Справа № 160/26494/24
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов?язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:
-визнати протиправним і скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині призову на направлення для проходження військової служби ОСОБА_1 ;
-визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №219 від 31.07.2024, в частині зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону школи індивідуальної підготовки;
-зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що станом на день здійснення його призову на військову службу, він виключений з військового обліку військовозобов?язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 у 2003 році на підставі п.6 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», а саме: як раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину. Про вказані обставини, позивач повідомив відповідача. Проте вказані обставини були проігноровані відповідачем та здійснено призов позивача на військову службу, направивши до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.10.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Вказаною ухвалою від ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_1 витребувано документи, що стосуються розгляду даної справи.
Від ІНФОРМАЦІЯ_1 14.10.2024 до суду надійшли витребувані документи.
Від ІНФОРМАЦІЯ_1 23.10.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що Законом №2233-XII внесені зміни та Законом України від 11.04.2024 №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» (набрав чинності 18.05.2024) статтю 37 Закону №2233-XII викладено у новій редакції, яка не передбачає виключення з військової служби осіб, які раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину.
Від позивача 25.10.2024 до суду надійшло клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, яке обгрунтовано тим, що позивач має припущення, що витребувані судом документи міститимуть підпис, який не належить позивачу та матимуть ознаки підроблених документів, що може бути підставою для звернення до поліції або до суду із клопотанням про призначення екстертизи.
Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в позовній заяві.
Також, позивачем було подано клопотання про витребування документів та клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи щодо того чи виконано рукописний текстовий та числовий запис та підпис в графі «Підпис» від імені ОСОБА_1 в заяві про взяття на військовий облік від 27.07.2024, самим ОСОБА_1 , чи іншою особою з наслідуванням його справжнього почерку та підпису; чи виконано рукописний текстовий та числовий запис та підпис в графі «Підпис» від імені ОСОБА_1 в заяві про видачу військового квитка від 27.07.2024, самим ОСОБА_1 , чи іншою особою з наслідуванням його справжнього почерку та підпису; чи виконано підпис в графі «Відмітка про ознайомлення з постановою ВЛК» від імені ОСОБА_1 в довідці військово-лікарської комісії Nє 509/2 від 27.07.2024 року, самим ОСОБА_1 , чи іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2024 клопотання ОСОБА_1 про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження задоволено. Подальший розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 20.11.2024. Повторно витребувано у Військової частини НОМЕР_1 необхідні для розгляду справи документи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
У звязку з тим, що суддя перебувала у щорічній відпустці з 19.11.2024 по 22.11.2024 підготовче засідання відкладено на 11.12.2024.
З метою надання витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3 11.12.2024 підготовче засідання відкладено на 18.12.2024.
Від ІНФОРМАЦІЯ_1 16.12.2024 надійшло клопотання, яким долучено витяг з положення ІНФОРМАЦІЯ_3 .
18.12.2024 підготовче засідання відкладено на 15.01.2025.
Позивачем 07.01.2025 подано клопотання про витребування документів, а саме: завірених належним чином витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Від ІНФОРМАЦІЯ_1 13.01.2025 надійшли додаткові пояснення та витребувані документи.
15.01.2025 підготовче засідання було відкладено на 29.01.2025.
Від ІНФОРМАЦІЯ_1 23.01.2025 надійшли додаткові пояснення та витребувані документи.
Від ІНФОРМАЦІЯ_1 23.01.2025 надійшло клопотання, яким долучено довідку з відомчого обліку Міністерства оборони України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських фомувань.
29.01.2025 підготовче засідання відкладено на 26.02.2025.
У звязку з витребування документів у Військової частини НОМЕР_1 , а саме: витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №219 від 31.07.2024 в частині зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, підготовче засідання було відкладено на 05.03.2025.
05.03.2025 підготовче засідання було відкладено на 26.03.2025.
Від Військової частини НОМЕР_1 надійшло клопотання про долучення витребуваних документів, а саме: витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) Nє219 від 31.07.2024 та поіменний список.
26.03.2025 підготовче засідання було відкладено на 10.04.2025.
В підготовчому засіданні 10.04.2025 суд відмовив позивачу у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, про що зазначено в протоклі судового засідання, закрив підготовче провадження, заслухав пояснення сторін та призначив подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до тимчасового посвідчення військовозобовязаного № НОМЕР_2 від 11.03.2020 ОСОБА_1 10.11.1999 року призовною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 визнаний непридатним до військової служби гр.ІІ ст. 70В МОУ № 2 від 1994.
Судом встановлено, що 26.07.2024 ОСОБА_1 затримано в Тячівському районі Закарпатської області працівниками Державної прикордонної служби та складено протокол про адміністративне правопорушення від 26.07.2024 серії ЗхРУ № 284541 за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Працівниками Державної прикордонної служби 27.07.2024 ОСОБА_1 доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до долученої довідки військово-лікарської комісії №509/2 від 27.07.2024 ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби.
