Справа № 640/29130/20
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «ІНДАР» до Київської митниці Держмитслужби про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -
23.11.2020 року до Окружного адміністративного суду м. Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «ІНДАР» до Київської митниці Держмитслужби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Департамент адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання ДВС Головного управління ДФС у м. Києві, в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Київської митниці Держмитслужби щодо не відновлення режиму вільної торгівлі до товару «флакони ін`єкційні» за митними деклараціями від 12.12.2017 №UA100110/2017/150333 та №100110/2017/150426;
- зобов`язати Київську митницю Держмитслужби відновити режим вільної торгівлі до товару «флакони ін`єкційні», оформленого згідно митних декларацій від 12.12.2017 №UA100110/2017/150333 та №100110/2017/150426;
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.12.2020 року позовна заява Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «ІНДАР» залишена без руху та останньому наданий строк для усунення виявлених судом недоліків, шляхом надання доказів сплати судового збору.
21 грудня 2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надано докази усунення недоліків, встановлених ухвалою суду від 03.12.2020 року.
19.03.2021 року до Окружного адміністративного суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «ІНДАР» надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано власні позовні вимоги з зазначенням тотожних аргументів та доводів.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2025 адміністративна справа розподілена судді Луніній О.С. для розгляду.
21.02.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від Київської митниці надійшов відзив на позовну заяву, який є аналогічним за своїм змістом відзиву на позовну заяву, що було подано відповідачем 03.03.2021 року до Окружного адміністративного суду міста Києва.
27.02.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «ІНДАР» надійшла відповідь на відзив, яка є аналогічною за своїм змістом відповіді на відзив на позовну заяву, що була подано позивачем 19.03.2021 року до Окружного адміністративного суду міста Києва.
17.03.2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від Київської митниці надійшли запереченна на відповідь на відзив, в яких останнім викладено свою правову позицію з зазначенням обставин та доводів тотожних, тим, що наведені ним у попередньонадананих до суду відзивах на позовну заяву. Крім того зазначено, що станом на 16.03.2025 інформація щодо результатів перевірки від уповноважених органів Італії, на лист Київської митниці від 18.03.2019 №1148/8/26-70-19-04, не надходила Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Поряд з цим, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про таке.
17.10.2017 року між Приватним акціонерним товариством «По виробництву інсулінів «ІНДАР» та компанією «Nuova Ompi S.r.l» (Італія) було укладено контракт №01/2017, відповідно до п. 1 якого, продавець погоджується продати та поставити, а покупець погоджується купити та прийняти, с строки та на умовах, передбачених даним Контрактом, наступні первинні пакувальні матеріали зі скла, час від часу, можуть бути замовлені Покупцем:
- флакони-картриджі з безбарвного, нейтрального, прозорого, однорідного боросилікатного трубчатого скла, І гідропітичного класу, силіконізованого всередині, номінальним обсягом 3,0 мл;
- флакони з безбарвного, нейтрального, прозорого, однорідного боросилікатного трубчатого скла, І гідропітичного класу, силіконізованого всередині, номінальним обсягом 10,0 мл;
- флакони з коричневого, нейтрального, прозорого, однорідного боросилікатного трубчатого скла, І гідропітичного класу, силіконізованого всередині, номінальним обсягом 10,0 мл;
- флакони з безбарвного, нейтрального, прозорого, однорідного боросилікатного трубчатого скла, І гідропітичного класу, силіконізованого всередині, номінальним обсягом 5,0 мл;
надалі іменовані «товар», а кожен окремо так, як вони іменовані в цьому пункті Контракта; за описом та якістю відповідно до Додатку до цього Контракту ; за найменуванням, кількістю, ціною та на суму, зазначенними відповідно до Специфікації на закупівлю (як зазначено нижче), кожна з яких, будучи підписаною обома Сторонами та завіреною їх печатками, є невід`ємною частиною Контракту
У частині першій графи 36 митної декларації UA100110/2017/150278 зазначено код преференції « 410». Преференційний режим застосовано підприємством на підставі декларації-інвойсу складеної уповноваженим експортером від 05.12.2017 №S02 21701614 (графа 44 МД код документа 7012).
Під час здійснення митних формальностей, необхідних для митного оформлення поставлених на адресу ПрАТ «По виробництву інсулінів «ІНДАР» товарів, митним органом було встановлено розбіжності в коді авторизації уповноваженого (схваленого) експортера, а саме: в деклараціях інвойс від 05.12.2017 № S02 21701614 та № S02 21701615 виявлено технічну помилку, допущену компанією - експортером «Nuova Ompi S.r.l» під час їх заповнення, де замість коду авторизації IT/045/PD/12 було вказано - IT/045/P/12.
На підставі статті 269 Митного кодексу України за письмовим зверненням декларанта та з дозволу митного органу 11.12.2017 митна декларація була відкликана.
У електронній заяві декларант зазначив наступне: «У декларації - інвойс складеній уповноваженим експортером невірно вказаний код авторизації. У зв`язку з тим невірно заповнені графи 36, 47, В».
11.12.2017 року ПрАТ «По виробництву інсулінів «ІНДАР» подано нову митну декларацію без застосування преференційного режиму, країна походження підтверджено документом від 05.12.2017 № S02 21701615 (код документа 0862 графа 44МД), яку оформлено 12.12.2017.
Декларація подана самостійно декларантом одразу вже без застосування преференційного режиму, країна походження товарів підтверджена документом від 05.12.2017 № S02 21701614 (код документа 0862 графа 44 МД).
Декларацію оформлено 12.12.2017.
Після митного оформлення товару, ПрАТ «По виробництву інсулінів «ІНДАР» звернулось до Київської митниці Держмитслужби з заявами від 14.12.2017 р., вих. №15.05-09-10.01/2056 та вих. № 15.05-09-10.01/2057 для відновлення режиму вільної торгівлі відповідно Угоди про асоціацію між Україною, з однієї стороні та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27 червня 2014 року до товару «флакони ін`єкційні», оформленого ПАТ «По виробництву інсулінів «Індар» за МД від 12.12.2017 №UA100110/2017/150333 та №100110/2017/150426
До вказаних заяв позивача були додані виправлені декларації інвойс компанії «Nuova Ompi S.r.l» із зазначеним номером авторизації - ІТ/045/РО/12
Київська міська митниця ДФС листом від 18.03.2019 №2610/8/26-70-19-04 проінформувала ПАТ «По виробництву інсулінів «Індар» щодо відповіді Уповноваженого органу Італії та рішення митниці щодо направлення повторного звернення
Листом від 20.05.2020 р. №78-1115/11/1901 було повідомлено позивача, що вказаний Протокол не містить інформацію щодо поширення статусу уповноваженого (схваленого) експортера та дозволу S Т/045/РD/12, наданого компанії «Nuova Ompi S.r.l», на видачу компанією «Nuova Ompi S.r.l» підтвердження походження товарів, декларуванням на інвойсі в рамках Угоди про асоціацію, тому, питання щодо можливості відновлення режиму вільної торгівлі до товару «флакони ін`єкційні», оформленого за МД від 12.12.2017 №UA100110/2017/150333 та №100110/2017/150426, буде розглянуто після отримання відповіді від уповноваженого органу країни експорту.
Вважаючи протиправною бездіяльність митного органу, щодо не відновлення режиму вільної торгівлі до товару «флакони ін`єкційні» за митними деклараціями від 12.12.2017 №UA100110/2017/150333 та №100110/2017/150426 позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннямиМитного кодексу України,Податкового кодексу Українита інших законів України з питань оподаткування.
Відповідно до ч. 1 ст. 318 Митного кодексу України(далі -МК України), усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України, підлягають митному контролю.
В силу п. 24 ч. 1ст. 4 МК України, митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цьогоКодексу, законівта інших нормативно - правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно ч. 2 -3ст. 318 МК України, митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до ч.1 ст.248 Митного кодексу України (надалі - МК України) митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Положеннями статті 272 МК України передбачено, щоввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначенихМитним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.
В силу ч.ч. 1-3 ст. 36 МК України, країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.
За змістом статті 43 МК України, документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.
Частиною 9 статті 36 МК України передбачено, що особливості визначення країни походження товару, що ввозиться з територій спеціальних (вільних) економічних зон, розташованих на території України, встановлюються законом.
Згідно ч. 1 статті 281 МК України, допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.
Законом України «Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони» від 16 вересня 2014 року№ 1678-VIIратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Угода).
Законом України Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 16 вересня 2014 року № 1678-VII, ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі Угода).
Згідно з ст. 26, 31 глави 1 Розділу IV Угоди, положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами-2, що походять з територій Сторін.
Відповідно до пункту 1 статті 29 глави 1 розділу IV Угоди про асоціацію з ЄС кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди (далі - Графіки).
Для цілей цієї Глави походження означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди (Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва).
Сторони не повинні запроваджувати або зберігати в силі будь-які мита, податки або будь-які інші заходи еквівалентної дії, що накладаються на вивезення товарів або запроваджується у зв`язку з вивезенням товарів на іншу територію.
Відповідно до пункту 1 статті 29 глави 1 розділу IV Угоди про асоціацію кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку 1-А до цієї Угоди (далі - Графіки).
Згідно із пунктом 1 статті 2 Протоколу І щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва до Угоди про асоціацію (далі - Протокол І) з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу: (а) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.
Як передбачено пунктом 1 статті 6 Протоколу І, в статті 2 цього Протоколу товари, які не є повністю виробленими у вказаній країні, вважаються достатньо обробленими або переробленими у ній, якщо виконуються умови, наведені у Додатку II до цього Протоколу. Згадані вище умови вказують для всіх товарів, що підпадають під дію цієї Угоди, обробку, яку необхідно виконати з використовуваними у виробництві товару матеріалів іншого походження.
Відповідно до пункту 1 статті 16 Протоколу І товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу, відповідно, підпадають під дію цієї Угоди, за умови подання одного з таких документів:
(a) сертифікату з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або
(b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларації, що надалі іменуватиметься "декларацією інвойс", наданої експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.
За приписами статті 32 Протоколу І митні органи держав-членів Європейського Союзу і України повинні надавати один одному через Європейську комісію зразки відбитків штампів, використовуваних у їхніх митних службах для видачі сертифікатів з перевезення товару EUR.1 і адреси митних органів, які відповідають за перевірку цих сертифікатів і декларацій інвойс. З метою забезпечення правильного застосування цього Протоколу Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 або декларацій інвойс, та правильності інформації, що міститься в цих документах.
Як передбачено статтею 33 Протоколу І, подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватись у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу. З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запиту про перевірку. Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Якщо митні органи країни імпорту вирішують призупинити надання преференційного режиму для товарів, щодо яких здійснюється перевірка, до надходження результатів цієї перевірки, вони повинні запропонувати імпортерові позбавитися товару з уживанням будь-яких запобіжних заходів, які вважатимуться необхідними. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу.
За п. 1 ч. 3 ст. 44 МК України у разі переміщення товарів через митний кордон України товарів, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, країна походження товару обов`язково заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення в митній декларації назви країни походження товару та відомостей про сертифікат про походження товару.
У ст. 43 МК України наводяться види документі, що підтверджують країну походження товару: сертифікат про походження товару (документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару),
- засвідчена декларація про походження товару (декларація про походження товару, засвідчена державною організацією або компетентним органом, наділеним відповідними повноваженнями),
- декларація про походження товару (письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару).
- сертифікат про регіональне найменування товару.
Країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації.
Відповідно до частин першої - третьої статті 45 МК України, у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей. Запит про проведення перевірки повинен містити виклад обставин, що дали підстави для сумнівів з приводу достовірності задекларованої країни походження товару, посилання на правила визначення походження товарів, що застосовуються в Україні, а також іншу необхідну інформацію. До запиту додається документ, що підлягає перевірці, або його копія, а також у разі необхідності інші відомості, що можуть сприяти проведенню перевірки.
Відповідно до ч. 5 ст. 280 МК України ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Отже, використання пільгового (преференційного) режиму зони вільної торгівлі у розумінні Угоди при ввезенні товарів на митну територію України можливе при дотриманні трьох основних умов:
- імпортований в Україну товар повинен мати походження з країн ЄС;
- обов`язковою є наявність документів, що підтверджують країну походження товару;
- обов`язковим є пряме транспортування з ЄС в Україну.
