Справа № 360/430/25
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

12 травня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/430/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди за переплату грошового забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2025 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява військової частини НОМЕР_1 (далі позивач) до ОСОБА_1 (далі відповідач), відповідно до якого позивач просить стягнути з відповідача на користь військової частини НОМЕР_1 суму 33 103,00 грн відшкодування майнової шкоди за переплату грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в ході службового розслідування виявлено факт переплати грошового забезпечення, виплаченого за період перебування на лікуванні солдату ОСОБА_1 , на загальну суму 33 103,00 грн, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 26 листопада 2024 року №5/60/2131.

Військовою частиною НОМЕР_1 подано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 27 листопада 2024 року за вихідним №5/51/3767 відносно солдата ОСОБА_1 .

Водночас, позивач позбавлений можливості утримати кошти з солдата ОСОБА_1 та здійснювати стягнення за переплату грошового забезпечення на загальну суму 33 103,00 грн, оскільки останній перебуває у самовільному залишені військової частини, у зв`язку із чим позивач звертається із даним адміністративним позовом до суду.

Ухвалою суду від 05 березня 2025 року позовну заяву військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди за переплату грошового забезпечення, залишено без руху.

Ухвалою суду від 17 березня 2025 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

На виконання вимог частини шостої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно інформації № 1195200 від 13.03.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач під час провадження у справі не повідомляв суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), як то передбачено статтею 131 КАС України.

Надіслання судом процесуальних документів в адміністративній справі відповідачу за його місцем проживання рекомендованим листом з повідомленням про вручення на територію Луганської області неможливе через тимчасову окупацію та ведення на цій території бойових дій.

Відповідно до підпункту 20 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».

Згідно із частиною першою статті 12-1 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають електронного кабінету, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають електронного кабінету, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади України з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень або шляхом розміщення тексту відповідного судового рішення на офіційному веб-порталі судової влади України з урахуванням вимог, визначених Законом України «Про доступ до судових рішень», у разі обмеження доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень. З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення (частина друга статті 12-1 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Повідомлення про постановлення ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі від 17.03.2025 розміщено 18.03.2025 на офіційному вебсайті Луганського окружного адміністративного суду adm.lg.court.gov.ua (розділ «Громадянам», підрозділ «Судові виклики, повідомлення та рішення для учасників справи, з якими відсутній зв`язок (з 24.02.2022)»).

Таким чином, судом вжито всіх заходів щодо належного повідомлення відповідача про постановлення ухвали від 17.03.2025 по справі.

Відповідач правом подати суду відзив на позовну заяву разом з доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, не скористався. Відповідно до положень частини шостої статті 162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11 серпня 2024 року №236, солдата ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , призначено на посаду номера обслуги 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , вважався таким, що прибув в район ведення бойових дій під час безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13 серпня 2024 року №238, солдат ОСОБА_1 вважався таким, що вибув з району виконання бойового завдання за призначенням на лікування до НОМЕР_3 ВІЛ АДРЕСА_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23 серпня 2024 року №248, відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, нижчепойменованих військовослужбовців (як таких, що перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення), увільнено від займаних посад, зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 23 серпня 2024 року та визначено утримувати на грошовому забезпеченні відповідно до пункту 1 розділу XXVIII наказу Міністра оборони України № 260 від 07 червня 2018 року, зокрема, солдата ОСОБА_1 , номера обслуги 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти.

Рапортом тимчасово виконуючого обов`язки командира механізованої роти військової частини НОМЕР_1 від 02 листопада 2024 року за вхідним №5/63/10669 було здійснено доповідь, що під час перевірки особового складу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , який перебуває на лікуванні виявлено, що солдат ОСОБА_1 , номер обслуги 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , який 13 серпня 2024 року вибув на лікування до 66 ВІЛ АДРЕСА_2 з послідуючою евакуацією до МКЛ №6 м. Дніпро, тривалий час не виходить на зв`язок та не надає підтверджуючих медичних документів щодо знаходження у медичному закладі на лікуванні.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02 листопада 2024 року №323, солдат ОСОБА_1 , який відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 вважається таким, що перебуває у самовільному залишенні військової частини НОМЕР_1 з 20 серпня 2024 року, у зв`язку із відсутністю у медичному закладі. Відповідача знято з усіх видів забезпечення з 20 серпня 2024 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 02 листопада 2024 року №601, призначено службове розслідування відносно відсутності на службі без поважних причин солдата ОСОБА_1 , номера обслуги 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , з метою уточнення причин і умов, що сприяли самовільному залишенню військової частини НОМЕР_1 та відсутності без поважних причин на військовій службі, а також встановлення ступеня вини військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04 листопада 2024 року №325, увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 колишнього номера обслуги 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Згідно з довідкою № 5/60/2131 від 26.11.2024 про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 20 серпня по 30 вересня 2024 року, вбачається, що згідно наказу командира військової частини від 02 листопада 2024 року №323, виявлено факт СЗЧ з 20 серпня 2024 року. Переплата грошового забезпечення за серпень та вересень 2024 року становить 33103,00 грн.

