншими адресами, можливо по вул. Клочківській, 276, АДРЕСА_3 , вул. Чичибабіна, вул.Данилевського.

Також аналогічні порушення правил користування спецзасобами зв`язку можуть вчинятися у м. Львові поблизу адреси проживання ОСОБА_2 (матері журналіста Гонгадзе Г.), у м. Києві поблизу місця проживання ОСОБА_3 (головного редактора інтернет-видання "Українська правда"), у м. Києві поблизу місця проживання ОСОБА_3 (головного редактора інтернет-видання "Українська правда"), у м. Тернополі, м. Тернополі та м. Тернополі. Тернополі поблизу місця проживання моєї однокурсниці ОСОБА_4 (у 1998 р. закінчила Національну юридичну академію України), а також інших фігурантів справи за обвинуваченням колишнього начальника департаменту оперативної служби МВС України ОСОБА_5 .

Згідно зі ст.7 Закону України «Про електронні комунікації» Генеральний штаб Збройних сил України здійснює повноваження щодо регулювання в галузі користування радіочастотним спектром спеціальними користувачами. У 2016 р. Українським центром радіочастот за моєю заявою проведено радіоконтроль і виявлено працююче РЕУ на частотах мобільного зв`язку НОМЕР_2 , і 1700 ГГЦ. Телефони присутніх були вимкнені. Спектрограму додаю.

Прошу також вжити заходів до мобілізації ОСОБА_6 та інших осіб, які перебувають у квартирі 126 мого будинку. Відповідь прошу надати на електронну пошту.».

Скарга була направлена 02.07.2022 на електрону адресу « ІНФОРМАЦІЯ_4 », яка належить Міністерству оборони України - 03168, місто Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 6.

17.12.2024 позивач звернувся до Генерального штабу Збройних сил України із повторною скаргою у якій просив:

«1. Провести радіоконтроль та виявити незаконне використання системи оперативно-розшукових заходів, спеціального радіочастотного ресурсу, спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації з метою заподіяння шкоди, а також з порушенням маршрутизації, або які підключаються до ліній споживачів. виявити та вилучити у мешканців кв. АДРЕСА_8 та 126 мого будинку незаконно працюючі РЕУ, а також до яких вони підключаються через інтернет за іншими адресами, можливо по АДРЕСА_5 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_7 та інш.

2. Прошу також вжити заходів до мобілізації ОСОБА_6 , тимчасових мешканців квартир на 16 поверсі мого будинку.».

Скарга була направлена 17.12.2024 на офіційну електронна пошта (e-mail) Генерального штабу Збройних Сил України: .

Неотримання позивачем відповіді на вказані звернення стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Відповідач 1 Генеральний штаб Збройних сил України вказує, що звернення (заяви/скарги) позивача від 02.07.2022 та від 17.12.2024 на адресу відповідача-1 не надходили, що, зокрема, підтверджує надана Адміністративним управлінням Генерального штабу Збройних Сил України відповідь від 04.04.2025 № 300/3/681 на лист Центрального юридичного управління Генерального штабу Збройних Сил України від 02.04.2025 № 316/1604.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулює Закон України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі Закон №393).

Стаття 3 Закону №393 визначає, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно ст.7 Закону №393, звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Відповідно до частин 4-7 статті 5 Закону звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Відповідно до ст.20 Закону №393, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

З аналізу приписів Закону України "Про звернення громадян" слідує, що в разі надходження до органу звернення чи скарги такий орган повинен об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити викладені в цьому зверненні чи скарзі обставини, за результатом проведеної перевірки прийняти відповідне рішення, яке забезпечить поновлення порушених прав заявника, та письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 30.11.2020 по справі № 280/4698/19, від 01.10.2020 по справі № 815/1178/17.

З матеріалів справи вбачається, що позивач двічі звертався до Генерального штабу Збройних сил України із скаргами від 02.07.2022 та 17.12.2024 відповідно до Закону України № 393/96-ВР.

Проте, відповідачем-1 відповіді на скарги позивача не надано, в обґрунтування вказано, що на адресу відповідача-1 не надходили, що, зокрема, підтверджує надана Адміністративним управлінням Генерального штабу Збройних Сил України відповідь від 04.04.2025 № 300/3/681 на лист Центрального юридичного управління Генерального штабу Збройних Сил України від 02.04.2025 № 316/1604.

Суд не бере до уваги інформації, що викладена у листі Центрального юридичного управління Генерального штабу Збройних Сил України від 02.04.2025 № 316/1604, оскільки у листі дослівно повідомлено про те, що від заявника на адресу ГШ ЗСУ скарг (заяв), датованих від 02.07.2022 та від 17.12.2024 не надходило, проте не конкретизовано, про яку адресу йдеться у листі від 02.04.2025 (місця знаходження відповідача або електрону адресу відповідача (e-mail).

Звернення позивача здійснено шляхом подачі скарг на електрону пошту.

Доказів, які підтвердили або спростували дані обставини, на думку суду, є витяги з бази (реєстру) відповідача щодо звернень громадян за період з 01 по 03 липня 2022 року та з 16 по 18 грудня 2024 року, скріншоти з особистого кабінету/облікового запису, за яким закріплено електрона пошта «.» про надходження усі запитів за період з 01 по 03 липня 2022 року та з 16 по 18 грудня 2024 року, разом з тим таких доказів до суду не надано, а тому твердження відповідача про те, що на адресу відповідача-1 не надходили скарги позивача є необґрунтованими.

Аналіз наведених норм чинного законодавства та обставин, дає підстави для висновку про наявність у відповідача-1 обов`язку надати позивачу відповідь на його звернення, однак, відсутність доказів надання відповіді, свідчить про невиконання такого обов`язку.

Тому, судом вбачається вчинення відповідачем протиправної бездіяльності щодо ненадання позивачу відповіді на його звернення.

При цьому, позивач просить суд зобов`язати Генеральний штаб Збройних сил України прийняти заходи для виявлення порушення правил користування спеціальним радіочастотним ресурсом (в тому числі системи СОРМ ), незаконно працюючих спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації на зазначених територіях, стосовно позивача, що запитувалась згідно скарги.

В той же час, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження розгляду відповідачем скарг позивача, а розгляд справи передбачає з`ясування обставин зокрема щодо дотримання заявником при зверненні приписів Закону України "Про звернення громадян", суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача-1 надати відповідь на скарги позивача від 02.07.2022, 17.12.2024.

Також суд наголошує, що перша скарга була направлена 02.07.2022 на електрону адресу «», яка належить Міністерству оборони України - 03168, місто Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 6.

Суд бере до уваги, що відповідно до Закону України «Про звернення громадян» з метою організації роботи зі зверненнями громадян, їх прийому в системі Міністерства оборони України Наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 № 735 затверджено Інструкцію про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України (далі Інструкція № 735).

Відповідно до пунктів 2-3 розділу ІІ Інструкції №735 письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця. Первинний розгляд письмових звернень громадян проводиться керівниками органів військового управління або їх заступниками відповідно до їх повноважень.

Відповідно до абзаців 5-6 пункту 5 Розділу ІІ Інструкції №735 відповідь за результатами розгляду звернень в обов`язковому порядку дається тим органом військового управління, військовою частиною, які отримали ці звернення і до компетенції яких входить вирішення порушених у зверненнях питань, за підписом керівника, командира або осіб, які виконують його обов`язки згідно з письмовим наказом.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на правову норму Закону України «Про звернення громадян» і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно з пунктом 14 розділу ІІ Інструкції №735 щодо кожного звернення не пізніше ніж у п`ятиденний термін має бути прийняте одне з таких рішень: прийняти до провадження; передати на вирішення до іншого органу військового управління; надіслати за належністю до іншого центрального органу виконавчої влади, якщо питання, порушені у зверненні, не входять до компетенції органів військового управління, військової частини, про що одночасно повідомляється заявнику; залишити без розгляду за наявності підстав, визначених у статті 8 Закону України "Про звернення громадян".

Відповідно до пунктів 6-8 розділу III Інструкції №735 звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжито потрібних заходів щодо його виконання і заявника повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення.

Відповідь за результатами розгляду звернення обов`язково дається тим органом військового управління, військовою частиною, які його отримали і до компетенції яких входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким право ставити підпис надано відповідним керівником органу військового управління, командиром військової частини.

Рішення про відмову в задоволенні вимог або прохань, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на чинне законодавство і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому вказуються заходи, які вживались органом військового управління, військовою частиною для перевірки цього звернення. Якщо давалася усна відповідь, то складається відповідна довідка, яка додається до матеріалів перевірки звернення.

Аналіз викладених положень Інструкції № 735 свідчить, що стосовно кожного звернення, не пізніше ніж у п`ятиденний термін має бути прийняте одне з таких рішень:

1) прийняти до провадження;

2) передати на вирішення до іншого органу військового управління;

3) надіслати за належністю до іншого центрального органу виконавчої влади, якщо питання, порушені у зверненні, не входять до компетенції органів військового управління, військової частини, про що одночасно повідомляється заявнику;

4) залишити без розгляду за наявності підстав, визначених у статті 8 Закону України «Про звернення громадян» (пункт 14 розділу ІІ Інструкції №735).

Відповідь за результатами розгляду звернення обов`язково дається тим органом військового управління, військовою частиною, які його отримали і до компетенції яких входить розв`язання порушених у зверненні питань (пункт 7 розділу III Інструкції №735) .

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27.04.2020 у справі № 813/4351/16, надання будь-якої відповіді на звернення громадянина у визначені законом строки не слід вважати повним і належним виконанням свого обов`язку суб`єктом владних повноважень. Так, істотною умовою такої відповіді є її належне обґрунтування й вирішення порушених у зверненні питань, із урахуванням суті відповідного звернення й на підставі його ґрунтовного й усебічного вивчення.

Тому, звернення позивача від 02.07.2022 повинно бути розглянути відповідачем-1 в незалежності від того, куди було дане звернення направлено на або на «».

При цьому, у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ та Національної поліції щодо незабезпечення безпечного використання системи СОРМ, внаслідок чого позивачу, сестрі спричинена шкода здоров`ю, суд відмовляє, оскільки виходячи із предмета та підстав даного позову, позивач оскаржує бездіяльність відповідача-1 щодо не надання відповіді на звернення (скарги), у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», а визнання протиправною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ та Національної поліції щодо незабезпечення безпечного використання системи СОРМ, внаслідок чого позивачу, сестрі спричинена шкода здоров`ю виходять за межі даного позову, та підстави їх надання судом не встановлювались.

Відповідач-1 не надав до суду доказів надання позивачу відповіді по суті звернення.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, відповідач-1 відповіді на звернення позивача не надав.

За своєю правовою природою бездіяльність - це пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретних дій, які вона повинна була вчинити відповідно до вимог чинного законодавства.

Наведене свідчить про бездіяльність відповідача щодо розгляду звернення позивача, оскільки існує встановлений законом порядок для його розгляду.

З огляду на вищевикладені положення, а також беручи до уваги обставини, встановлені в ході розгляду цієї справи, суд дійшов висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо надання відповіді на звернення.

Суд наголошує, що відповідач звернення не розглянув, а повернув без розгляду, а тому ефективним способом захисту права позивача на отримання відповіді на запит є спонукання відповідача надати таку відповідь в порядку та строки, визначені законом.

Частиною 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на встановлені фактичні обставини та норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що з метою повного, всебічного захисту прав позивача, позов слід задовольнити шляхом: зобов`язання Генерального штабу Збройних сил України () надати відповідь на скарги ОСОБА_1 від 02.07.2022 та 17.12.2024, у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян».

Щодо вимог зобов`язання Генерального штабу вжити заходів до виключення з облікової картки позивача військовозобов`язаного відомості про засудження за вироком суду, суд звертає увагу, що матеріали адміністративної справи не містять в собі належних та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідачем-1 включено до облікової картки позивача військовозобов`язаного відомості про засудження за вироком суду.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені його права, свободи або законні інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.

Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі № 800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Аналогічний висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 802/2474/17-а.

При цьому порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішеннями з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

З цього приводу суд звертає увагу, що з`ясування матеріально-правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності рішення, котре оскаржується. Відсутність матеріально-правової заінтересованості позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності оскаржуваного рішення.

Позивач не навів жодних доказів щодо існування реального негативного впливу безпосередньо на його права та, що відповідач своїми рішеннями, дією чи бездіяльністю порушив його права, свободи чи інтереси в контексті внесення даних в обліку картку військовозобов`язаного.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову у відповідній частині, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Таким чином, у задоволенні позову в частині зобов`язання Генерального штабу вжити заходів до виключення з облікової картки позивача військовозобов`язаного відомості про засудження за вироком суду належить відмовити.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1, ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 262, 295 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Генерального штабу Збройних сил України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, ): Національної поліції (01601, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10, ); Міністерства внутрішніх справ України (01024, м. Київ, вул. Богомольця, 10) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Генерального штабу Збройних сил України щодо ненадання відповіді на скарги ОСОБА_1 від 02.07.2022 та 17.12.2024.

Зобов`язати Генеральний штаб Збройних сил України () надати відповідь на скарги ОСОБА_1 від 02.07.2022 та 17.12.2024, у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян».

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду. Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/)

Суддя А.С. Зеленов