Справа № 260/8288/23
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення заяви без розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення

07 травня 2025 рокум. Ужгород№ 260/8288/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Гавій Л.В.

за участю:

позивача: представник Король А.Ю.,

відповідача: представник - Станкович В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області, в якій просить визнати протиправною та скасувати вимогу Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області №130705-14/2228-2023 від 04.09.2023.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.04.2025 позов Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано пункти 2 8 вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області №130705-14/2228-2023 від 04.09.2023. В решті позову відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області на користь Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» 2348,50 грн. судових витрат.

25 квітня 2025 року представника позивача подав через особистий електронний кабінет в підсистемі "Електронний суд" заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив суд стягнути з відповідача суму витрат за проведення судової експертизи в розмірі 94660,00 грн.

29 квітня 2025 року представник відповідача подала через особистий електронний кабінет в підсистемі "Електронний суд" заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких із заявленим позивачем клопотанням не погоджується. Так, звертає увагу суду на те, що таке клопотання разом з підтверджуючими доказами було подано вже після ухвалення судом рішення у даній справі, що суперечить нормам ч. 7 ст. 139 КАС України. Зауважує, що станом на день ухвалення рішення позивачем не заявлялась відповідна заява.

В судовому засідання 06 травня 2025 року представник позивача подану заяву підтримав та просив суд стягнути понесені позивачем витрати з проведення експертизи з відповідача у повному розмірі.

Представник відповідача в засіданні суду проти задоволення заяви заперечила, аргументуючи обставинами, наведеними в поданих запереченнях.

Розглянувши подану представником позивача заяву, суд зазначає наступне.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 252 КАС України передбачено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Нормами ч. 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вказане кореспондується також з ч. 3 ст. 143 КАС України. Так, такою процесуальною нормою передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати сторін, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертиз, належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Проте якщо до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат, пов`язаних з проведенням експертизи та понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до ст. 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл судових витрат, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

До вказаного правового висновку дійшов також Верховний Суд у постанові від 26 липня 2023 року у справі №160/16902/20.

Незважаючи на те, що питанням розгляду в адміністративній справі №160/16902/20 були витрати на професійну правничу допомогу, суд вважає за можливе застосувати такі висновки і до спірних правовідносин, оскільки вони також є складовою судових витрат. В свою чергу норми КАС України не розмежовують порядок подання заяви та доказів в залежності від виду судових витрат.

Судом встановлено, що заяву про ухвалення додаткового рішення, а також документи, які підтверджують понесені витрати, позивач подав до суду тільки 25 квітня 2025 року, тобто після того, як суд ухвалив рішення у даній справі.

До цього позивач із заявою такого змісту не звертався, документів, які б підтверджували понесені ним витрати, що пов`язані із проведенням експертизи, не подавав, відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не мав підстав та обов`язку вирішувати таке питання, як і призначати судове засідання для його розгляду.

Так, приймаючи рішення в даній адміністративній справі, судом вирішено питання розподілу судових витрат, відомості про понесення яких були підтверджені належними доказами. Зокрема, судом було стягнуто з відповідача сплачений позивачем судовий збір. Доказів про понесення позивачем інших витрат, в тому числі на проведення експертизи до ухвалення рішення надано не було, заява в порядку ч. 3 ст. 143 КАС України про надання таких доказів після ухвалення рішення не подавалась.

Отже, враховуючи подання заяви про розподіл судових витрат в частині стягнення з відповідача витрат на проведення експертизи поза межами встановленого нормами КАС України строку, на підставі положень абз. 3 ч. 7 ст. 139 КАС України суд вважає за необхідне заявлене позивачем клопотання залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 139, 241, 243, 248, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом Комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування вимоги, - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено 12 травня 2025 року.

Суддя Р.О. Ващилін