Актом службового розслідування від 27.11.2024 № №547 встановлено, що солдат ОСОБА_1 вчинив самовільне залишення місця несення служби, з огляду на що в його діях вбачаються ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України (самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 27.11.2024 № 655 визначено, що вчинене правопорушення підтверджується фактами та обставинами, що були встановлені в ході проведення службового розслідування та зазначені в розділі 3 акта службового розслідування. Визначено помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової робити подати адміністративний позов до Луганського окружного адміністративного суду відносно солдата ОСОБА_1 про відшкодування шкоди державі в розмірі 33 103 грн (тридцять три тисячі сто три гривні).

Матеріали справи не містять доказів оскарження в судовому порядку вищевказаних наказів.

Також, військовою частиною НОМЕР_1 було подано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 27 листопада 2024 року за вихідним №5/51/3767, відносно солдата ОСОБА_1 .

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни врегульовано Законом України 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XI).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з абз.1 ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі Порядок №260).

Відповідно до п.12 розділу І Порядку №260 військовослужбовцям, які тимчасово вибувають з військової частини зі збереженням грошового забезпечення за місцем служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер, виплачуються за весь період такого вибуття.

Отже, у період перебування військовослужбовця на військовій службі, за ним зберігається виплата грошового забезпечення.

Водночас, згідно з п.15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Враховуючи, що відповідач у період з 20.08.2024 для проходження військової служби не з`явився, та з 20.08.2024 по вересень 2024 включно був відсутній на службі у в/ч НОМЕР_1 , суд вважає, що на підставі п.15 Порядку №260 відповідач не мав права на виплату грошового забезпечення за час його відсутності на службі без поважних причин.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160-IX (далі Закон №160-IX).

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди (ст. 4 Закону №160-IX).

Згідно з ч.4 ст.3 Закону №160-IX переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій (п.1 ч.1 ст.6 Закону №160-IX).

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону №160-IX у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі змістом цієї норми, зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.

Водночас стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким.

Так не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України, грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач покинув місце лікування та не прибув до військової частини. При цьому, факт його недобросовісності, як набувача, підтверджується витягом з наказу про результати службового розслідування, довідкою про нараховане та виплачене забезпечення та повідомленням про вчинення відповідачем злочину, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України.

З огляду на викладене, відповідач, як недобросовісний набувач фінансового забезпечення, на лікуванні з 20.08.2024 не перебував, доказів протилежного не надав та без поважних причин на службу в умовах воєнного стану не з`явився, проте продовжував отримувати фінансове забезпечення, а тому є недобросовісним набувачем таких виплат.

Оскільки відповідач з 20.08.2024 не прибув до військової частини, суд вважає, що відповідач діяв недобросовісно та за серпень-вересень 2024 року безпідставно отримав грошове забезпечення на суму 33103,00 грн.

Доказів відшкодування відповідачем переплачених сум матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

За таких обставин, вина відповідача в завданні матеріальної шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою, є доведеними, оскільки підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь військової частини НОМЕР_1 безпідставно набутих відповідачем коштів під час фактичного невиконання обов`язків військової служби.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку, що позивач довів суду правомірність заявлених вимог, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до частини 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, у справі відсутні, будь-які судові витрати у справі стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) про відшкодування майнової шкоди за переплату грошового забезпечення, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 відшкодування майнової шкоди у вигляді переплаченого грошового забезпечення у розмірі 33103,00 грн (тридцять три тисячі сто три гривні).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.Є. Петросян