Справа № 160/32604/24
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2025-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

14 травня 2025 року Справа №160/32604/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді: Юркова Е.О., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 Карпина Павла Йосиповича про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №160/32604/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

10 грудня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в особі представника Карпина Павла Йосиповича до ІНФОРМАЦІЯ_1 з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 24.10.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України від 21.10.1993 № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 24.10.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України від 21.10.1993 № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та за наслідком розгляду цієї заяви прийняти рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивовану відмову в її наданні.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 у справі №160/32604/25 позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 24.10.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України від 21.10.1993 № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 24.10.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України від 21.10.1993 № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти відповідне рішення, у відповідності до п. 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений Постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 р.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Дніпропетровським окружним адміністративним судом супровідним листом від 07.04.2025 за вих. №24913/25 направлено позивачу виконавчі листи в адміністративній справі №160/32604/24.

12.05.2025 до суду через систему «Електронний суд» представником ОСОБА_1 Карпиною Павлом Йосиповичем подано заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №160/32604/24.

Вказана заява обґрунтована тим, що судове рішення набрало законної сили 20.03.2025, так, з метою з`ясування стану виконання зазначеного судового рішення, 05.04.2025 представником ОСОБА_1 адвокатом Карпином П.Й. надіслано адвокатський запит від 05.04.2025 №05/04/25 до ІНФОРМАЦІЯ_3 із проханням надати інформацію та документи на її підтвердження. Однак станом на сьогоднішній день представники ІНФОРМАЦІЯ_3 не надали жодної відповіді на адвокатський запит представника Позивача. Такі дії та бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 свідчать про ухилення від виконання судового рішення, що є обов`язковим до виконання на всій території України.

Розглянувши подану заяву та доводи, наведені заявником в її обґрунтування, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з вимогами статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Із наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).

Суд акцентує, що згідно частини 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судові рішення виконуються безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.

З поданої заяви не вбачається, а судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач створює перешкоди для виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 у справі №160/32604/24, зважаючи на те, що судом не встановлено, що виконавчий лист у цій справі було пред`явлено до органу державної виконавчої служби.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. Суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

При цьому, встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №640/3719/18, від 04.03.2020 у справі № 539/3406/17, від 11.06.2020 у справі №640/13988/19.

Як вже зазначалось судом, завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт також є формою забезпечення виконання судових рішень, однак може застосовуватись судом коли на час розгляду заяви про встановлення судового контролю, заявником надано докази, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06.05.2019 у справі №826/9960/15.

Проаналізувавши вищенаведене, суд приходить що висновку, що в даному випадку не доведено наявність правових та фактичних підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, тому у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 Карпина Павла Йосиповича про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №160/32604/24 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 167, 241-243, 248, 382, 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені заяви представника ОСОБА_1 Карпина Павла Йосиповича про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №160/32604/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Е.О. Юрков