Справа № 320/47991/24
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2025 року № 320/47991/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Державної судової адміністрації України

до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в :

І. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернулась Державна судова адміністрація України (далі - позивач) з позовом до Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач) в якому просить:

- скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладання штрафу від 17.06.2024 ВП № НОМЕР_1.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача оскаржувана постанова є протиправною, а виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25.01.2024 у справі № 200/5417/23 у спосіб визначений у рішенні є неможливим, оскільки останнє можливо виконати лише шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України визначеної (перерахованої) суми коштів з бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя".

Відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому він заперечує проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що оскаржувана постанова є правомірною, оскільки невиконання рішення суду без поважних причин у встановлений виконавцем строк є підставою відповідно до частини першої статті 75 Закону №1404-VIII для накладення на боржника штрафу (на юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання). У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідачем надіслано до суду матеріали ВП НОМЕР_2.

ІІІ. Процесуальні дії суду у справі

Ухвалою суду від 01.11.2024 позовну заяву залишено без руху.

Позивачем у визначений судом термін та належним чином усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 12.11.2024 позовну заяву Державної судової адміністрації України про вжиття заходів забезпечення позову, викладеної у пункті 1 прохальної частини позовної заяви - повернуто без розгляду.

Ухвалою суду від 12.11.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 26.11.2024 року о 15.30 год.

26.11.2024 у судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явились, явку своїх представників не забезпечили.

Згідно з ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з ч. 4 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Враховуючи строки розгляду справи, передбачені ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що неявка всіх учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними матеріалами у справі у письмовому провадженні.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25.01.2024 у справі №200/5417/23 задоволено позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Державної судової адміністрації України.

Серед іншого, зобов`язано територіальне управління Державної судової адміністрації України у Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду і допомогу на оздоровлення: за період з 01 січня по 31 грудня 2021 року, виходячи із встановленого на 01 січня 2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 270 гривень, з доплатою за вислугу років в розмірі 40%, доплатою за перебування на адміністративній посаді у розмірі 5% від посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів; за період з 01 січня по 31 грудня 2022 року, виходячи із встановленого на 01 січня 2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 481 гривня, з доплатою за вислугу років в розмірі 40%, доплатою за перебування на адміністративній посаді у розмірі 5% від посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів; за період з 01 січня по 30 серпня 2023 року, виходячи із встановленого на 01 січня 2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 684 гривні, з доплатою за вислугу років в розмірі 40% від посадового окладу за період з 01 січня 2023 року по 01 лютого 2023 року, а з 01 лютого 2023 року з доплатою за вислугу років в розмірі 50% від посадового окладу, та доплатою за перебування на адміністративній посаді з 01.01.2023 року до 22.05.23 року у розмірі 5% від посадового окладу, а з 22.05.2023 року до 30.08.23 року у розмірі 10% від посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів; вихідну допомогу у зв`язку з виходом у відставку в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, виходячи із встановленого на 01 січня 2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 684 гривні, з доплатою за вислугу років в розмірі 50% від посадового окладу та доплатою за перебування на адміністративній посаді у розмірі 10% від посадового окладу.

Зобов`язано Державну судову адміністрацію України забезпечити територіальне управління Державної судової адміністрації України у Донецькій області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди і допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за період з 01 січня по 31 грудня 2021 року, виходячи із встановленого на 01 січня 2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 гривень, з доплатою за вислугу років в розмірі 40%, доплатою за перебування на адміністративній посаді у розмірі 5% від посадового окладу; за період з 01 січня по 31 грудня 2022 року, виходячи із встановленого на 01 січня 2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 481 гривня, з доплатою за вислугу років в розмірі 40%, доплатою за перебування на адміністративній посаді у розмірі 5% від посадового окладу; за період з 01 січня по 30 серпня 2023 року, виходячи із встановленого на 01 січня 2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 684 гривні, з доплатою за вислугу років в розмірі 40% від посадового окладу за період з 01 січня 2023 року по 01 лютого 2023 року, а з 01 лютого 2023 року з доплатою за вислугу років в розмірі 50% від посадового окладу, та доплатою за перебування на адміністративній посаді з 01.01.2023 року до 22.05.23 року у розмірі 5% від посадового окладу, а з 22.05.2023 року до 30.08.23 року у розмірі 10% від посадового окладу; та вихідної допомоги у зв`язку з виходом у відставку в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, виходячи із встановленого на 01 січня 2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2 684 гривні, з доплатою за вислугу років в розмірі 50% від посадового окладу та доплатою за перебування на адміністративній посаді у розмірі 10% від посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду 25.01.2024 у справі №200/5417/23 набрало законної сили.

16.04.2024 державним виконавцем на підставі виконавчого листа №200/5417/23, виданого Донецьким окружним адміністративним судом 19.03.2024, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою ДСА України встановлено десятиденний строк для добровільного виконання рішення суду (ВП НОМЕР_2).

Листом від 03.05.2024 № 10-10721/24, Державною судовою адміністрацією України повідомлено, що виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється згідно із законодавством України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень суддів і працівників апаратів суддів" головним розпорядником якої є ДСА України, у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період.

Також, Державною судовою адміністрацією України повідомлено, про те, що 04.01.2024 ДСА України затверджено кошторис на 2024 рік за програмою 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя" зокрема Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Донецькій області у сумі 23,8 тис. грн.

08.05.2024 відповідачем направлено на адресу Державної судової адміністрації України, направлено вимогу від 08.05.2024 НОМЕР_2/6-20.1 щодо виконання рішення суду, на підставі якого видано вказаний вище виконавчий документ.

Враховуючи, що станом на 27.05.2024 рішення суду виконано не було, про поважні причини невиконання боржником державного виконавця не повідомлено, керуючись статтями 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" за невиконання без поважних причин рішення накладено на боржника: Державну судову адміністрацію України штраф на користь держави у розмірі 5100 грн., постановою від 27.05.2024 ВП № НОМЕР_1, якою зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попередити про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення. Зазначена постанова є чинною та нескасованою.

17.06.2024 відповідачем, керуючись статтями 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" за невиконання без поважних причин рішення суду накладено на боржника: Державну судову адміністрацію України штраф на користь держави у розмірі 10 200 грн., постановою ВП № НОМЕР_1.

Державним виконавцем до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Києві було направлено подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення щодо порушення кримінального провадження за фактом умисного невиконання посадовими особами Державної податкової служби України рішення суду.

01.08.2024 позивач прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 на підставі п.11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.

Не погоджуючись з винесеною постановою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно стаття 129-1 суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (Далі - Закон № 1404-VIII) та Інструкція з примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція).

У відповідності до вимог ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюється Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За правилами ч. 1ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа.

Статтями 63, 75 Закону № 1404-VIII встановлено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Так, у відповідності до вимог даних статей Закону, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин, виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на боржника- юридичну особу- 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У відповідності до ч. 2 ст. 75 Закону № 1404-VIII у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Пунктом 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

VI. Оцінка суду

Судом встановлено, що до відповідача надійшов виконавчий лист на виконання рішення суду зобов`язального характеру.

У позовній заяві позивач стверджує, що ним вжито всіх залежних від нього заходів щодо добровільного виконання рішення суду, а тому оспорювана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Так, позивач зазначає, що з метою виконання рішення листом від 03.05.2024 №10-10721/24 повідомив відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про те, що виконання даного рішення є об`єктивно неможливим через визначений у рішенні спосіб виконання.

Також у листі висловлено прохання утриматися від накладення штрафів відносно позивача. Зазначено, що Законом № 1404-VIII передбачено застосування штрафних санкцій до боржника виключно за умови невиконання без поважних причин вимог, викладених у постанові про відкриття виконавчого провадження. Зазначено, що виконання виконавчого документа у порядку, визначеним рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25.01.2024 у справі № 200/5417/23, є неможливим, оскільки дане рішення є рішенням зобов`язального характеру, а відповідно до норм законодавства виконання вказаного рішення можливе шляхом списання конкретної суми коштів зі спеціально визначених рахунків боржника.

Незважаючи на наявність на думку позивача поважних причин, 27.05.2024 відповідачем винесено постанову ВП НОМЕР_2 про накладення на Державну судову адміністрацію України штрафу в розмірі 5100,00 гривень. Вказана постанова була оскаржена до суду, шляхом подання позовної заяви 06.06.2024, розгляд триває. Крім того, 17.06.2024 відповідачем повторно винесено постанову ВП№НОМЕР_1 про накладення на Державну судову адміністрацію України штрафу в розмірі 10200,00 грн.

Також позивач зазначає, що виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється згідно із законодавством України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя", головним розпорядником якої є ДСА України, у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період.

Відповідно до частини четвертої статті 20 Бюджетного кодексу України Державною судовою адміністрацією України визначено відповідальних виконавців за бюджетною програмою 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя", у тому числі й територіальне управління Державної судової адміністрації України у Донецькій області.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" за програмою 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя" затверджені видатки в розмірі 10,0 млн грн., що розподілені між судами, органами та установами системи правосуддя.

ДСА України 04.01.2024 був затверджений кошторис Територіальному управління Державної судової адміністрації України у Донецькій області на 2024 рік за бюджетною програмою 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя". У зв`язку з цим виконання зазначеного рішення суду повинно здійснюватися органами Казначейства виключно за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя" відповідного територіального управління.

Таким чином, вважає, що позивачем були вчинені конкретні, залежні від нього заходи, спрямовані на виконання рішення суду, а його невиконання зумовлене обставинами, незалежними від нього та такими, що об`єктивно унеможливлюють наразі виконання рішення.

Однак з такими доводами позивача, суд не може погодитись, зважаючи на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 63 Закону № 1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідно до ч.2 ст.63 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Судом встановлено, що 16.04.2024 державним виконавцем на підставі виконавчого листа №200/5417/23, виданого Донецьким окружним адміністративним судом 19.03.2024, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_2, якою ДСА України встановлено десятиденний строк для добровільного виконання рішення суду.

Листом від 03.05.2024 № 10-10721/24, позивач повідомив, що виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється згідно із законодавством України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень суддів і працівників апаратів суддів" головним розпорядником якої є ДСА України, у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період. Позивач зазначив, що 04.01.2024 ним затверджено кошторис на 2024 рік за програмою 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя" зокрема Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Донецькій області у сумі 23,8 тис. грн.

08.05.2024 відповідачем направлено на адресу позивача вимогу від 08.05.2024 НОМЕР_2/6-20.1 щодо виконання рішення суду, на підставі якого видано вказаний вище виконавчий документ.

Враховуючи, що рішення суду виконано не було, про поважні причини невиконання боржником державного виконавця не повідомлено, відповідач на підставі ст.ст. 63, 75 Закону № 1404-VIII за невиконання без поважних причин рішення суду накладено на боржника штраф на користь держави у розмірі 5100 грн., постановою від 27.05.2024 ВП № НОМЕР_1, якою зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попередити про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Судом встановлено, що позивачем постанова від 27.05.2024 ВП № НОМЕР_1 виконана не була.

Таким чином, 17.06.2024 відповідачем винесено постанову ВП № НОМЕР_1, на підставі ст.ст. 63, 75 Закону № 1404-VIII за невиконання без поважних причин рішення суду про накладення на позивача штрафу на користь держави у розмірі 10 200 грн.

Відповідачем до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Києві було направлено подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення щодо порушення кримінального провадження за фактом умисного невиконання посадовими особами Державної податкової служби України рішення суду.

01.08.2024 позивач прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 на підставі п.11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.

Обґрунтовуючи протиправність винесення відповідачем постанови про накладення штрафу позивач вказує на те, що ним було рішення суду неможливо виконати через поважні причини, про що було повідомлено державного виконавця.

Щодо таких посилань позивача суд зазначає, що передумовою для накладення на боржника штрафу за невиконання без поважних причин в установлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника вчинити дії, є встановлення виконавцем за наслідками перевірки, що проводиться наступного дня після спливу десятиденного терміну з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, факту невиконання такого рішення.

Так, приписами частини першої статті 129-1 Конституції України встановлено обов`язковість виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Варто також зауважити, що у справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа «Сук проти України»).

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

З приводу доводів позивача, що виконання зазначеного рішення суду повинно здійснюватися органами Казначейства виключно за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя" відповідного територіального управління, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" він встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

В даному випадку виконується рішення зобов`язального характеру, а не стягнення коштів, та в матеріалах справи відсутні докази того, що стягнення за виконавчим листом виданим Донецьким окружним адміністративним судом у справі №200/5417/23 здійснюється за бюджетною програмою, казначейська служба не здійснює виконання судового рішення, а виконавче провадження відкрито виконавчою службою.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи не містять будь яких доказів, що можуть служити підтвердженням як такі, що вчинялись позивачем для фактичного виконання рішення суду.

Інших доказів та обґрунтувань на підтвердження виконання рішення суду та факт поважності причин його невиконання, крім посилань про надходження фінансування за бюджетною програмою, позивачем наведено не було.

Відтак, суд доходить висновку, що відповідач правомірно, за наявності підстав, передбачених статтею Законом України "Про виконавче провадження", прийняв спірну постанову про накладення штрафу.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими.

VII. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та аргументів, наведених учасниками справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

VIІI. Розподіл судових витрат

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись статями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Леонтович А.М.