Порядок застосування тарифних пільг (тарифні преференції) регламентований ст. 281 МК України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 281 МК України, допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.
До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Згідно вимог ст. 301 Митного кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.
Пунктом 5 цієї статті визначено, що повернення сум відповідних митних платежів здійснюється також у разі відновлення режиму вільної торгівлі.
Режим вільної торгівлі до товарів може бути відновлено в рамках Угоди про асоціацію між Україною та ЄС, за умови подання митниці ДФС:
- сертифіката з перевезення товарів форми «EUR.1» протягом чотирьох місяців з дати видачі його у країні експорту, але не пізніше 1095 днів від дня виникнення надміру сплаченої суми;
- декларації інвойс протягом чотирьох місяців з дати видачі її у країні-експорту, але не пізніше двох років після ввезення товарів, яких вона стосується (від дня виникнення надміру сплаченої суми).
Окремо слід зазначити, що подання суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності документів про походження товару з метою відновлення преференційного режиму відповідно до ст. 301 Митного кодексу не є підставою (причиною) для здійснення перевірки цих документів (без обґрунтованих сумнівів щодо достовірності документів про походження товару).
Так, судом встановлено та вищезазначено, що керуючись розділом 2 та ст. 301 Митного кодексу України, та в межах законодавчо встановлених строків, для відновлення преференційного режиму до товару «флакони ін`єкційні», ввезеного згідно із МД від 12.12.2017 №UA100110/2017/150333 та №100110/2017/150426, ПрАТ «По виробництву інсулінів «ІНДАР» 14.12.2017 р. було подано у встановленому порядку документи, в тому числі виправлені декларації-інвойс від 05.12.2017 р. № S02 21701615 та № S02 21701614, порядок заповнення яких відповідає вимогам статей 22, 23 Додатку VI Протоколу І, тобто подані в строк, що не перевищує чотирьох місяців з моменту складання документів, які підтверджують преференційне походження товару, а також, вподальшому, 14.12.2017 р. та 16.04.2020 р. подавалися заяви про повернення надміру сплачених платежів.
Крім того, статтею 30 Доповнення 1 «Щодо визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про асоціацію між Україною та ЄС передбачено, що виявлення незначних розбіжностей між відомостями, наведеними в підтвердженні походження й документах, поданих до митної служби для виконання формальностей, пов`язаних з імпортуванням товарів, не спричиняє нікчемності такого підтвердження походження, якщо встановлено у належний спосіб, що цей документ відповідає представленим товарам».
Згідно з положеннями статті 32(6) Доповнення І «Щодо визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про асоціацію між Україною та ЄС, у випадку, якщо відповідь на запит про перевірку не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митний орган може відмовити у застосуванні преференцій.
Однак у даному випадку митний орган отримав підтвердження преференційного походження товару «флакони ін`єкційні» від уповноваженого органу Італії, а також на його адресу позивачем заявами від 14.12.2017 р., вих. №15.05-09-10.01/2056 та вих. № 15.05-09-10.01/2057 було надано виправлені декларації інвойс компанії «Nuova Ompi S.r.l» із зазначеним номером авторизації - ІТ/045/РО/12
Відповідно до Протоколу І Угоди про асоціацію між Україною та ЄС, при підтвердженні країни походження товару митні органи повинні визнавати результати перевірки компетентних органів країни-експортера.
Відсутність уточнення щодо правильного номера авторизації не є достатньою підставою для відмови у застосуванні преференційного режиму, оскільки сам факт преференційного походження товару підтверджено.
Також судом береться до уваги зауваження позивача, що на його адресу і надалі здійснюється поставка товару «флакони ін`єкційні» відповідно до укладеного між ПрАТ «Індар» та компанією-експортером «Nuova Ompi S.r.l.» (Італія) Контракту № 01/2017 від 17.10.2017 р., а також здійснюється його митне оформлення із застосуванням режиму вільної торгівлі (преференційного режиму) до вказаного товару.
Враховуючи вищевикладене, судвважає, що
З огляду на викладене, судом встановлено, що позивачем було дотримано всіх визначених вимог законодавства щодо подання необхідних документів для відновлення режиму вільної торгівлі (преференційний режим) до товарів «флакони ін`єкційні» за МД від 12.12.2017 №UA100110/2017/150333 та №100110/2017/150426, а тому відповідач припустився протиправної бездіяльності щодо не відновлення режиму вільної торгівлі за вказаними товарами.
Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до положеньст.9 Конституції Українита ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`суди та органи державної влади повинні дотримуватись положеньЄвропейської конвенції з прав людинита її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Крім того, ЄСПЛ у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
Також, у рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 доЄвропейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З системного аналізу вказаних норм ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача.
Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.
При цьому, з урахуванням вищевстановлених фактів, суд вважає, що позивачем виконано всі умови для поновлення режиму вільної торгівлі (преференційний режим) до товарів «флакони ін`єкційні» за МД від 12.12.2017 №UA100110/2017/150333 та №100110/2017/150426, а тому суд вважає за необхідне визначити спосіб захисту порушеного права позивача, шляхом зобов`язання відповідача поновити режим вільної торгівлі до товару «флакони ін`єкційні», оформленого згідно митних декларацій від 12.12.2017 №UA100110/2017/150333 та №100110/2017/150426
Відповідно до ч. 1 ст. 301 МК України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.
У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов`язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів (ч. 2 ст. 301 МК України).
Частинами третьою та четвертою ст. 301 МК України передбачено, що помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб органу доходів і зборів, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.
Відповідно до ч. 5 ст. 301 МК України повернення сум відповідних митних платежів здійснюється також у разі, якщо:
1) законом передбачено повернення сум сплаченого мита при поміщенні товарів у митний режим реімпорту або у митний режим реекспорту відповідно до розділу V цього Кодексу, а також в інших випадках, визначених цим Кодексом;
2) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, здійснюється зміна раніше заявленого митного режиму, якщо суми митних платежів, належних до сплати при поміщенні товарів у новий митний режим, є меншими, ніж суми митних платежів, сплачених при поміщенні їх у попередній митний режим;
3) відновлюється режим найбільшого сприяння, вільної торгівлі;
4) митну декларацію змінено або визнано недійсною;
5) у товарах, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за її межі, виявлено дефекти або вони якимось іншим чином не відповідають погодженим специфікаціям, за умови, що ці товари не ремонтувалися і не використовувалися відповідно на території України та за її межами (крім операцій, необхідних для виявлення дефектів або невідповідності) і повертаються протягом строку, визначеного підпунктом "а" пункту 3 частини другої статті 78 цього Кодексу;
6) платником податків подано органу доходів і зборів документи, які підтверджують наявність у нього на день подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення права на звільнення від сплати митних платежів.
Згідно із ч. 6 ст. 301 МК України повернення сум митних платежів у випадках, передбачених частиною п`ятою цієї статті, здійснюється у тому самому порядку, що і повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів за заявою платника податків за умови, що така заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.
При цьому, суд зазначає, що порядок повернення вказаних вище платежів регулюються, зокрема, Порядком повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженим наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 № 618, Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерством фінансів України від 03.09.2013 № 787.
Отже, чинним законодавством передбачено вчинення ряду дій, спрямованих на повернення надміру сплачених платежів.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
При цьому суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява №387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом", тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення митний орган повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.
Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на положення вказаної статті та часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню на користь останньої, шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача коштів у розмірі 4204,00 грн
Керуючись ст.ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «ІНДАР» до Київської митниці Держмитслужби про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Київської митниці Держмитслужби щодо не відновлення режиму вільної торгівлі до товару «флакони ін`єкційні» за митними деклараціями від 12.12.2017 року №UA100110/2017/150333 та №100110/2017/150426;
Зобов`язати Київську митницю Держмитслужби відновити режим вільної торгівлі до товару «флакони ін`єкційні», оформленого згідно митних декларацій від 12.12.2017 №UA100110/2017/150333 та №100110/2017/150426.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити
Стягнути з Київської митниці Держмитслужби за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «ІНДАР» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4204,00 грн. (чотири тисячі двісті чотири гривні 00 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна