Справа № 643/3197/25
Суддя: Олійник О. О.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 643/3197/25
Провадження № 2-а/643/79/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2025

Салтівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Олійника О.О.,

за участю секретаря судового засідання Новакової Т.С.,

представника позивача - адвоката Лушпенка Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Лушпенка Д.С. звернувся до Московського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову № 830 від 01 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП; стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 01.11.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач) винисено постанову про адміністративне правопорушення №830 якою військовозобов`язаного ОСОБА_1 (далі позивач) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

За змістом вказаної постанови, підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності є те, що позивач не мав при собі військово-облікових документів при перевірці

Позивач, з такими діями відповідача, не погоджується вважає їх протиправними виходячи з наступного.

Згідно ч. 6 ст.22 Закону №3543-XII у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського... Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Натомість, з оскаржуваної постанови неможливо встановити коли, в якому місці та на вимогу якої уповноваженої або не уповноваженої особи, позивач відмовився пред`явити свій військово-обліковий документ. Також, оскаржувана постанова відповідача не містить посилання на фото чи відео фіксацію як доказ на підтвердження відмови позивача пред`явити свій військовообліковий документ.

Більш того, позивач наполягає на тому, що ніколи не проживав в будинку АДРЕСА_1 , ніколи не відмовлявся від пред`явлення уповноваженому представнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейському своїх військово-облікових документів, ніколи не доставлявся за таких обставин до ІНФОРМАЦІЯ_1 для дачі пояснень та ніколи з цього приводу відносно нього не складався адміністративний протокол за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Разом з тим слід зазначити, що позивач, на відміну від вказаного в оскаржуваній постанові, народився та все життя проживає в м. Харків, де зареєстроване його місце проживання, що підтверджується відмітками про реєстрацію місця проживання в паспорті позивача та довідкою територіальних громад, копії яких додаються до позовної заяви. З 2018 року позивач перебуває на військовому обліку та з 22.02.2024 року обліковується за ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного, яке відповідно до Постановою Кабінетом Міністрів України "Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа" від 16.05.2024 №559 (далі - Порядок №559) вважаються дійсними на всій території України до видачі військово-облікового документа нового зразка.

Також, слід зазначити, що позивач має електронний кабінет військовозобов`язаного та користується ним через мобільний застосунок Резерв+, що підтверджується відповідним витягом, копія якого додається до позовної заяви Крім того, відповідно до довідки ГО «Військово-патріотичне об`єднання Фрайкор» 439/2024 від 11.07.2024 та довідки СБУ №70/11-від 17.09.2024 року, копії яких додаються до позовної заяви, з 24.02.2022 року позивач, маючи обмеження у придатності до військової служби у воєнний час, керуючись почуттям патріотизму та поваги до Батьківщини бере безпосередню участь у здійсненні заходів із її захисту від збройної агресії російської федерації у складі ГО «Військово-патріотичне об`єднання Фрайкор», що в свою чергу свідчить про вкрай свідоме та надвідповідальне ставлення позивача до своїх громадянських обов`язків. Таким чином, наявність у позивача військово-облікового документу як в паперовому так й в електронному вигляді, надавала останньому можливість до їх пред`явлення на вимогу уповноваженому представнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейському, що враховуючи його світогляд ставить під великий сумнів вчиненням ним інкримінованого адміністративного правопорушення.

У той же час, з оскаржуваної постанови вбачається, що відповідач, під час її складання, не вчиняв жодної дії на встановлення особи правопорушника, вказавши у графі 11 постанови, що особу правопорушника встановлено за даними поліції та залишивши переважну частину даних про особу, зокрема сімейний стан, РНОКПП, номер мобільного телефону тощо порожніми, при цьому місце народження та проживання позивача вочевидь не збігаються із відповідними даними, що вказані в постанові відповідача.

Разом з викладеним слід врахувати, що вказані протиправні дії відповідача призвели до вкрай негативних наслідків для відповідача. Зокрема наслідком винесення відповідачем оскаржуваної постанови стало відкриття виконавчого провадження АСВП 76902824 у межах якого сума стягнення подвоєна та складає 34000,00 грн. а також накладено арешт на грошові кошти позивача та належні йому транспортні засоби.

За таких обставин позивач, без будь яких до того причин та вочевидь безпідставно набув значне для нього грошове зобов`язання, до того ж позбавлений можливості вільно розпоряджатись грошовими коштами, що перебувають на його банківських рахунках та позбавлений можливості користуватись належними йому транспортними засобами, що підтверджується постановами державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на грошові кошти та на майно позивача, копії яких додаються до позовної заяви.

Наведені обставини викликають у позивача відчуття розпачу від усвідомлення протиправного обмеження його права, породжує зневіряння в дієвості державних інституцій, змінюють його звичайний порядок життя та призводять до необхідності докладати додаткових моральних зусиль задля поновлення порушених законних прав, що врешті завдало позивачу моральної шкоди, яку за глибиною та тривалістю він оцінює в 5000,00 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.03.2025 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

Представник відповідача до суду не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення до суду не надсилав. Своїм правом на подання відзиву на позов не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Представник позивача у судовому засіданні надав аналогічні пояснення, які викладені ним у позові.

Дослідивши матеріали справи та наявні докази, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період.

Відповідно ч. 10 ст. 1 Закону України Про Про військовий обов`язок і військову службу, ч. 6 ст. 22 ЗУ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію:

Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

У період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Судом встановлено на підставі матеріалів справи, що 01.11.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач) винисено постанову про адміністративне правопорушення №830 якою військовозобов`язаного ОСОБА_1 (далі позивач) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач не мав при собі військово-облікових документів, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

В оскаржуваній постанові зазначено, що місце проживання та реєстрації позивача є АДРЕСА_1 .

Протокол про адміністративне правопорушення та постанова не може бути беззаперечним доказом вини особи, в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом.

Натомість з інших доказів, які надані до позову вбачається, що позивач зареєстрований та проживає у АДРЕСА_2 , що підтверджується відмітками про реєстрацію місця проживання в паспорті позивача та довідкою територіальних громад, копії які містяться в матеріалах справи.

З 2018 року позивач перебуває на військовому обліку та з 22.02.2024 року обліковується за ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного, яке відповідно до Постановою Кабінетом Міністрів України "Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа" від 16.05.2024 №559 (далі - Порядок №559) вважаються дійсними на всій території України до видачі військово-облікового документа нового зразка.

Також, слід зазначити, що позивач має електронний кабінет військовозобов`язаного та користується ним через мобільний застосунок Резерв+, що підтверджується відповідним витягом, копія якого міститься в матеріалах справи.

Крім того, відповідно до довідки ГО «Військово-патріотичне об`єднання Фрайкор» 439/2024 від 11.07.2024 та довідки СБУ №70/11-від 17.09.2024 року, копії яких міститься в матеріалах справи, з 24.02.2022 року позивач, маючи обмеження у придатності до військової служби у воєнний час, бере безпосередню участь у здійсненні заходів із її захисту від збройної агресії російської федерації у складі ГО «Військово-патріотичне об`єднання Фрайкор», що в свою чергу свідчить виконання ним свого обов`язку із захисту Батьківщини.

Таким чином, наявність у позивача військово-облікового документу як в паперовому так й в електронному вигляді, надавала останньому можливість до їх пред`явлення на вимогу уповноваженому представнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейському, що свідчить про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення.

У той же час, з оскаржуваної постанови вбачається, що відповідач, під час її складання, не вчиняв жодної дії на встановлення особи правопорушника, вказавши у графі 11 постанови, що особу правопорушника встановлено за даними поліції та залишивши переважну частину даних про особу, зокрема сімейний стан, РНОКПП, номер мобільного телефону тощо порожніми, при цьому місце народження та проживання позивача вочевидь не збігаються із відповідними даними, що вказані в постанові відповідача.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а постанова у справі про адміністративне правопорушення №830 від 01.11.2024 року підлягає скасуванню а справа закриттю.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині з наступних підстав.

Згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

При цьому, презумпція наявності моральної шкоди законодавством не передбачена; вона також не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. Зважаючи на характер спору, позивач не звільнений від обов`язку по доведенню позовних вимог про стягнення суми на відшкодування моральної шкоди, як це передбачено частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

У позовній заяві позивачем зазначено про те, що завдана йому моральна шкода виражається у відчутті у позивача розпачу від усвідомлення протиправного обмеження його права, породжує зневіряння в дієвості державних інституцій, змінюють його звичайний порядок життя та призводять до необхідності докладати додаткових моральних зусиль задля поновлення порушених законних прав.

Проте, жодних доказів на підтвердження повідомленої ним обставини та яким чином вони завдали йому душевних або фізичних страждань суду не надано.

За таких обставин суд вважає, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральних страждань внаслідок прийняття спірної постанови, тому пред`явлена до відшкодування сума стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77, 205, 211, 217, 241, 246, 250, 255, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Постанову про адміністративне правопорушення №830 від 01.11.2024 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 17 000 грн. - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_3

Суддя - О.О. Олійник