Справа № 160/7330/25
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2025 рокуСправа №160/7330/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лозицька І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.01.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням до страхового стажу період роботи позивача з 01.10.2024 року по 08.01.2025 року на посаді машиніста мостового перевантажувача 5 розряду, до пільгового стажу за Списком № 2: період роботи позивача з 17.08.1982 року по 13.12.1987 року на посаді машиніста крана металургійного виробництва 3 розряду; з 28.12.1987 року по 01.08.1989 року на посаді машиніста баштового крану 4 розряду; з 01.08.1989 року по 01.07.1991 року на посаді машиніста баштового крана 4 розряду; з 01.07.1991 року по 29.12.1995 року на посаді машиніста баштового крана; з 12.07.2007 року по 12.11.2007 року на посаді маляра; з 01.08.2008 року по 31.12.2009 року на посаді машиніста баштового крана 6 розряду; з 21.09.2018 року по 04.08.2020 року на посаді машиніст крана (кранівник) 4 розряду; з 01.10.2024 року по 08.01.2025 року на посаді машиніста мостового перевантажувача 5 розряду; період навчання з 01.09.1979 року по 15.07.1982 року у професійно технічному училищі № 26 м. Дніпродзержинська та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 08.01.2025 року.
Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для надання відзиву на позовну заяву.
07.04.2025 року позивачкою було надано до суду уточнену позовну заяву та відповідь на відзив, в якій остання заперечила проти тверджень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві та просила суд останню задовольнити.
Ухвалою суду від 09.04.2025 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву в адміністративній справі №160/7330/25. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для надання відзиву на уточнену позовну заяву.
24.04.2025 року на адресу суду засобами електронного зв`язку та повторно 29.04.2025 року засобами поштового зв`язку від відповідача надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав їх безпідставності та необґрунтованості.
28.04.2025 року позивачкою було надано до суду відповідь на відзив, в якій остання заперечила проти тверджень відповідача, викладених у відзиві на уточнену позовну заяву, підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених в уточненій позовній заяві та просила суд останню задовольнити.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08.01.2025 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
Після реєстрації заява ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії від 16.01.2025 року № 91, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. За результатом розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії на пільгових умовах позивачем, до пільгового стажу роботи за Списком № 2 не зараховано період роботи з 17.08.1982 року по 13.12.1987 року згідно з трудовою книжкою від 07.05.1982 року серії НОМЕР_1 , оскільки довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або записів у ній, передбачена пунктом 20 Порядку №637, не надана. Враховуючи зазначене, вирішено відмовити в призначенні пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, позивачка звернулась до суду з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Гарантії конституційного права людини на соціальний захист визначено в положеннях Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV (далі Закон №1058) та Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі Закон №1788).

Частиною першою статті 114 Закону №1058 передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно змісту абз. 1 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148-VІІІ, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці. передбаченого абзацом першим пункту другого частини 2 статті 114 Закону № 1058, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону №1058: чоловікам на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Частиною 1 статті 24 Закону №1058 встановлено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону №1058).

Згідно ч. 4 ст. 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 56 Закону №1788, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно ст. 48 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону №1788 та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі Порядок №637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Водночас, пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, аналіз наведених вище норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Судом встановлено та підтверджено наявність у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 від 07.05.1982 року та від 06.10.2021 року, копія якої міститься у матеріалах справи, наступних записів щодо спірних періодів:

- з 01.09.1979 року по 15.07.1982 року навчання у професійно-технічному училищі №26 м. Дніпродзержинська, кваліфікація машиніст крану по керуванню баштовими самохідними кранами 4 розряду, згідно диплому серії НОМЕР_2 від 15.07.1982 року (запис №1);

- 17.08.1982 року прийнята до Дніпровського ордену Леніна металургійного заводу імені Ф. Дзержинського до копрового цеху на посаду машиніста крана металургійного виробництва 3 розряду, згідно розпорядження №952 від 17.08.1982 року (запис №2);

- Дніпровський ордену Леніна металургійний завод імені Ф.Е. Дзержинського перейменовано на Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е. Дзержинського (запис №3);

- 13.12.1987 року звільнена у зв`язку з переведенням за згодою сторін згідно постанови по комбінату №1268 від 11.12.1987 року (запис №4);

- 28.12.1987 року прийнята у зв`язку з переведенням до Дніпродзержинського БМУ тресту «Укрчерметспецбуд» на посаду машиніста баштового крану 4 розряду на час будівництва МЖК, згідно наказу №407 від 22.12.1987 року (запис №5);

- 01.07.1989 року у зв`язку з завершенням будівництва МЖК переведена машиністом баштового крану 4 розряду в основний склад БМУ, згідно наказу №176 від 09.08.1989 року (запис №6);

- 01.08.1989 року присвоєний 5 розряд машиніста баштового крану згідно наказу №166 від 27.07.1989 року (запис №7);

- 01.07.1991 року звільнена у зв`язку з переведенням відповідно до ст. ст. 5, 36 КЗпП УРСР за згодою сторін, згідно наказу №37 від 24.06.1991 року (запис №8);

- 01.07.1991 року прийнята до Малого державного підприємства «Металургпромжитлобуд» на посаду машиніста баштового крану у зв`язку з переведенням, згідно наказу № 40 від 01.07.1991 року (запис №9);

- Мале державного підприємства «Металургпромжитлобуд» перейменовано в Державне будівельно-монтажне управління «Металургпромжитлобуд», згідно наказу Міністерства промисловості України №53 від 30.03.1993 року (запис №10);

- 29.12.1995 року звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням згідно наказу №319 від 03.01.1996 року (запис №11);

- 12.10.2007 року прийнята до ТОВ «Хеопс» на посаду маляра згідно наказу №40 від 12.10.2007 року (запис №18);

- 12.11.2007 року звільнена за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України згідно наказу №44 від 12.11.2007 року (запис №19);

- 01.08.2008 року прийнята до ВАТ «Металургпромжитлобуд» машиністом баштового крану 6 розряду ділянки механізації на підставі наказу №13/п від 01.08.2008 року (запис №22);

- 31.12.2009 року звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно наказу №10/н від 31.12.2009 року (запис №23);

- 21.09.2018 року прийнята до ПрАТ «Дніпровагонмаш» до цеху зварювально-складального на посаду машиніста крану (кранівник) 4 р. за строковим трудовим договором на підставі наказу №948 від 20.09.2018 року (запис №24);

- 26.12.2018 року переведена машиністом крану (кранівником) 4 р. у зварювально-складальному цеху на підставі наказу №1920 від 26.12.2018 року (запис №25);

- 04.08.2020 року звільнена за скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу №615/к від 31.07.2020 року (запис №26);

- 06.10.2021 року прийнята до ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» у вуглекоксовий цех коксохімічного виробництва машиністом мостового перевантажувача 5 розряду дільниці вуглепідготовки на підставі розпорядження №354/1 від 05.10.2021 року (запис №29).

Разом з тим, довідкою про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 25.12.2024 року №16.4/491, виданою ПрАТ «Дніпровський металургійний завод», підтверджено, що у період з 06.10.2021 року по 30.11.2024 року позивачка працювала на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, що передбачено Списком №2.

Відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 (далі Порядок №442), пенсії за віком на пільгових умовах за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а також пенсії, що можуть встановлюватися підприємствами й організаціями за рахунок власних коштів працівникам інших виробництв, професій та посад залежно від умов праці, призначаються за результатами атестації робочих місць.

Атестація робочих місць за умовами (надалі атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442, періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Таким чином, атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Водночас, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а, постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01.03.2021 року у справі №376/1528/17.

Разом з тим, на підтвердження того, що позивачка працювала на різних посадах, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 до заяви про призначення пенсії на пільгових умовах було долучено, зокрема: диплом серії НОМЕР_2 від 15.07.1982 року; довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за вих. №05 від 08.11.2024 року, видану ПрАТ «Металургпромжитлобуд»; від 23.04.2024 року №С-21/2-09/620, видану архівним управлінням Кам`янської міської ради Дніпропетровської області; від 25.12.2024 року №16.4/491, видану ПрАТ «Дніпровський металургійний завод»; від 23.04.2024 року №С-21/2-09/621, видану архівним управлінням Кам`янської міської ради Дніпропетровської області; довідку про заробітну плату №05 від 08.11.2024 року, видану ПрАТ «Металургпромжитлобуд»; історичну довідку ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» від 23.04.2024 року №С-21/2-09/622/1, видану архівним управлінням Кам`янської міської ради Дніпропетровської області.

Однак, згідно спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 16.01.2025 року № 91 при розгляді заяви позивача не взято до уваги надані довідки.

Відповідно до розрахунку стажу (Форма РС-право) страховий стаж роботи позивача складає 27 років 09 місяців 18 днів, пільговий стаж за Списком №2 03 роки.

Згідно ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками №1 та №2 деталізоване у Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 (далі Порядок № 383).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 10 Порядку № 383, визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи інших документів щодо стажу роботи. При цьому, відповідач не врахував, що трудовою книжкою позивачки підтверджено спірні періоди роботи останньої, а також надано уточнюючі довідки на підтвердження трудової діяльності позивачки.

Також, у випадку, якщо поданих позивачкою документів про призначення пенсії було недостатньо, то відповідач мав усі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачці надати інформацію щодо двох свідків, які б знали останню по спільній з нею роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу позивачки.

Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці.

Натомість, відповідач не здійснював ніяких запитів на підтвердження спірних періодів роботи та не надав доказів які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки та як наслідок правомірність незарахування спірних періодів роботи до пільгового стажу.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу позивачки спірні періоди роботи останньої.

Разом з тим, суд зазначає, що період роботи позивачки у ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» підтверджено лише з 06.10.2021 року по 30.11.2024 року, згідно довідки про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 25.12.2024 року №16.4/491.

З огляду на відсутність у матеріалах справи доказів продовження трудової діяльності позивачки у ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» по дату звернення щодо призначення пенсії 08.01.2025 року, у суду відсутні підстави вважати доведеним факт роботи позивача по вказану дату.

Таким чином, період трудової діяльності позивачки у ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» має бути зарахований до пільгового страхового стажу саме з 01.10.2024 року по 30.11.2024 року, що підтверджується наявними у справі доказами.

Щодо зарахування до пільгового страхового стажу позивачки періоду її навчання суд зазначає, що правові, організаційні та фінансові засади функціонування і розвитку системи професійної (професійно-технічної) освіти, створення умов для професійної самореалізації особистості та забезпечення потреб суспільства і держави у кваліфікованих робітниках визначає Закон України «Про професійну (професійно-технічну) освіту».

Згідно ст. 4 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», система професійної (професійно-технічної) освіти складається з закладів професійної (професійно-технічної) освіти незалежно від форм власності та підпорядкування, що проводять діяльність у галузі професійної (професійно-технічної) освіти, навчально-методичних, науково-методичних, наукових, навчально-виробничих, навчально-комерційних, видавничо-поліграфічних, культурно-освітніх, фізкультурно-оздоровчих, обчислювальних та інших підприємств, установ, організацій та органів управління ними, що здійснюють або забезпечують підготовку кваліфікованих робітників.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

У трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 від 07.05.1982 року та від 06.10.2021 року, копія якої міститься у матеріалах справи, наявні наступні записи:

- з 01.09.1979 року по 15.07.1982 року навчання у професійно-технічному училищі №26 м. Дніпродзержинська, кваліфікація машиніст крану по керуванню баштовими самохідними кранами 4 розряду, згідно диплому серії НОМЕР_2 від 15.07.1982 року (запис №1);

- 17.08.1982 року прийнята до Дніпровського ордену Леніна металургійного заводу імені Ф. Дзержинського до копрового цеху на посаду машиніста крана металургійного виробництва 3 розряду, згідно розпорядження №952 від 17.08.1982 року (запис №2).

Факт навчання позивачки у професійно-технічному училищі №26 м. Дніпродзержинська підтверджується також дипломом серії НОМЕР_2 від 15.07.1982 року.

Отже, враховуючи положення Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», а також те, що перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування позивачки на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців, період навчання у професійно-технічному училищі №26 м. Дніпродзержинська зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок №22-1), органом, що приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.

Порядком № 22-1 встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.

Такий підхід узгоджується із нормою ч. 1 ст. 3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.

Водночас, суд наголошує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише у випадку якщо записи у трудовій книжці не відповідають вимогам чинного на момент їх внесення законодавства, то орган пенсійного фонду повинен вживати заходи з метою перевірки відповідних відомостей, а не покладати тягар негативних наслідків із необґрунтованих підстав на позивача.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач не належним чином дослідив подані позивачем документи, зокрема, відомості трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 07.05.1982 року та від 06.10.2021 року, уточнюючих довідок та не зазначив у спірному рішенні конкретні періоди роботи позивача та причини їх не зарахування, тому, спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 16.01.2025 року № 91 про відмову в призначенні пенсії не відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу період роботи позивачки з 01.10.2024 року по 30.11.2024 року та до пільгового страхового стажу за Списком №2 періоди роботи з 17.08.1982 року по 13.12.1987 року, з 28.12.1987 року по 01.07.1989 року, з 01.07.1989 року по 01.07.1991 року, з 01.07.1991 року по 29.12.1995 року, з 12.10.2007 року по 12.11.2007 року, з 01.08.2008 року по 31.12.2009 року, з 21.09.2018 року по 04.08.2020 року, з 01.10.2024 року по 30.11.2024 року, з 01.10.2024 року по 30.11.2024 року, та період навчання з 01.09.1979 року по 15.07.1982 року.

Суд зазначає, що деякі дати початку/завершення роботи позивачки, зазначені у позовних вимогах, не відповідали датам, зазначеним у трудовій книжці останньої, у зв`язку з чим, позовні вимоги задоволено в частині, відповідно до записів трудової книжки.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (п. 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (п. 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (п. 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до Закону №1788 призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Суд зазначає, що зобов`язавши відповідача врахувати відомості трудової книжки та довідок позивача, суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Частиною 2 ст. 9 КАС України врегульовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, з урахуванням ч.2 ст.9 та п.10 ч.2 ст. 245 КАС України, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення та нарахування пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.01.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду в даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами ч. 3 ст. 139 КАС України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання цієї позовної заяви до суду у розмірі 968,96 грн.

Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви до суду підлягає стягненню в розмірі 484,48 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 241, 243-246, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії від 16.01.2025 року №91, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.10.2024 року по 30.11.2024 року та до пільгового страхового стажу за Списком №2 періоди роботи з 17.08.1982 року по 13.12.1987 року, з 28.12.1987 року по 01.07.1989 року, з 01.07.1989 року по 01.07.1991 року, з 01.07.1991 року по 29.12.1995 року, з 12.10.2007 року по 12.11.2007 року, з 01.08.2008 року по 31.12.2009 року, з 21.09.2018 року по 04.08.2020 року, з 01.10.2024 року по 30.11.2024 року, з 01.10.2024 року по 30.11.2024 року, та період навчання з 01.09.1979 року по 15.07.1982 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.01.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду у цій справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 48 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька