Справа № 240/244/25
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Житомир справа № 240/244/25

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності, в порядку визначеному ст. ст. 30, 31, 33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати відповідача призначити пенсію по інвалідності, в порядку визначеному ст. ст. 30, 31, 33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсію", по інвалідності, з урахуванням періоду роботи з 30.10.1991 по 10.06.1993, та з 16.06.1993 по 20.03.1995, з часу звернення про призначення пенсії за інвалідністю з 29.07.2024.

В обґрунтування позову вказує, що підставою для відмови у нарахуванні і виплаті мені пенсії по інвалідності стало те, що відповідачем у трудовій книжці не зараховані періоди трудової діяльності з 30.10.1991 по 10.06.1993, та з 16.06.1993 по 20.03.1995. Вказані дії відповідача вважає незаконними та протиправними. Просить позов задовольнити.

Суддя своєю ухвалою прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) учасників.

Ухвалою суду від 29.01.2025 постановлено витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області належним чином завірені копії матеріалів відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 .

Клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про долучення доказів надійшло до суду 12.02.2025.

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 18.02.2025. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що заяву позивача та додані до неї документи були надані до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області. Головним управлінням було розглянуто заяву позивача та долучені до заяви документи та 10.09.2024 за №70 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності. Вказує, що із 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Розвязуючи даний спір звертаємо увагу суду та норми чинного законодавства, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території російської федерації по 31 грудня 1991 року. За доданими документами до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 до страхового стажу не зараховано періоди роботи в росії з 01.01.1992 по 10.06.1993, з 16.06.1993 по 20.03.1995, з 25.04.2002 по 04.11.2002, з 24.01.2003 по 21.04.2003, оскільки, з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Головним управлінням правомірно було відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоди роботи позивача періодів трудової діяльності згідно із записами трудової книжки, оскільки російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. За доданими документами до страхового стажу позивачу не зараховано також період роботи з 30.10.1991 по 31.12.1991 згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 від 02.04.2002, оскільки записи внесені в трудову книжку до дати її заповнення, що суперечить пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яким передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу. Період роботи Позивача за 1989-1991 рр. згідно наданої довідки №179/1/8624 від 30.08.2024 виданої Галузевим державним архівом (ГДА Міноборони), підстави брати до уваги відсутні, оскільки по батькові ( ОСОБА_2 ) не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_3 ). Згідно з документами, доданими до заяви про призначення пенсії від 03.09.2024 та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж Позивача становить 11 років 10 місяців 05 днів.На підставі вищевикладеного, Головним управлінням правомірно було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності з врахуванням ст. 32 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки на момент звернення у позивача відсутній необхідний страховий стаж, а саме 13 років. Відповідач вважає своє рішення обґрунтованим, а позовні вимоги безпідставними. Просить відмовити у задоволенні позову.

У період із 17.02.2025 по 21.02.2025 та із 24.03.2025 по 31.03.2025 головуюча у справі суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд вважає за необхідне зауважити, що у позові позивач вказує: "У черговий раз, я 15.08.2024 року звернувся з письмовою заявою до ГУ Пенсійного Фонду Житомирської області про призначення мені пенсії, за інвалідністю, та надав усі необхідні документи, зокрема трудову книжну, архівні довідки та інші необхідні документи. Натомість, я отримав письмову відповідь з ГУ Пенсійного Фонду України у Житомирській області датовану 20.09.2024 року, де мені відмовлено в призначенні пенсії, по інвалідності, з надуманих підстав."

До позову додано копію рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 23.08.2024 №70 (за наслідком розгляду заяви позивача від 15.08.2024) та копію рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 10.09.2024 (за наслідком розгляду заяви позивача від 03.09.2024).

Однак, у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, копію якого додано до позову, вказано про рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 10.09.2024.

Оскільки відповідачем у позовній заяві визначено саме Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області, суд розглядає спір до вказаного суб`єкта владних повноважень.

Встановлено, що позивач із 29.07.2024 є особою з інвалідністю третьої групи, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №667509 (а.с. 66).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 03.09.2024 про призначення пенсії по інвалідності.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Рівненській області, за принципом екстериторіальності, 03.09.2024 прийняло рішення №70 від 10.09.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 (а.с. 20, 65). У рішенні вказано:

Вік заявника 56 років 0 місяців 11 днів.

Необхідний страховий стаж відповідно до статті 32 Закону України від 09.07.2003 №1058-1V Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 13 років.

Страховий стаж особи становить 11 років 10 місяців 5 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви;

- за доданими документами до страхового стажу не зараховано;

- період роботи з 30.10.1991 по 31.12.1991 згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_2 від 02.04.2002, оскільки записи внесені в трудову книжку до дати її заповнення, що суперечить пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яким передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу;

- періоди роботи з 01.01.1992 по 10.06.1993, з 16.06.1993 по 20.03.1995, з 25.04.2002 по 04.11,2002, з 24.01.2003 по 21.04.2003, оскільки з 01.01.2023 рф припинила свою участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992;

- період роботи за 1989-1991 рр. згідно довідки №179/1/8624 від 30.08.2024 виданої Галузевим державним архівом (ГДА Міноборони), оскільки по батькові ( ОСОБА_2 ) не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_3 ).

Додатковий коментар: відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки відсутній необхідний страховий стаж 13 років."

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом повідомило позивача про рішення, прийняте 03.09.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Рівненській області (а.с. 17).

Вважаючи відмову у призначені пенсії по інвалідності протиправною, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Тобто, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами тільки у випадках відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Зі змісту рішення Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області вбачається, що позивачу до стажу не зараховано період із з 30.10.1991 по 31.12.1991 згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_2 від 02.04.2002, з підстав: "оскільки записи внесені в трудову книжку до дати її заповнення, що суперечить пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яким передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу".

Судом досліджено наявну в матеріалах адміністративної справи копію трудової книжки НОМЕР_3 та встановлено наступне.

На першому аркуші вказаної трудової книжки міститься напис "Дублкат" та зазначено дата її заповнення - 02 квітня 2002 року.

У трудовій книжці містяться записи:

№1:Відкрите акціонерне товариство "Елекс" (російська федерація), 30.10.1991- прийнятий на роботу в цех №21 учнем (далі мова оригіналу) "сборщика п/п приборов", підстава внесення запису: Пр. 508 від 24.10.1991;

№2: 17.01.1992: присвоєно 2 розряд (далі мова оригіналу) "сборщика п/п приборов" в цех №21, підстава внесення запису: Пр. 518 від 31.01.1992;

№3: 01.07.1992: присвоєно 3 розряд (далі мова оригіналу) "сборщика п/п приборов" в цех №21, підстава внесення запису: Пр. 1824 від 16.07.1992;

№4: звільнений за статтею КЗпП рф, підстава внесення запису: Пр. №1479 від 10.06.1993

Порядок видачі дублікату трудової книжки визначено розділом 5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказами Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.

Відповідно до пункту 5.1 Інструкції, особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Згідно пункту 5.2 Інструкції, дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Пунктом 5.3 Інструкції передбачено, що якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.

Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.

Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис.

Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані.

У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах.

У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.

Відповідачем не спростовано, що позивач у зв`язку із втратою оригіналу трудової книжки у встановленому порядку звернувся за отриманням дублікату.

На його заяву було видано дублікат трудової книжки, яка надає можливість встановити та підтвердити періоди трудової діяльності позивача та зарахувати їх до страхового стажу.

При цьому, суд зауважує, що позивач не несе та не може нести відповідальність при оформлені роботодавцем дублікату трудової книжки.

Також, є цілком логічним, що дублікат трудової книжки містить більш пізню дати заповнення, ніж записи у ній, оскільки дублікат трудової книжки заповнювався за місцем роботи позивача при оформленні дублікату трудової книжки.

Суд також зауважує, що записи у трудовій книжці НОМЕР_3 зроблено чітко, без виправлень.

Запис про звільнення скріплено печаткою та підписом посадової особи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно не зараховано до стажу позивача період із 30.10.1991 по 31.12.1991.

Щодо не зарахування до страхового стажу періодів робота позивача в російській федерації з підстав: " оскільки з 01.01.2023 рф припинила свою участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992".

Згідно записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 позивач у періоди з 01.01.1992 по 10.06.1993, з 16.06.1993 по 20.03.1995, з 25.04.2002 по 04.11.2002, з 24.01.2003 по 21.04.2003 працював на території російської федерації.

Надаючи правову оцінку спірних правовідносин в цій частині, суд зауважує, що відповідно до основних положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, членами якої є Україна та Російська Федерація, Уряди держав-учасниць цієї Угоди, керуючись статтями 2, 4 Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав, виходячи з необхідності захисту прав громадян в області пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава-учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави-учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які придбали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР по питань пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 4 Угоди передбачено, що Держави-учасниці Угоди проводять політику гармонізації законодавства про пенсійне забезпечення.

Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Зі змісту наведених норм слідує, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.

Суд зазначає, що при зверненні із заявою про перерахунок пенсії позивач надав трудову книжку, що містить записи про періоди роботи на підприємствах, що знаходяться на території російської федерації.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. москві. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.

Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому припинення російською федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не стосуються періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії вказаної Угоди, тобто до 01.01.2023.

За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу позивача.

Приписами ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

З урахуванням викладеного суд в межах позовних вимог дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до стажу позивача періоду роботи на території російської федерації із 01.01.1992 по 10.06.1993 та із 16.06.1993 по 20.03.1995. Всього 3 роки 2 місяці 15 днів.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону № 1058-IV встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 30 Закону №1058, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Приписами ч. 1 ст. 32 Закону №1058 встановлено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп: від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років (на час настання інвалідності); від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років (на день звернення за пенсією).

Зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 10.09.2024 вбачається, що відповідачем визнається наявність позивача страхового стажу 11 років 10 місяців 5 днів.

Під час розгляду справи судом, на підставі належних та достатніх доказів, встановлено протиправність не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів із 30.10.1991 по 31.12.1991, із 01.01.1992 по 10.06.1993, із 16.06.1993 по 20.03.1995, усього 3 роки 4 місяці 17 днів.

Отже, страховий стаж позивача становить більше 15 років, що є достатнім для призначення пенсії по інвалідності.

При цьому, спосіб захисту порушеного права, визначений позивачем у прохальній частині позову "визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області щодо відмови у призначенні " пенсії по інвалідності, з урахуванням наявності акту індивідуальної дії, не сприятиме захисту прав позивача.

Суд зауважує, що за результатом розгляду заяви позивача від 03.09.2024, Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області прийняло рішення від 10.09.2024 №70.

Враховуючи встановлені судом обставини, що підтверджуються належними доказами, суд дійшов висновку, що рішення від 10.09.2024 №70 є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до приписів п.2 ч. 1ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу інвалідність встановлено з 29.07.2024, а із заявою про призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 звернувся 03.09.2024, тобто не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Отже, позивач набув права на призначення пенсії саме із 29.07.2024.

У справі, яка розглядається судом встановлено, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви від 03.09.2024 за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області, рішенням якого позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 09 липня 2024 року у справі №240/16372/23, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачці пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком.

Отже, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності, зарахувавши до страхового стажу періоди: із 30.10.1991 по 31.12.1991, із 01.01.1992 по 10.06.1993, із 16.06.1993 по 20.03.1995

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань рішення відповідача у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, 7,м. Рівне, Рівненська область, 33028, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області від 10.09.2024 №70 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області призначити ОСОБА_1 із 29 липня 2024 року пенсію по інвалідності, зарахувавши до страхового стажу періоди: із 30.10.1991 по 31.12.1991, із 01.01.1992 по 10.06.1993, із 16.06.1993 по 20.03.1995.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

12.05.25