Справа № 440/14285/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 р. Справа № 440/14285/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва) від 30.12.2024 року по справі № 440/14285/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, що полягають у відрахуванні аліментів з надбавки на малолітню дитину ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повернути надмірно стягнуті кошти у розмірі 1180,50 грн на рахунок позивача;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в майбутньому проводити відрахування аліментів з пенсії позивача без врахування надбавки на малолітню дитину ОСОБА_2 .

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що не погоджується з висновками суду першої інстанції, вказує, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що в разі наявності заборгованості зі сплати аліментів, стягнення може бути звернено на кошти з яких заборонено стягнення. На думку позивача через неправильне застосування ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" відповідачем допущено порушення прав малолітньої дитини ОСОБА_2 . Навіть при відрахуванні 50% від розміру пенсії на сплату аліментів, відповідач повинен робити таке відрахування без врахування розміру надбавки на дитину 1180,50 грн.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому проти її задоволення заперечував та просив відмовити. Зазначив, що приписи абзаців 4 та 5 частини 2 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016, які визнано такими, що не відповідають Конституції України стосуються випадку коли розмір пенсії після відрахувань став меншим від установленого законом прожиткового мінімуму. Вказує, що п. 6 постанови державного виконавця заборонено відповідальній особі за утримання коштів з боржника самостійно змінювати порядок стягнення суми боргу та розмір відрахувань.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач набув право на державне пенсійне забезпечення та отримує пенсію по інвалідності відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що учасниками справи не заперечується.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачу, як непрацюючому пенсіонеру, що має на своєму утриманні дітей до 18 років, нараховується та виплачується з 01.01.2024 надбавка до пенсії по інвалідності у розмірі 1180 гривень на дитину.

Згідно судового наказу № 554/1749/18, виданого Октябрським районним судом м. Полтави 11.04.2018, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.03.2018 та до досягнення дитиною повноліття.

На підставі постанови державного виконавця Полтавського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального УМЮ від 02.09.2024 ВП № 64047742 з позивача ГУПФ України в Полтавській області здійснюються відрахування у розмірі 50% доходів щомісячно до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 315036,16 грн.

На звернення позивача від 07.10.2024 та від 06.11.2024 ГУПФ України в Полтавській області листами від 17.10.2024 № 18077-16758/М-02/8-1600/24, від 15.11.2024 № 19900-18545/М-02/8-1600/24 повідомлено, що згідно пп. 14 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 "Про видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб" з пенсії позивача утримуються поточні аліменти в розмірі 1/4 частини з вирахуванням надбавки на утримання непрацездатних членів сім`ї, яка доплачується до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, а саме за жовтень поточного року: 14448,39 грн (пенсія) - 1180,50 грн. (надбавка на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) /4 = 3316,97 грн (поточні аліменти).

Роз`яснено, що згідно п. 2 постанови державного виконавця Полтавського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального УМЮ від 02.09.2024 ВП № 64047742 ГУПФ України в Полтавській області зобов`язане здійснювати відрахування у розмірі 50% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 315036,16 грн. Згідно п. 6 постанови заборонено відповідальній особі за утримання коштів з боржника самостійно змінювати порядок стягнення суми боргу та розмір відрахувань. В зв`язку з вищевикладеним, відрахування аліментів з пенсії здійснюється у відповідності до чинного законодавства.

Вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відрахування аліментів з надбавки на малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 6 постанови державного виконавця заборонено відповідальній особі за утримання коштів з боржника самостійно змінювати порядок стягнення суми боргу та розмір відрахувань. Постанова державного виконавця від 02.09.2024 на час розгляду справи позивачем не оскаржена, ніким не скасована та є чинною. Відповідач здійснивши утримання аліментів з пенсії позивача у спірних відносинах діяв з дотриманням порядку, меж і способу дій, визначених законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

В рамках розгляду даної справи спірним є правомірність дій відповідача щодо відрахування аліментів з надбавки до пенсії, як непрацюючому пенсіонера на непрацездатного члена сім`ї.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За п. "а" ст. 16 Закону № 2262-XII до пенсії за вислугу років, що призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом (у тому числі до обчисленої в мінімальному розмірі), нараховується: надбавка непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника (стаття 30), - на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При цьому надбавка нараховується тільки на тих членів сім`ї, які не одержують пенсійні виплати із солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомогу на дітей одиноким матерям.

