Справа № 520/2395/25
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2025-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

13 травня 2025 року № 520/2395/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Господарського суду Луганської області (просп. Науки, буд. 5,м. Харків,61022, ) , Державної судової адміністрації України (вул. Липська, буд. 18/5,м. Київ,01601, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

-визнати протиправними дії Господарського суду Луганської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди в період з 01.11.2024 по 31.01.2025, грошової компенсації за невикористану частину щорічних відпусток за період роботи 24.12.2023 23.12.2024 та допомоги на оздоровлення за 2025 рік, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102,00 грн;

-стягнути з Господарського суду Луганської області, в тому числі за рахунок бюджетних призначень на забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя (Код програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 0501020), на мою користь заборгованість з належної ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.11.2024 по 31.01.2025 в розмірі 120 974,56 грн.; заборгованість з належної мені грошової компенсації за невикористану частину щорічних відпусток за період роботи 24.12.2023 по 23.12.2024 в розмірі 40 092,60 грн.; заборгованість з належної мені допомоги на оздоровлення за 2025 рік в розмірі 34 725,00 грн.;

-визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення фінансування виплати належних ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.11.2024 по 31.11.2025 та допомоги на оздоровлення за 2025 рік зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2024 та 2025 роках у розмірі 3028,00 грн.;

-визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення фінансування виплати належної ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану частину щорічних відпусток за період роботи 24.12.2023 по 23.12.2024 зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році в розмірі 2684,00 грн. та у 2024 році в розмірі 3028,00 грн;

-зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування, в тому числі за рахунок бюджетних призначень на забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя (Код програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 0501020), виплати належних ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.11.2024 по 31.01.2025 в розмірі 120 974,56 грн., грошової компенсації за невикористану частину щорічних відпусток за період роботи 24.12.2023 по 23.12.2024 в розмірі 40 092,60 грн. та допомоги на оздоровлення за 2025 рік в розмірі 34 725,00 грн.;

-рішення суду допустити до негайного виконання в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження в адміністративній справі .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що Указом Президента України від 23.08.2012 № 484/2012 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначено на посаду судді Господарського суду Луганської області строком на п`ять років.

Відповідно до наказу Господарського суду Луганської області від 24.12.2013 № 120-к зараховано до штату Господарського суду Луганської області.

Наказом Господарського суду Луганської області від 17.12.2018 № 119-к поновлено щомісячну доплату за науковий ступінь кандидата юридичних наук у розмірі 15% посадового окладу судді.

Відповідно до Указу Президента України від 22.04.2019 № 159/2019 «Про призначення суддів» призначено на посаду судді Господарського суду Луганської області.

Наказом Господарського суду Луганської області від 24.12.2019 № 176-к встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу судді.

Рішенням зборів суддів Господарського суду Луганської області від 15.05.2023 № 2 обрано на посаду заступника голови суду строком на три роки з 05.06.2023 до 04.06.2026. На виконання зазначеного рішення зборів суду був виданий наказ Господарського суду Луганської області від 02.06.2023 № 44-к. Також цим наказом встановлено щомісячну доплату за перебування на адміністративній посаді у розмірі 5% посадового окладу судді.

Наказом Господарського суду Луганської області від 24.12.2024 № 91-к встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 40% посадового окладу судді.

Починаючи з 01.11.2024, і по 31.01.2025 Господарський суд Луганської області (відповідач-1) як розпорядник бюджетних коштів протиправно здійснював нарахування і виплату належної суддівської винагороди виходячи не із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами про Державний бюджет України на 2024 та 2025 роки - 3028,00 грн, а виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, встановленого законами про Державний бюджет на 2024 та 2025 роки у розмірі 2102,00 грн, що потягло за собою в означений період нарахування і виплату суддівської винагороди у розмірі, що на 120 974,56 грн менше ніж належить.

Ці обставини підтверджуються довідками Господарського суду Луганської області про заробітну плату у 2024 та 2025 роках, довідкою Господарського суду Луганської області щодо перерахунку суддівської винагороди та розрахунковими листами за листопад 2024 року - січень 2025 року.

Також у листопаді 2024 року відповідач-1 протиправно здійснив нарахування, а у грудні 2024 року - виплату належної грошової компенсації за невикористану частину щорічних відпусток за період роботи 24.12.2023 - 23.12.2024, виходячи не із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами про Державний бюджет України на 2023 та 2024 роки (2684,00 грн та 3028,00 грн відповідно), а виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, встановленого законами про Державний бюджет на 2023 та 2024 роки у розмірі 2102,00 грн, що потягло за собою нарахування і виплату грошової компенсації за невикористану частину щорічних відпусток у розмірі, що на 40 092,60 грн менше ніж належить.

Ці обставини підтверджуються довідкою Господарського суду Луганської області про мою заробітну плату у 2024 році, довідкою Господарського суду Луганської області щодо перерахунку компенсації за невикористану частину щорічних відпусток та розрахунковими листами за листопад - грудень 2024 року, що додаються.

Крім того, відповідач-1 у січні 2025 року протиправно здійснив нарахування і виплату належної допомоги на оздоровлення за 2025 рік, виходячи не із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом про Державний бюджет України на 2025 рік у розмірі 3028,00 грн, а виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, встановленого законом України про Державний бюджет на 2025 рік у розмірі 2102,00 грн, що потягло за собою нарахування і виплату належної допомоги на оздоровлення за 2025 рік у розмірі, що на 34 725,00 грн менше ніж належить.

Ці обставини підтверджуються довідкою Господарського суду Луганської області про заробітну плату у 2025 році, довідкою Господарського суду Луганської області щодо перерахунку допомоги на оздоровлення та розрахунковим листом за січень 2025 року.

При цьому Державна судова адміністрація України (відповідач-2) як головний розпорядник бюджетних коштів, допустила протиправну бездіяльність щодо незабезпечення фінансування виплати зазначених належних суддівської винагороди в сумі 120 974,56 грн, грошової компенсації за невикористану частину щорічних відпусток в сумі 40 092,60 грн та допомоги на оздоровлення в сумі 34 725,00 грн.

Наведені протиправні дії відповідача-1 та протиправна бездіяльність відповідача-2 мали своїм наслідком виплату суддівської винагороди, грошової компенсації за невикористану частину щорічних відпусток та допомоги на оздоровлення в розмірі меншому, ніж визначений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-УІІІ (далі - Закон № 1402-УІІІ), а отже порушують права позивача, що стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій. Однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом - Законом № 1402-УШ гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 01.12.2004 № 19-рп/2004, від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 03.06.2013 № 3-рп/2013, а також від 04.12.2018 № 11 -р/2018.

Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена Законом № 1402-УШ, положення якого узгоджуються з вимогами міжнародно-правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.

У преамбулі Закону № 1402-УШ зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Частиною першою статті 4 Закону № 1402-УШ встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону № 1402-УШ зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 135 Закону № 1402-УШ суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 частини третьої статті 135 Закону №1402-УШ передбачено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить ЗО прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.

З 30.09.2016 набрали чинності зміни, унесені до Конституції України, згідно із Законом України від 02.06.2016 №1401-УШ «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-УШ).

Законом №1401-УШ, серед іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, текст якої зазначено вище, і вперше закріплено спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що «розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій».

З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону № 1402-УШ, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій.

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону № 1402-УШ, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі), є законом про судоустрій в значенні частини другої статті 130 Конституції України.

Пунктом 1 частини третьої та пунктом 1 частини четвертої статті 135 Закону № 1402- VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить ЗО прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-ХІУ (далі - Закон № 966-ХІУ), відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

У змісті наведеної норми Закону № 966-ХІУ закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.

Водночас, статтею 7 Закону України від 09.11.2023 № 3460-ІХ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (далі - Закон № 3460-ІХ) установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема: працездатних осіб - 3028 гривень;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня -2102 гривні.

Також, статтею 7 Закону України від 19.11.2024 № 4059-ІХ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (далі - Закон № 4059-ІХ) установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема:

працездатних осіб - 3028 гривень;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня -2102 гривні.

Слід зазначити, що зміни до Закону № 1402-7111 у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період з 01.11.2024 по 31.01.2025, а також до Закону № 966- XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року для цілей визначення суддівської винагороди, немає.

Водночас Закони № 3460-ІХ та № 4059-ІХ фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону № 1402-УІІІ.

Однак, означені Закони не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09.07.2007 № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Згідно із позицією Верховного Суду у цій категорії спорів Законом №1402-УІІІ закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом № 1402-УІІІ (постанови від 10.11.2021 у справі № 400/2031/21, від 30.11.2021 у справі №360/503/21, від 02.06.2023 у справі №400/4904/21, від 13.07.2023 у справі № 280/1233/22, від 24.07.2023 у справі № 280/9563/21, від 25.07.2023 у справі № 120/2006/22-а, від 26.07.2023 у справі № 240/2978/22 та від 27.07.2023 у справі № 240/3795/22).

Отже, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2024 та на 01.01.2025 (3028,00 грн) на іншу розрахункову величину, яка Законом №1402-УІІІ не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2 102,00 грн), на підставі положень статті 7 Закону № 3460-ІХ та Закону № 4059-ІХ була неправомірною.

Підкреслюю, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-УШ й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

Так само, виключно статтею 136 Закону № 1402-УІІІ визначається розмір допомоги на оздоровлення, яка підлягає виплаті суддям, - у розмірі його посадового окладу.

Також, відповідно до ч.4 ст.83 КЗпП України та ч.4 ст.24 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100, який застосовується у випадках виплати працівникам компенсації за невикористані відпустки (п.п. а п.1) обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки (абзац 1 пункту 2). Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 р., проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році (абзац 2 пункту 2).

Тобто розмір компенсації за невикористані відпустки є похідним від розміру заробітної плати, а для суддів - від розміру суддівської винагороди.

Судом встановлено, що Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 у справі № 520/34638/23, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії Господарського суду Луганської області щодо нарахування та виплати мені суддівської винагороди, починаючи з 01.08.2023 по листопад 2023 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102,00 грн.; зобов`язано Господарський суд Луганської області здійснити перерахунок та виплату, в тому числі за рахунок бюджетних призначень на забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя, належної позивачу суддівської винагороди, починаючи з 01.08.2023 по листопад 2023 року зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році в розмірі 2684,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 у справі № 520/8131/24, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії Господарського суду Луганської області щодо нарахування та виплати мені суддівської винагороди з 01.12.2023 по 30.03.2024 та допомоги на оздоровлення за 2024 рік, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102,00 грн. Зобов`язано Господарський суд Луганської області здійснити перерахунок та виплату мені допомоги на оздоровлення за 2024 рік та суддівської винагороди з 01.12.2023 по 30.03.2024 зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2023 року та 01 січня 2024 року, з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 у справі № 520/21575/24, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії Господарського суду Луганської області щодо нарахування та виплати мені суддівської винагороди з 01.04.2024р. по 31.07.2024р., обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102,00 грн. Зобов`язано Господарський суд Луганської області здійснити перерахунок та виплату мені суддівської винагороди з 01.04.2024 р. по 31.07.2024р. зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2024 році в розмірі 3028,00 грн.

Отже, протиправне визначення відповідачем-іналежної позивачу суддівської винагороди у 2023 та 2024 роках, виходячи не із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законами про Державний бюджет України на 2023 та 2024 роки (2684,00 грн та 3028,00 грн відповідно), а виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, встановленого законами про Державний бюджет на 2023 та 2024 роки у розмірі 2102,00 грн, безпосередньо потягло за собою нарахування і виплату грошової компенсації за невикористану частину щорічних відпусток у розмірі, що на 40 092,60 грн менше ніж належить.

Захист права на отримання заробітної плати, а отже і суддівської винагороди як її особливого виду, шляхом її стягнення безпосередньо передбачений ст.371 КАС України, ст.239 КЗпП України.

У рішеннях Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013, №9- рп/2013 зазначено, що під заробітною платою, необхідно розуміти усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною ЗО червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини І Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року №137-У, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя.

З урахуванням викладеного, суддівська винагорода, грошова компенсація за невикористану частину щорічних відпусток та допомога на оздоровлення, щодо яких заявлений цей позов, підпадають під поняття «заробітна плата» і їх стягнення є передбаченим законом способом захисту порушеного права.

Застосовуючи наведені способи захисту з метою відновлення права на отримання суддівської винагороди з 01.11.2024 по 31.01.2025, допомоги на оздоровлення за 2025 рік та грошової компенсації за невикористану частину щорічних відпусток у встановленому Законом № 1402-УШ розмірі, суд вважає, що ефективними у даному випадку будуть наступні способи захисту:

визнання протиправними дій Господарського суду Луганської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди в період з 01.11.2024 по 31.01.2025, грошової компенсації за невикористану частину щорічних відпусток за період роботи 24.12.2023 - 23.12.2024 та допомоги на оздоровлення за 2025 рік, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102,00 грн;

визнання протиправною бездіяльності Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення фінансування виплати належних ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.11.2024 по 31.11.2025 та допомоги на оздоровлення за 2025 рік зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2024 та 2025 роках у розмірі 3028,00 грн;

визнання протиправною бездіяльності Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення фінансування виплати належної ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану частину щорічних відпусток за період роботи 24.12.2023 по 23.12.2024 зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році в розмірі 2684,00 грн та у 2024 році в розмірі 3028,00 грн;

зобов`язання Державної судової адміністрації України здійснити фінансування виплати належних ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.11.2024 по 31.01.2025 в розмірі 120 974,56 грн, грошової компенсації за невикористану частину щорічних відпусток за період роботи 24.12.2023 по 23.12.2024 в розмірі 40 092,60 грн та допомоги на оздоровлення за 2025 рік в розмірі 34 725,00 грн

Туд вказує, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача не донарахованої та невиплаченої суддівської винагороди, суд зазначає, що стягнення певної суми з відповідача як спосіб захисту порушеного права позивача можливий у тому випадку, коли певні суми нараховувались позивачу, утім, з тих чи інших підстав не були виплачені, при цьому у межах спірних правовідносин відповідач не здійснював нарахування таких сум, що має бути реалізовано на виконання цього рішення суду, відтак, вимога про стягнення суддівської винагороди задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) включення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, виключення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій з такого переліку та надання доступу до активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням. Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283, пунктами 1 і 2 частини першої статті 289 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 371 КАС України, суд який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні суду звернути до негайного виконання рішення: у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Враховуючи, що в межах розгляду даної справи судом не ухвалено рішення про стягнення певних сум з відповідача, відсутні підстави для звернення рішення суду до негайного виконання.

Суд вказує, що згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Господарського суду Луганської області (просп. Науки, буд. 5,м. Харків,61022, ) , Державної судової адміністрації України (вул. Липська, буд. 18/5,м. Київ,01601, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Господарського суду Луганської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди в період з 01.11.2024 по 31.01.2025, грошової компенсації за невикористану частину щорічних відпусток за період роботи 24.12.2023 23.12.2024 та допомоги на оздоровлення за 2025 рік, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102,00 грн.

Визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення фінансування виплати належних ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.11.2024 по 31.11.2025 та допомоги на оздоровлення за 2025 рік зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2024 та 2025 роках у розмірі 3028,00 грн.

Визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення фінансування виплати належної ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану частину щорічних відпусток за період роботи 24.12.2023 по 23.12.2024 зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році в розмірі 2684,00 грн. та у 2024 році в розмірі 3028,00 грн.

Зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування, в тому числі за рахунок бюджетних призначень на забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя (Код програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 0501020), виплати належних ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.11.2024 по 31.01.2025р., грошової компенсації за невикористану частину щорічних відпусток за період роботи 24.12.2023 по 23.12.2024р. та допомоги на оздоровлення за 2025 рік .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кухар М.Д.