В матеріалах справи містяться заява про взяття на облік до ІНФОРМАЦІЯ_7 від 27.07.2024 та заява про видачу військового квитка від 27.07.2024.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.07.2024 «Про призов військовозобов?язаних на військову службу під час загальної мобілізації та інші заходи» №578 солдата ОСОБА_1 , 1981 р.н., ВОС НОМЕР_3 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» (зі змінами), відповідно до мобілізаційного розпорядження NєM82 від 29.06.2024 призвано з 30.07.2024 на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період до військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.07.2024 №219 відповідно Указів Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», №271/2024 від 06.05.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», №272/2024 від 06.05.2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення, 31.07.2024 солдата ОСОБА_1 , призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти НОМЕР_4 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 31.07.2024 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення, і вважається таким, що з 31.07.2024 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов?язків.
Не погодившись з такими діями відповідачів, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.
Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу приписів статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно із частиною 2 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Частиною 3 статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилини 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово продовжувався та діє на дату прийняття рішення у справі.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Згідно з цим Указом мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом. Ці строки неодноразово продовжувалися та тривають на дату прийняття рішення у справі.
Відповідно до пунктів 1, 8, 9, 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.
Завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
Механізм організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних встановлено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 (далі - Порядок №1487).
Згідно з п.1. Порядку він визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном.
Відповідно до п.79 Порядку районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки:
організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці;
здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством;
проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього.
Відповідно до частини 9 статті 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
1) допризовники громадяни чоловічої статі віком до 18 років;
2) призовники громадяни віком від 18 до 27 років, що приписані до призовних дільниць;
3) військовослужбовці громадяни, які проходять військову службу;
4) військовозобов`язані громадяни, які перебувають у запасі для комплектування ЗСУ та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
5) резервісти громадяни, які проходять службу у військовому резерві ЗСУ, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до частини 5 статті 1 Закону №2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 33 Закону №2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до частини 1 статті 39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
Статтею 37 №2232-ХІІ (в редакції на час виключення з обліку позивача) врегульовані підстави для:
- взяття на військовий облік та зняття з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (частини 1 - 5);
- виключення з військового обліку у відповідних ТЦК та СП (частина 6).
Так, зняттю з військового обліку військовозобов`язаних у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України:
- які вибувають в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України до нового місця проживання;
- які прийняті на службу до Національної поліції України, Служби судової охорони, Державного бюро розслідувань, Бюро економічної безпеки України, органів і підрозділів цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України;
- які вибули на строк більше трьох місяців за межі України;
- в інших випадках - за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України;
Водночас, виключенню з військового обліку підлягають громадяни України, які (в редакції на час виключення з обліку позивача):
1) призвані чи прийняті на військову службу;
2) проходять військову службу (навчання) у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти;
3) визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;
4) досягли граничного віку перебування в запасі;
5) припинили громадянство України;
6) були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину;
7) направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру;
8) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими.
Норма п.6 ч.6 ст. 37 №2232-ХІІ (в редакції на час виключення з обліку позивача) корелюється з положеннями ч. 9 ст. 14 цього ж закону, відповідно до яких на районні (міські) комісії з питань приписки покладаються такі обов`язки:
- зняття з військового обліку призовників та взяття на військовий облік військовозобов`язаних громадян, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання;
- виключення з військового обліку громадян, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Аналіз норм статті 1, 2, 14, 15, 26-1, 27, 33, 37, 39 №2232-ХІІ в контексті спірних правовідносин дозволяє зробити такі висновки:
- громадяни України призовного віку мають перебувати на обліку за місцем реєстрації або фактичного проживвання;
- виконання громадянином України військового обов`язку включає підготовку до військової служби та приписку до призовної дільниці, проходження військової служби (за призовом, за контрактом або в резерві), виконання військового обов`язку в запасі, а також дотримання правил військового обліку;
- військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
- на військову службу під час мобілізації можуть призиватися лише дві категорії громадян України (1) резервісти та (2) військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації;
- зняття громадянина України з військового обліку та виключення з військового обліку мають різні підстави та є різними юридичними фактами, що мають відмінні правові наслідки;
- підстави для виключення громадянина України з військового обліку можна поділити на три основні категорії:
1) особа стає військовослужбовцем, тому перестає обліковуватися як призовник, військовозобов`язаний або резервіст, допоки не звільниться з військової служби в запас;
2) особа звільняється від виконання військового обов`язку внаслідок припинення громадянства України, смерті, оголошення померлою або визнання безвісно відсутньою;
3) особа звільняється від виконання військового обов`язку внаслідок визнання її непридатною до військової служби з різних причин, що передбачені Законом №2232-ХІІ, як-от: стан здоров`я, вік, засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину тощо.
Отже, виключення громадянина України з військового обліку як такого, що раніше був засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, свідчить про те, що держава в особі компетентного органу (ТЦК та СП) прийняла рішення про визнання особи непридатною до проходження військової служби та на підставі Закону №2232-ХІІ звільнила цю особу від виконання військового обов`язку.
Процедурно рішення про виключення громадянина України з військового обліку означає, що ця особа більше не перебуває на військовому обліку та втрачає статус військовозобов`язаного/резервіста, а отже не може бути призваною на військову службу за мобілізацією під час дії правового режиму воєнного стану.
Стосовно відсутності заборони у нормативно-правових актах, якими керується відповідач-1 щодо поновлення військового обліку громадян, у яких погашено судимість за тяжкі злочини, то суд звертає увагу, що виключення з військового обліку з підстави «громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину» не має прив`язки до зняття чи погашення судимості, в цьому випадку мають значення лише дві умови: 1) факт засудження та 2) тяжкість злочину.
Оскільки, позивач був виключений з військового обліку, як раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину відповідно до пп.6 п.6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», то з цієї дати він є звільненим від виконання військового обов`язку, як особа, що в силу закону вважається непридатною до проходження військової служби.
Факт виключення позивача з військового обліку свідчить про те, що позивач більше не є військовозобов`язаним та, відповідно, не може бути призваний на військову службу під час мобілізації відповідно до частини 1 статті 39 Закону №2232-ХІІ та статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Військово-лікарська комісія проводить медичний огляд призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти), щоб визначити їх придатність до військової служби (абз. 3 п. 1.1 гл. 1 розд. II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міноборони від 14.08.2008 №402).
Особи, яких виключили з військового обліку, не перебувають на військовому обліку та не належать до жодної із зазначених у Положенні категорій, тому вони не зобов`язані проходити медичний огляд ВЛК.
Водночас, як встановлено судом вище, відповідач проігнорував ту обставину, що позивач більше не є військовозобов`язаним та, відповідно, не має обовязку проходити військово-лікарську комісію та не може бути призваний на військову службу під час мобілізації внаслідок того, що він був засуджений.
Крім того, відповідач-1 протиправно взяв на облік позивача, не зважаючи на те, що місце реєтрації позивача АДРЕСА_1 . Жодних доказів стосовно того, що позивач змінив місце проживання та фактично проживає у м.Тячів матеріали справи не містять.
Щодо посилання відповідача-1, що у подальшому положення ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» змінились, суд зауважує, що до 18.05.2024 (на час виключення позивача з військового обліку) містили таку підставу для виключення з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки - виключенню підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Разом з цим, 18.05.2024 внесено зміни в Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», та нова редакція статті 37 вже не містить такої підстави для виключення з військової служби, як виключення громадян України раніше засуджених до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину:
«Виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.».
Окрім того, згідно пункту 4 розділу «Загальні питання» Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані:
- особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України Про очищення влади. Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади;
- особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;
- особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;
- засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Стаття 58 Основного Закону України передбачає зворотну дію законів в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують саме юридичну відповідальність особи, що також є загальновизнаним принципом права.
Конституційний Суд України у Рішенні № 1-рп/99 від 09.02.1999 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів зазначив: У регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
Три варіанти дії нормативних актів у часі забезпечують стабільність і необхідну гнучкість правового регулювання в часі - минулому, теперішньому та майбутньому. Як негайна, так і зворотна дія юридичної норми пов`язана з можливістю застосування нової норми щодо відносин, які виникли в минулому. Водночас негайна дія є усталеною практикою, а зворотна дія - виняток, який порушує конституційний принцип закон не має зворотної сили (lex ad praeterian non valet).
Конституційний Суд України неодноразово звертався до визначення змісту положення частини першої статті 58 Конституції України, згідно з яким нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі.
Так, у Рішенні Конституційного Суду України № 1-рп від 09.02.1999 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів уточнюється, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
У Рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2001 від 05.04.2001 у справі про податки зазначено, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли та закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Конституційний Суд України у Рішенні № 6-рп від 19.04.2000 у справі про зворотну дію закону у часі визначив, що Суть зворотної дії у часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їхні приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за умови, якщо вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи.
Для відносин, які мають тривалий характер, зворотна дія означає неможливість застосування норми нового нормативно-правового акта щодо відносин, які виникли до набуття ним чинності, але продовжують існувати. У такий спосіб відбувається змішування зворотної та безпосередньої дії нормативно-правового акта в часі, чим заперечується можливість негайного застосування норми права.
Іншим можливим правомірним проявом ретроактивного застосування юридичних норм є забезпечення недопустимості повороту до гіршого. Принцип ретроактивності нерозривно пов`язаний зі створенням умов для недопущення повороту до гіршого під час регулювання суспільних відносин. У такий спосіб підтримується баланс між нагальністю оновлення нормативних актів чи заповнення прогалин у праві, з одного боку, і стабільністю та наступництвом правової системи, з іншого.
Щодо посилання на пункт 4 розділу «Загальні питання» Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 необхідно зазначити, що відповідна норма надає можливість призвати на військову службу під час мобілізації, на особливий період осіб, яких раніше було засуджено за вчинення тяжкого злочину. Тобто, вищевказана норма регламентує мобілізацію військовозобовязаних осіб, проте дана норма не надає права мобілізувати осіб, які були виключені з військового обліку та не є військовозобовязаними особами внаслідок виключення з військового обліку.
Таким чином, оскільки позивач реалізував своє право на виключення з військового обліку на підставі ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (до внесення змін, які набрали законної сили 18.05.2024), він не належить до призовників, військовозобов`язаних, резервістів, на яких розповсюджується військовий обов`язок. Крім того, статтею 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не передбачено обов`язку позивача стати на військовий облік у зв`язку внесенням змін до законодавства.
Щодо тверджень позивача стосовно того, що під час військово-лікарської комісії не були враховані наявні у позивача захворювання, суд зазначає, що процедура проходження військово-лікарської комісії та постанова ВЛК не є предметом даного спору. Крім цього, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд також зазначає, що питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу. Таким чином, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі №810/5009/18.
Щодо вимоги про визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині призову на направлення для проходження військової служби ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
Оскільки судом встановлено, що відповідач-1 протиправно не врахував обставину щодо виключення позивача з військового обліку на підставі пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), наказ «Про призов військовозобов?язаних на військову службу під час загальної мобілізації та інші заходи» від 30.07.2024 №578 про призов позивача на військову службу під час мобілізації є таким, що виданий без належних правових підстав.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.
В даному випадку, на момент видання наказу про призов, позивач був виключений з військового обліку у зв`язку з засудженням за тяжкий злочин. Неналежне виконання ТЦК та СП свого обов`язку призвело до видання незаконного наказу про призов особи, яка не підлягала призову на військову службу за мобілізацією на загальних підставах.
З огляду на викладене вище, вимога позивача про визнання протиправним та скасування наказу «Про призов військовозобов?язаних на військову службу під час загальної мобілізації та інші заходи» від 30.07.2024 №578 про призов на військову службу під час мобілізації в частині призову на військову службу по мобілізації та направлення для проходження військової служби до в/ч НОМЕР_1 підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.07.2024 №219, у частині зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначення ОСОБА_1 на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти НОМЕР_4 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, суд зазначає наступне.
Ввказаний наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.07.2024 №219 в частині зарахування позивача до списків особового складу та призначення на посаду є наслідком протиправного наказу про призов на військову службу. Оскільки первинний наказ про призов визнається судом протиправним та підлягає скасуванню, похідний від нього наказ про зарахування до списків особового складу військової частини також є неправомірним та підлягає скасуванню.
Правові наслідки скасування незаконного адміністративного акта передбачають відновлення прав та законних інтересів особи, порушених цим актом. У даному випадку, скасування наказу про зарахування до списків особового складу військової частини є необхідним для відновлення правового становища позивача, яке існувало до видання протиправного наказу про призов.
З огляду на викладене, вимога позивача про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.07.2024 №219, у частині зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначення на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки також підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про зобов?язання Військової частину НОМЕР_1 виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Суд дотримується позиції, що протиправні дії не можуть спричиняти правомірних наслідків, інший підхід суперечив би принципам, які відрізняють суди адміністративної юрисдикції від інших видів юрисдикцій.
Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд керується також ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, рішенням суду у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їх власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.
Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Суд розуміє, що питання мобілізації та призову на військову службу є надзвичайно важливими та чутливими темами в умовах введеного на території України воєнного стану та браку мобілізаційних ресурсів. Проте зазначені обставини не можуть бути виправданням порушень, які відбулися в спірних правовідносинах.
Відсутність у статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» такої підстави для звільнення з військової служби як призов особи, яка виключена з військового обліку, є виключно свідченням того, що законодавець при написанні зазначеної норми виключав можливість проходження військової служби особою, яка виключена з військового обліку.
Попри зазначене, суд не позбавлений можливості відновити порушені права та захистити інтереси особи, послуговуючись принципом верховенства права та спираючись на ст. 129 Конституції України, яка визначає, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ч. 2 ст. 6 КАС України).
Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Судовий захист повинен бути реальним та практичним, а не ілюзорним. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Конституційний Суд України в Рішенні від 30.01.2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2422,40 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 241 - 246, 257 262, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов?язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.07.2024 №578 «Про призов військовозобов?язаних на військову службу під час загальної мобілізації та інші заходи» в частині призову на направлення для проходження військової служби ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №219 від 31.07.2024 в частині зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону школи індивідуальної підготовки.
Зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя О.В. Маковська