За наявності права одночасно на пенсію, зазначені види допомоги і надбавку на непрацездатного члена сім`ї до пенсії за вислугу років за вибором пенсіонера може бути призначено пенсію, державну соціальну допомогу або нараховано на цього члена сім`ї надбавку.

За наявності в сім`ї двох або більше пенсіонерів кожний непрацездатний член сім`ї, який перебуває на їх спільному утриманні, враховується для нарахування надбавки тільки одному з пенсіонерів за їх вибором.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 24 Закону № 2262-ХІІ до пенсії по інвалідності, що призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом (у тому числі до обчисленої в мінімальному розмірі), нараховується надбавка непрацюючим особам з інвалідністю, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї (стаття 30), - на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому надбавка нараховується тільки на тих членів сім`ї, які не одержують пенсійні виплати із солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомогу на дітей одиноким матерям. За наявності права одночасно на пенсію, зазначені види допомоги і надбавку на непрацездатного члена сім`ї до пенсії за вислугу років за вибором пенсіонера може бути призначено пенсію, державну соціальну допомогу або нараховано на цього члена сім`ї надбавку. За наявності в сім`ї двох або більше пенсіонерів кожний непрацездатний член сім`ї, який перебуває на їх спільному утриманні, враховується для нарахування надбавки тільки одному з пенсіонерів за їх вибором.

Як встановлено судовим розглядом, судовим наказом № 554/1749/18, виданим Октябрським районним судом м. Полтави 11.04.2018, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідачем згідно пп. 14 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 "Про видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб" з пенсії позивача утримуються поточні аліменти в розмірі 1/4 частини.

Згідно листа відповідача від 17.10.2024, за жовтень 2024 року з пенсії позивача відраховано 3316,97 грн на поточні аліменти (14448,39 грн (пенсія) - 1180,50 грн. (надбавка на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) = 13267,89 грн /4 = 3316,97 грн).

У відповідності до постанови державного виконавця Полтавського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального УМЮ від 02.09.2024 ВП № 64047742 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника з позивача ГУПФ України в Полтавській області здійснюються відрахування у розмірі 50% доходів щомісячно до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 315036,16 грн. Крім того, пунктом 6 постанови закріплено заборону відповідальній особі за утримання коштів з боржника самостійно змінювати порядок стягнення суми боргу та розмір відрахувань./а.с. 17/

Постанова державного виконавця від 02.09.2024 позивачем не оскаржувалась, не скасована та є чинною.

Посилання позивача на ст. 73 Закону України "Про виконавче провадження" є безпідставним з огляду на таке.

Статтею 73 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що стягнення не може бути звернено на такі виплати, зокрема: 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом.

Водночас, враховуючи обставини справи, колегія суддів зазначає, що постанову про звернення стягнення винесено державним виконавцем, а тому з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не відбулося порушень норм ст. 73 Закону України "Про виконавче провадження".

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області виконувало постанову державного виконавця в межах своїх повноважень та в межах визначених самою Постановою державного виконавця від 02.09.2024.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З аналізу викладеного встановлено, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому, захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Так, рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, та невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин 1, 2 статті 55 Конституції України та статей 2, 5 КАС України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття рішення встановлює, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (стаття 244 КАС України).

З урахуванням викладеного, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних чи права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Так, предметом дослідження у цій справі є правомірність дій відповідача при виконанні постанови державного виконавця Полтавського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Юношева Д.А., однак фактично позивач висловлює незгоду з самою постановою державного виконавця, що не є предметом розгляду в даній справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач здійснивши утримання аліментів з пенсії позивача у спірних відносинах діяв з дотриманням порядку, меж і способу дій, визначених законом.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 по справі № 440/14285/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов