Справа № 520/11521/25
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про передачу адміністративної справи

12 травня 2025 року справа №520/11521/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Дмитро Волошин, розглянувши позовну заяву Головного управління ДПС у Харківській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу

УСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Харківській області звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд стягнути з ФОП ОСОБА_1 податковий борг у розмірі 205 821,74 гривень.

Пунктом 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Перевіряючи відповідність позовної заяви вказаній вимозі, суддя зазначає наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що "судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суд, встановлений законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Підсудність справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача визначена нормами статті 26 КАС України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 26 КАС України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 КАС України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідачем за даним адміністративним позовом визначено фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). У позовній заяві позивачем вказано наступну адресу відповідача: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини 3 статті 171 КАС України, якщо відповідачем у позовній заяві, щодо якої відсутні підстави для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження у справі, вказана фізична особа, яка не є підприємцем, суддя не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Частиною 5 статті 171 КАС України визначено, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому ст. 29 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 171 КАС України суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Діючи на підставі ч. 6 ст. 171 КАС України, з метою визначення підсудності цієї справи суд здійснив запит до Єдиного державного демографічного реєстру за параметрами запиту: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1362967 від 08.05.2025 ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, суд зазначає, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі за текстом - ЄДР) місцезнаходження ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд зазначає, що відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про фізичну особу-підприємця, зокрема, як місцезнаходження (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою-підприємцем).

Тобто, для цілей визначення територіальної підсудності поняття «зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання або перебування фізичної особи», про яке йдеться в ч. 1 ст. 26 КАС України, і поняття «місцезнаходження фізичної особи-підприємця» в розумінні п. 5 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» не є тотожними.

Стаття 26 КАС України або будь-яка інша норма чинного процесуального законодавства не пов`язує визначення територіальної підсудності справ за позовами до фізичних осіб або фізичних осіб-підприємців із їх місцезнаходженням як фізичних осіб-підприємців згідно з ЄДР.

Визначення територіальної підсудності за місцезнаходженням згідно з ЄДР застосовується лише у справах, у яких відповідачем є юридична особа (ч. 2 ст. 26 КАС України).

У цьому контексті варто зауважити, що аналіз положень КАС України в цілому та норм ст. 43 КАС України, зокрема, зумовлює висновок про те, що адміністративна процесуальна правосуб`єктність визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства; згадка про такого суб`єкта як «фізична особа-підприємець» в КАС взагалі відсутня.

Таким чином, наявність статусу фізичної особи-підприємця не впливає на визначення територіальної підсудності, яка відповідно до правила, наведеного у ч. 1 ст. 26 КАС, визначається за зареєстрованим місцем проживання (перебування) такої фізичної особи, а не за її місцезнаходженням згідно з ЄДР як фізичної особи-підприємця.

Як наслідок, у разі якщо зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи та її місцезнаходження згідно з ЄДР як фізичної особи-підприємця є різними, територіальна підсудність визначається за зареєстрованим місцем проживання (перебування) фізичної особи, як того вимагає ч. 1 ст. 26 КАС України.

Враховуючи, що зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та, виходячи з положень ч. 1 ст. 26 КАС України, суд дійшов висновку, що публічно-правовий спір, за вирішенням якого Головне управління ДПС у Харківській області звернулося до суду, не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Харківського окружного адміністративного суду.

Суддя звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 318 КАС України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Таким чином, порушення окружним адміністративним судом правил як предметної, так і територіальної підсудності є підставою для скасування судового рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Наведене дає підстави стверджувати, що процесуальний закон забороняє адміністративним судам розглядати справи, які йому територіально не підсудні, і зобов`язує суд направити таку справу на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до частин 6 та 8 статті 29 КАС України питання про передачу адміністративної справи, крім випадку, визначеного п.п. 4-6 частини першої цієї статті, суд вирішує ухвалою. Ухвалу про передачу адміністративної справи з одного адміністративного суду до іншого може бути оскаржено.

Передача адміністративної справи з одного суду до іншого на підставі відповідної ухвали, яка підлягає оскарженню, здійснюється не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 30 КАС України спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дана справа не підсудна Харківському окружному адміністративному суду, та, враховуючи факт, що матеріали справи містять відомості про зареєстроване місце проживання відповідача в Донецькій області, розгляд даної справи має здійснюватися Донецьким окружним адміністративним судом.

Керуючись ст. ст. 25, 29, 248, 293-295, КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративну справу № 520/11521/25 за позовом Головного управління ДПС у Харківській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу - передати на розгляд до Донецького окружного адміністративного суду (вул. Незалежності, буд. 1, м. Слов`янськ, 84122).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН