Справа № 440/4654/25
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

12 травня 2025 рокум. ПолтаваСправа № 440/4654/25

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Довгопол М.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області , в якій просив:

-визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області щодо ненарахування і невиплати судді та голові Оржицького районного суду Полтавської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року включно в розмірі, передбаченому пунктом 1 частини 3 статті 135 Закону України « Про судоустрій і статус суддів « від 02.06.2016 року № 1402-VIII, а саме виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2684 грн встановленого статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік"

-стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 недонараховану та не виплачену суддівську винагороду у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" а саме виходячи з розміру окладу 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року ( 3028 грн ) з відповідною щомісячною доплатою за вислугу років та перебування на посаді голови суду, за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року включно, та матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023 рік в загальній сумі 345 708 грн. за рахунок будь-яких бюджетних коштів розпорядником якої є Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Зазначено, що недоліки необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

28.04.2025 до суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, в якій ОСОБА_1 вказував, що при визначенні строків звернення до адміністративного суду слід керуватися в даному випадку частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено шестимісячний строк звернення до суду. Позивач наголошував, що звернення в квітні 2025 року до суду пояснюється діючим воєнним станом в країні та постійними повітряними тривогами, під час яких поштові установи зупиняють свою роботу, а позивач, який є особою з інвалідністю другої групи з порушенням опорно-рухового апарату, не має змоги ходити кожні півгодини до пошти, щоб за відсутності повітряної тривоги відправити поштову кореспонденцію. ОСОБА_1 просив врахувати суд стан здоров`я та зайнятість на роботі, оскільки кожного дня слухає справи та не має можливості в робочий час відвідувати пошту, особистого електронного кабінету та особистого кваліфікованого підпису не має.

У період з 05.05.2025 по 09.05.2025 суддя Довгопол М.В. перебувала на лікарняному.

Вирішуючи заяву позивача про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З наведених положень статті 122 КАС України слідує, що такі не містять норм, які б урегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення).

Разом з тим, такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, адже зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2023 року у справі №280/6779/22.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)..

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22, від 25 квітня 2023 року у справі №380/15245/22.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 просить визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області щодо ненарахування і невиплати суддівської винагороди виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2684 грн за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року включно, однак звернувся до суду з позовом у цій справі 04 квітня 2025 року (дата штемпелю на конверті, в якому направлено позовну заяву).

Отже, позивачем пропущено тримісячний строк звернення до адміністративного суду з позовом, встановлений законом.

Стосовно посилань позивача на діючий воєнний стан в країні, суд зазначає, що обставини оголошення з 24.02.2022 воєнного стану самі по собі не утворюють підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду з цим позовом.

Так, Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 зазначив, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Такий висновок підтриманий Верховним Судом й у постанові від 31.07.2023 у справі №240/7127/23.

Крім того, суд зазначає, що запровадження на території України воєнного стану є обставиною, яка могла унеможливити дотримання строку звернення позивача до суду, однак за умови надання ним до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду з позовом, та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку.

Стосовно посилань позивача на постійні триваючі тривоги, під час яких поштові установи зупиняють свою роботу, суд зауважує, що позивачем пропущено строк звернення до суду більш ніж на рік, а оголошення повітряних тривог є періодичним під час дії воєнного стану, однак не безперервним, у зв`язку з чим робота установ поштового зв`язку не є паралізованою, тому відповідні доводи позивача не можуть свідчити про поважність причин пропуску строку.

Крім того, позивачем не обґрунтовано неможливість реєстрації у підсистемі "Електронний суд" та подання позову за допомогою цієї підсистеми.

Суд також критично оцінює доводи позивача щодо зайнятості на роботі, оскільки такі обставини мають суб`єктивний характер та не свідчать про об`єктивні перешкоди для своєчасного звернення до суду.

Посилання позивача на стан здоров`я, носять загальний характер, та не можуть бути визнані достатніми для підтвердження поважності причин тривалого пропуску строку для звернення до суду.

Верховний Суд у постанові від 06.04.2021 у справі №823/2363/18, досліджуючи питання поважності причин строку звернення до суду, дійшов висновку, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Разом з цим, Верховний Суд у зазначеній постанові звернув увагу, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

У контексті наведеного, слід зазначити, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду. Особа, яка заявляє клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що причини, які позивачем зазначені у заяві про поновлення строку звернення до суду, не були об`єктивно непереборними, пов`язаними з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, натомість залежали від волевиявлення позивача, а відтак не можуть бути визнані судом поважними причинами пропуску строку звернення до суду.

Враховуючи викладене, суд не вбачає правових підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та поновлення строку звернення до суду.

Частинами 1, 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За приписами пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, викладені у заяві позивача про поновлення строку звернення до суду.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

Повернути позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити особі, яка її подала, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення цієї ухвали до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.В. Довгопол