Справа № 580/11312/24
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.,

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго» звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

визнати протиправною і скасувати з дати прийняття постанову відповідача від 19.11.2019 №2406 "Про затвердження економічних коефіцієнтів прогнозованих технологічних витрат електроенергії електромережами 1 та 2 класів напруги на 2020 рік" у частині затвердження для позивача економічного коефіцієнту прогнозованих технологічних витрат електричної енергії електричними мережами 1 класу напруги на 2021 рік на рівні - 0,0406 (відносних одиниць) на 2020 рік та електричними мережами 2 класу напруги на 2020 рік на рівні - 0,1164 (відносних одиниць);

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та затвердити економічний коефіцієнт прогнозованих технологічних витрат електричної енергії електричними мережами 1 класу напруги для позивача на 2020 рік та електричними мережами 2 класу напруги для позивача на 2020 рік відповідно до затвердженого постановою НКРЕКП від 27.07.2017 №981 "Положення про порядок подання, визначення та затвердження економічних коефіцієнтів нормативних та прогнозованих технологічних витрат електроенергії" зі змінами, внесеними постановою відповідача від 27.12.2017 №1424.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання ПАТ «Черкасиобленерго» про поновлення процесуального строку звернення до суду та повернуто його позовну заяву.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким направити справу для продовження розгляду.

На переконання апелянта, суд першої інстанції не врахував той факт, що підставою для звернення до суду у 2024 році з позовом про скасування постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 19.11.2019 стало те, що розрахунок Економічних коефіцієнтів нормативних та прогнозованих технологічних витрат електроенергії (далі - НКПТВЕ) на 2020 рік отримано лише у рамках розгляду справи №580/5717/24 (зокрема, з пояснень НКРЕКП від 18.10.2024, наданих на виконання вимог ухвали суду від 02.10.2024), а заходи у період з 2021-2023 роки щодо отримання розрахунку не вживалися через запровадження карантину та введення воєнного стану.

Отже, апелянт наголошує, що саме з матеріалів справи №580/5717/24 у жовтні 2024 року дізнався про те, що НКРЕКП діє відносно позивача протиправно, оскільки НКРЕКП, як Регулятор у сфері енергетики, здійснив неправильний розрахунок ЕКПТВЕ, що призвело до неправильного затверджених величин ЕКПТВЕ на 2020 рік.

Також апелянт зазначає, що постанова НКРЕКП від 19.11.2019 №2406 хоч і прийнята у 2019 році, однак здійснені величини, на підставі яких вона прийнята, не є додатком до неї та не доводилися до відома позивачу, а з величинами, які НКРЕКП використало у розрахунку, позивач дізнався при ознайомленні з поясненнями у справі №580/5717/24.

Тож, на думку позивача, він не допустив необ`єктивного зволікання та пропустив менше 4 років, оскільки через коронавірусні обмеження та введення воєнного стану не вживалося дій для встановлення правильності арифметичного розрахунку ЕКПТВЕ, а при першій нагоді як позивач дізнався про його неправильність він менше чим через 2 місяці з моменту отримання арифметичного розрахунку звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

У відзиві відповідач, зазначає, що пунктом 2 спірної Постанови № 2406 передбачено, що Постанова № 2406 набирає чинності з 01.01.2020. Тому, станом на 01.01.2020 позивачу вже було відомо про порушення, на його думку, прав у тих відносинах, які стали підставою даного позову, що свідчить про порушення позивачем шестимісячного строку на звернення до адміністративного суду, визначеного статтею 122 КАС України.

Також відповідач вважає безпідставними доводи позивача про те, що він не знав про розрахунок ЕКПТВЕ, оскільки відповідно до листа від 16.09.2019 № 6736/03-02-02 позивач подавав документи на затвердження коефіцієнта та власний розрахунок ЕКПТВЕ, згідно з яким розміри ЕКПТВЕ для 1 класу напруги 0,0414, а для другого класу напруги - 0,1286. Тому, з 19.11.2020 позивачу було достеменно відомо, що ЕКПТВЕ затверджені Регулятором в іншому значенні ніж того бажав позивач.

Отже, на думку відповідача, посилання позивача на той факт, що лише з моменту надання детального розрахунку на виконання вимог ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 він дізнався про порушення своїх прав та законних інтересів є необґрунтованим та не заслуговує на увагу суду.

Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2025 року призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго" звернулось до суду з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема, про визнання протиправною і скасування з дати прийняття постанови відповідача від 19.11.2019 №2406 "Про затвердження економічних коефіцієнтів прогнозованих технологічних витрат електроенергії електромережами 1 та 2 класів напруги на 2020 рік" у частині затвердження для позивача економічного коефіцієнту прогнозованих технологічних витрат електричної енергії електричними мережами 1 класу напруги на 2021 рік на рівні - 0,0406 (відносних одиниць) на 2020 рік та електричними мережами 2 класу напруги на 2020 рік на рівні - 0,1164 (відносних одиниць).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач неправильно здійснив арифметичний розрахунок вказаних вище величин та як наслідок невірно затверджено економічні коефіцієнти прогнозованих технологічних витрат електроенергії електромережами 1 та 2 класів напруги на 2020 рік.

Ухвалою від 20 листопада 2024 року суд першої інстанції залишив без руху позовну заяву та надав позивачу строк для подання обґрунтованої заяви щодо поновлення пропущеного строку на звернення до суду із зазначенням поважних причин його пропуску та надати докази щодо фактів і обставин, які об`єктивно перешкодили позивачу своєчасно звернутися в суд із вказаним позовом.

На виконання вимог ухвали від позивача надійшло клопотання, в якому останній просив визнати поважними причини пропуску строку, з тих підстав, що спірна постанова не містить жодного математичного розрахунку ЕКПТВЕ, які були затверджені для позивача, а арифметичний розрахунок, якими НКРЕКП оперувало при прийнятті оскаржуваної постанови, позивач отримав у листопаді 2024 року у рамках справи №580/5717/24. При цьому, послався на те, що не міг раніше дізнатися у відповідача про вказаний розрахунок у зв`язку із запровадженням на території України карантинних обмежень та введення воєнного стану.

Суд першої інстанції, перевіривши вказане клопотання позивача, дійшов висновку про неповажність причин пропуску строку звернення до суду та повернув адміністративний позов на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Постановлюючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що про економічні коефіцієнти прогнозованих технологічних витрат електричної енергії електричними мережами 1 класу напруги для позивача на 2020 рік та електричними мережами 2 класу напруги для позивача на 2020 рік позивач міг дізнатися після опублікування спірної постанови (оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора: 25.11.2019) та в межах розумного строку звернення до відповідача з`ясувати математичні обчислення вказаних коефіцієнтів, які позивач оскаржує в цій справі.

Отже, суд першої інстанції зазначив, що, звертаючись до суду 15.11.2024, позивач без поважних причин пропустив (понад 4 роки) строк звернення до адміністративного суду з позовними вимогами про визнання протиправною і скасування з дати прийняття постанови відповідача від 19.11.2019 №2406.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з частиною другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Колегія суддів зауважує, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

На думку колегії суддів, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Така правова позиція узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 1.380.2019.005964.

З матеріалів справи вбачається, що 19.11.2019 НКРЕКП прийнято постанову № 2406 «Про затвердження економічних коефіцієнтів прогнозованих технологічних витрат електроенергії електромережами 1 та 2 класів напруги на 2020 рік» (далі - Постанова № 2406), якою встановлено економічні коефіцієнти прогнозованих технологічних витрат електроенергії електромережами 1 та 2 класів напруги на 2020 рік у наступних відносних одиницях: рядок № 27, розміри ЕКПТВЕ для 1 класу напруги 0,0406, а для другого класу напруги - 0,1164.

Пунктом 2 Постанови № 2406 передбачено, що остання набирає чинності з 01.01.2020.

З офіційного сайту Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг: https://www.nerc.gov.ua/acts/pro-zatverdzhennya-ekonomichnikh-koefitsientiv-prognozovanikh-tekhnologichnikh-vitrat-elektroenergii-elektromerezhami-1-ta-2-klasiv-naprugi-na-2020-rik встановлено, що оскаржувана постанова оприлюднена на офіційному веб-сайті Регулятора 25.11.2019 разом з відомостями про Економічні коефіцієнти прогнозованих технологічних витрат електроенергії електромережами 1 та 2 класів напруги на 2020 рік.

Отже, станом на 01.01.2020 (дата набрання чинності) позивачу було відомо про Постанову № 2406, а тому звернення позивача до суду у листопаді 2024 року з позовом про скасування Постанови № 2406 свідчить про порушення шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, визначеного статтею 122 КАС України.

Колегія суддів погоджується з аргументом відповідача про безпідставність доводів позивача щодо того, що він не був обізнаний про арифметичний розрахунок величин ЕКПТВЕ на 2020 рік, оскільки відповідно до листа від 16.09.2019 № 6736/03-02-02 позивач подавав документи на затвердження коефіцієнта та власний розрахунок ЕКПТВЕ, згідно з яким розміри ЕКПТВЕ для 1 класу напруги 0,0414, а для другого класу напруги - 0,1286, тому з 19.11.2020 позивачу було достеменно відомо, що ЕКПТВЕ затверджені Регулятором в іншому значенні ніж того бажав позивач.

Отже, доводи апелянта про те, що лише з моменту надання детального розрахунку ЕКПТВЕ на 2020 рік на виконання вимог ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 у справі № 580/5717/24 він дізнався про порушення своїх прав та законних інтересів є необґрунтованим та не заслуговує на увагу.

Щодо доводів апелянта про те, що він не вживав заходів упродовж 2021-2023 років щодо отримання від НКРЕКП детального розрахунку ЕКПТВЕ на 2020 рік у зв`язку із запровадженням карантинних заходів, пов`язаних із запобіганням поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), а також у зв`язку із веденням воєнного стану на території України, колегія суддів зазначає наступне.

З 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Постановою від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» Кабінет Міністрів України відмінив з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, карантин тривав з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Позивачем не наведено конкретних обставин, підтверджених доказами, об`єктивного та непереборного характеру, які були б пов`язані з обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, зокрема, щодо звернення до відповідача з метою з`ясування математичних обчислень коефіцієнтів, які позивач оскаржує в цій справі.

З таких же підстав підлягає відхиленню посилання позивача на запровадження правового режиму воєнного стану, оскільки позивачем не вказано, які саме обставини чи обмеження, зумовлені запровадженням в Україні воєнного стану, перешкоджали звернутися до відповідача з метою з`ясування математичних обчислень коефіцієнтів, які позивач оскаржує в цій справі.

Згідно з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 06.09.2022 у справі №420/16598/21, «сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для безумовного продовження процесуального строку, відстрочення, розстрочення чи звільнення від сплати судового збоку у всіх абсолютно випадках. Поновлення строків - це виняток, а війна - загальна умова для всіх».

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позивач не довів, що мав перешкоди своєчасно звернутися до суду та вказані обставини стали перешкодою належному судовому захисту його прав.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права за повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна