Справа № 640/36101/21
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2025-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду (після передачі з Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з його ліквідацією) надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо неврахування до страхового стажу для призначення пенсії ОСОБА_1 періоду військової строкової служби з 20 червня 1970 року по 22 червня 1971 року, а також періоду праці з 01 січня 2004 року по 30 травня 2011 року на Приватному підприємстві «АКА»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди військової строкової служби з 20 червня 1970 року по 22 червня 1971 року, а також період праці з 01 січня 2004 року по 30 травня 2011 року на Приватному підприємстві «АКА» та провести перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком, виходячи з показника страхового стажу 42 роки 8 місяців 23 дні, та нарахувати й виплатити заборгованість з часу призначення пенсії відповідно до вимог статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що отримує пенсію за віком, призначену відповідачем, який при обчисленні пенсії врахував страховий стаж у розмірі 34 роки 4 місяці 4 дні. Позивач вважає такий розрахунок стажу неповним та протиправним.

По-перше, відповідач не врахував близько одного року військової строкової служби (період з 20.06.1970 по 22.06.1971), яка підтверджується записами у військовому квитку та трудовій книжці.

По-друге, відповідач не зарахував до страхового стажу період роботи позивача на Приватному підприємстві «АКА» з 01 січня 2004 року по 30 травня 2011 року, посилаючись на відсутність даних про сплату страхових внесків у Реєстрі застрахованих осіб.

Позивач вважає це незарахування неправомірним, оскільки цей період підтверджується трудовою книжкою, а відповідальність за сплату внесків несе роботодавець (страхувальник), а не працівник. На думку позивача, його загальний страховий стаж становить 42 роки 8 місяців 23 дні, що дає йому право на більший розмір пенсії та доплату за понаднормовий стаж відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV. Просить визнати дії відповідача протиправними та зобов`язати провести перерахунок пенсії з урахуванням повного стажу.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, у відзиві на позовну заяву проти її задоволення заперечив. Підтверджує, що страховий стаж позивача обчислено у розмірі 34 роки 4 місяці 4 дні.

Щодо періоду роботи з 01.01.2004 по 30.05.2011 зазначає, що оскільки за цей період відсутня інформація про нараховану заробітну плату та сплату страхових внесків у Реєстрі застрахованих осіб, цей період не може бути зарахований до страхового стажу відповідно до вимог Закону № 1058.

Щодо неврахування частини періоду військової служби, відповідач у відзиві обґрунтувань не навів. Вважає дії щодо обчислення стажу та розміру пенсії правомірними та просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва справу № 640/36101/21 передано до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року справу прийнято до провадження та розпочато розгляд спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив та відповідь на відзив подано сторонами.

Суд, дослідивши позовну заяву, відзив на неї, відповідь на відзив, додані до них докази та матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, всебічно, повно та об`єктивно встановивши обставини справи, надав їм правову оцінку та -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі Закон № 1058).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 02 від 19 червня 2021 року позивачу здійснено перерахунок пенсії, при якому страховий стаж визначено у розмірі 34 роки 4 місяці 4 дні.

Як встановлено з роздруківки розрахунку стажу, наданої відповідачем у листі від 15 листопада 2021 року № 30372-31361/К-02/8-2600/21, до страхового стажу позивача зараховано період військової строкової служби лише з 20 червня 1969 року по 19 червня 1970 року (1 рік 0 місяців 0 днів).

Також відповідач повідомив позивача зазначеним листом, що період роботи з 01 січня 2004 року по 30 травня 2011 року не врахований до страхового стажу через відсутність інформації про нараховану заробітну плату та сплату страхових внесків у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Позивач надав суду копію військового квитка, згідно з яким період його строкової військової служби становить з 10 червня 1969 року по 22 червня 1971 року.

У трудовій книжці позивача також містяться записи про прийняття на роботу до Приватного підприємства «АКА» (наказ від 31.08.1995 № 1) та звільнення з 30 травня 2011 року (наказ від 30.05.2011 № 94).

Вважаючи дії відповідача щодо неповного врахування військової служби та незарахування періоду роботи у ПП «АКА» протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та доводам сторін, суд керується такими нормами та висновками.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України гарантує право громадян на соціальний захист, включаючи пенсійне забезпечення.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 24 Закону № 1058 визначає поняття та порядок обчислення страхового стажу. Частина перша цієї статті встановлює, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частина друга статті 24 Закону № 1058 визначає джерела даних для обчислення стажу: «Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло раніше».

Частина четверта статті 24 Закону № 1058 передбачає: «Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом».

Щодо неврахування частини періоду військової строкової служби (з 20 червня 1970 року по 22 червня 1971 року).

Період військової служби позивача (1969-1971 роки) повністю припадає на час до впровадження системи персоніфікованого обліку та до набрання чинності Законом № 1058.

Відповідно до частини другої та четвертої статті 24 Закону № 1058, цей період зараховується до страхового стажу на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло раніше.

Стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ, який діяв раніше, визначала трудову книжку основним документом, що підтверджує стаж. Також Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, у пункті 3 передбачає, що для підтвердження військової служби приймаються військові квитки.

Позивач надав копію військового квитка, де зазначено період служби з 10 червня 1969 року по 22 червня 1971 року.

Відповідач у розрахунку стажу врахував лише період з 20 червня 1969 року по 19 червня 1970 року. У відзиві відповідач не надав жодних пояснень чи обґрунтувань, чому не враховано повний період служби, підтверджений військовим квитком (приблизно 2 роки), а враховано лише 1 рік.

За таких обставин, враховуючи наявність документального підтвердження (військовий квиток) та відсутність будь-яких заперечень чи пояснень з боку відповідача щодо неврахування повного періоду служби, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо неврахування до страхового стажу позивача періоду військової строкової служби з 20 червня 1970 року по 22 червня 1971 року є протиправними. Цей період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача відповідно до даних військового квитка.

Щодо неврахування періоду роботи з 01 січня 2004 року по 30 травня 2011 року на Приватному підприємстві «АКА».

Відповідач відмовив у зарахуванні цього періоду до страхового стажу через відсутність у Реєстрі застрахованих осіб даних про нараховану заробітну плату та сплату страхових внесків за цей період. Позивач наполягає на зарахуванні цього періоду на підставі записів у трудовій книжці, посилаючись на відповідальність роботодавця за сплату внесків.

Суд зазначає, що період з 01 січня 2004 року по 30 травня 2011 року припадає на час після набрання чинності Законом № 1058 (01 січня 2004 року).

Як вже зазначалося, частина перша статті 24 Закону № 1058 визначає страховий стаж як період, за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частина друга статті 24 Закону № 1058 встановлює, що страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Таким чином, для періодів роботи після 01 січня 2004 року визначальним для зарахування до страхового стажу є факт сплати страхових внесків, який підтверджується даними Реєстру застрахованих осіб. Записи у трудовій книжці за цей період підтверджують факт перебування у трудових відносинах, але самі по собі не є доказом сплати страхових внесків і, відповідно, не є безумовною підставою для зарахування періоду до страхового стажу за Законом № 1058.

Хоча стаття 14 Закону № 1058 покладає обов`язок сплачувати страхові внески на страхувальників (роботодавців), а стаття 16 гарантує право застрахованої особи на отримання пенсійних виплат за умови сплати внесків, Закон № 1058 не містить прямої норми, яка б дозволяла зараховувати до страхового стажу періоди після 01.01.2004, за які внески фактично не сплачені (незалежно від причини несплати), лише на підставі записів у трудовій книжці.

Несплата роботодавцем страхових внесків може бути підставою для пред`явлення до нього вимог (в тому числі через суд) щодо сплати внесків або відшкодування шкоди працівнику, але не створює автоматично страхового стажу за Законом № 1058.

Цей висновок підтверджується і практикою Верховного Суду, який неодноразово наголошував на пріоритетності даних системи персоніфікованого обліку (Реєстру застрахованих осіб) для підтвердження страхового стажу за періоди після 01.01.2004 (наприклад, постанова від 21.03.2018 у справі № 569/11079/16-а, від 05.03.2019 у справі № 569/10178/16-а).

Позивач не надав суду жодних інших доказів (крім записів у трудовій книжці), які б підтверджували факт сплати страхових внесків за період роботи у ПП «АКА» з 01 січня 2004 року по 30 травня 2011 року. Відповідач стверджує про відсутність таких даних у Реєстрі застрахованих осіб.

За таких обставин, суд доходить висновку, що дії відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01 січня 2004 року по 30 травня 2011 року на Приватному підприємстві «АКА», за який відсутні дані про сплату страхових внесків у Реєстрі застрахованих осіб, є правомірними та відповідають вимогам статті 24 Закону № 1058. Доводи позивача про відповідальність роботодавця не можуть бути підставою для зарахування цього періоду до страхового стажу всупереч вимогам Закону № 1058.

Крім того, суд звертає особливу увагу, що позивач у цей період був керівником роботодавця - згідно записів у трудовій книжці директором Приватного підприємства «АКА», а відповідно і відповідальним за сплату страхових внесків за працівників підприємства і зокрема за себе як директора.

Оскільки суд дійшов висновку про необхідність зарахування до страхового стажу позивача додаткового періоду військової строкової служби (з 20.06.1970 по 22.06.1971), загальний страховий стаж позивача підлягає перегляду відповідачем.

Після зарахування повного періоду військової служби (приблизно 2 роки замість 1 року, врахованого відповідачем) та періоду роботи до 01.01.2004, підтвердженого трудовою книжкою (врахованого відповідачем частково), загальний страховий стаж позивача, ймовірно, перевищить 35 років.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 1058, за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком.

Частина друга статті 28 Закону № 1058 (в редакціях, чинних з 01.01.2018) встановлює, що за наявності у чоловіків 35 років страхового стажу мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, але не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, після правильного обчислення страхового стажу (з урахуванням повного періоду військової служби) відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок пенсії позивача з дати її призначення, враховуючи як зміну коефіцієнта страхового стажу (Кс) у формулі статті 27 Закону № 1058, так і право позивача на доплату за понаднормовий стаж та можливе застосування гарантії мінімального розміру пенсії за частиною другою статті 28 Закону № 1058 (якщо страховий стаж перевищить 35 років).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частина перша статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає особливості розподілу обов`язку доказування у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, покладаючи на відповідача обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У даній справі відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, заперечуючи проти позову, був зобов`язаний довести правомірність своїх дій щодо неврахування до страхового стажу позивача періоду військової строкової служби з 20 червня 1970 року по 22 червня 1971 року та періоду роботи на Приватному підприємстві «АКА» з 01 січня 2004 року по 30 травня 2011 року.

Суд встановив, що відповідач не надав жодних доказів чи обґрунтувань правомірності неврахування до страхового стажу позивача періоду військової строкової служби з 20 червня 1970 року по 22 червня 1971 року, всупереч даним військового квитка та трудової книжки позивача. Таким чином, відповідач не виконав свого обов`язку доказування в цій частині.

Щодо періоду роботи з 01 січня 2004 року по 30 травня 2011 року, відповідач обґрунтував свою відмову у його зарахуванні відсутністю даних про сплату страхових внесків у Реєстрі застрахованих осіб, що відповідає вимогам статті 24 Закону № 1058 для періодів після 01.01.2004. Позивач, в свою чергу, не надав доказів сплати внесків за цей період, окрім запису в трудовій книжці про факт роботи.

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши надані сторонами докази та їх пояснення, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо неврахування періоду військової служби та правомірність дій щодо неврахування періоду роботи 2004-2011 років до страхового стажу.

Позивачем при поданні позову у 2021 році сплачено судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок, що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення однієї з двох основних позовних вимог (щодо зарахування періоду військової служби та відповідного перерахунку пенсії) та відмову в іншій (щодо зарахування періоду роботи 2004-2011 років), судові витрати підлягають розподілу пропорційно 50% на користь позивача.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% від фактично сплаченого судового збору, що становить: 908,00 гривень * 50% = 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Ця сума стягується за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Керуючись ст. 2, 5- 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257- 263 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно- Кудрявська, 16; ) щодо неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) періоду військової строкової служби з 20 червня 1970 року по 22 червня 1971 року при призначенні (перерахунку) пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно- Кудрявська, 16; ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) період військової строкової служби з 20 червня 1970 року по 22 червня 1971 року.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно- Кудрявська, 16; ) провести з дати призначення пенсії перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), обчисливши страховий стаж із зарахуванням періоду військової строкової служби з 20 червня 1970 року по 22 червня 1971 року, та застосувавши положення статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо збільшення розміру пенсії за понаднормовий стаж виходячи з перерахованого загального страхового стажу, з урахуванням раніше виплачених сум.

5. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно- Кудрявська, 16; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 08 травня 2025 року.

Суддя Коморний О.І.