Справа № 640/8820/22
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

12 травня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/8820/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін справу за адміністративним позовом адвоката Жарського Тараса Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Жарський Тарас Володимирович (далі представник позивача) 15 червня 2022 року звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) до Міністерства закордонних справ України (далі відповідач), відповідно до якого позивач з урахуванням уточнення від 09 березня 2025 року просить суд визнати протиправною бездіяльність Міністерства закордонних справ України, що полягає в неприйнятті рішення за результатом розгляду заяви про призначення та виплату грошової допомоги, передбаченої статтею 35 Закону України «Про дипломатичну службу» від 12.11.2021, та зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 35 Закону України «Про дипломатичну службу».

В обґрунтування пред`явленого позову зазначено, що батько позивача - ОСОБА_2 , працював в Посольстві України в Республіці Кіпр на посаді завідуючого господарством з в.о. водія, де помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12.11.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення та виплату йому грошової допомоги, передбаченої статтею 35 Законом України «Про дипломатичну службу», на що отримав отримав лист-відповідь відповідача від 13.01.2022 із повідомленням про розгляд його заяви у разі прийняття Кабінетом Міністрів України постанови щодо порядку, розміру та умов виплати одноразової грошової допомоги.

Позивач вважає відмову відповідача у виплаті одноразової допомоги неправомірною та такою, що суперечить принципу верховенства права та порушує законні права позивача, закріплені законодавством. В спірних правовідносинах відповідачем не було прийнято рішення про відмову у наданні одноразової грошової допомоги, а спостерігається фактична бездіяльність у формі неприйняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги, на яку має право позивач.

Представник відповідача позов ОСОБА_1 не визнав, 01.04.2025 надав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив таке.

19.12.2018 набрав чинності Закон України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449-VIII (із змінами) (далі Закон № 2449-VIII) (в редакції, станом на момент звернення позивача із заявою від 12.11.2021 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги), який визначає правові засади та порядок організації дипломатичної служби як складової частини державної служби, а також особливості її проходження та правового статусу посадових осіб дипломатичної служби.

Статтею 35 Закону № 2449-VIII регламентовано одноразову грошову допомогу в разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби чи втрати працездатності за кордоном працівником дипломатичної служби.

Так, частиною першою статті 35 Закону № 2449-VIII визначено, що у разі загибелі (смерті) працівника дипломатичної служби за кордоном під час виконання ним посадових обов`язків його спадкоємцям виплачується одноразова грошова допомога.

При цьому, порядок, розміри, умови виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої цією статтею, встановлюються Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 35 Закону № 2449-VIII).

Пунктом 5 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2449-VIII було визначено Кабінету Міністрів України у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону:

- привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;

- забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

На думку відповідача, законодавець приймаючи Закон № 2449-VIII на законодавчому рівні закріпив, що порядок, розміри, умови виплати одноразової грошової допомоги мають бути встановлені Кабінетом Міністрів України, що, у взаємозв`язку із положеннями Конституції України, реалізовується ним шляхом прийняття нормативно-правового акту у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Станом на момент смерті батька позивача під час перебування його у довготерміновому відрядженні у Посольстві України в Республіці Кіпр (19.12.2020), а також станом на момент звернення позивача із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги (12.11.2021), порядок, розміри, умови виплати одноразової грошової допомоги у відповідності до частини першої статті 35 Закон № 2449-VIII Кабінетом Міністрів України не були встановлені.

А тому, відповідь МЗС, надана ОСОБА_1 у листі від 13.01.2022 вих. № 213/36- 091-2531 ґрунтувалась на нормах, чинних на момент звернення позивача із вказаною вище заявою та на момент надання відповіді МЗС, а отже є обґрунтованою.

Відповідач зауважує, що певні обставини були встановлені рішенням суду в іншій адміністративній справі, що набрало законної сили. Зокрема, бездіяльність Уряду була предметом оскарження у справі № 640/10906/22.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17.05.2023, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2024, у справі № 640/10906/22 позовні вимоги ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерства фінансів України, Міністерства закордонних справ України, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, задоволено: визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не приведення у шестимісячний строк своїх нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449- VIII та не забезпечення приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449-VIII, а саме не виконання частини третьої статті 35 Закону України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449-VIII та не визначення порядку, розмірів, умов виплати спадкоємцям одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) працівника дипломатичної служби за кордоном під час виконання ним посадових обов`язків; зобов`язано Кабінет Міністрів України невідкладно привести свої нормативно-правові акти у відповідність із Законом України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449-VIII та забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449-VIII, а саме виконати частину третю статті 35 Закону України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449-VIII та визначити порядок, розміри, умови виплати спадкоємцям одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) працівника дипломатичної служби за кордоном під час виконання ним посадових обов`язків.

В свою чергу, МЗС з метою реалізації соціальної гарантії, передбаченої для працівників дипломатичної служби статтею 35 Закону України «Про дипломатичну службу», було розроблено проєкт постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку, розмірів та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби чи втрати ним працездатності».

Процедура розробки та погодження із заінтересованими центральними органами виконавчої влади проєкту постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку, розмірів та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби чи втрати ним працездатності» тривала з червня 2021 року до січня 2024 року та була завершена затвердженням постановою Кабінету Міністрів України № 15 Порядку, розмірів та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби чи втрати ним працездатності лише 05.01.2024 (далі Порядок № 15).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 15 право на отримання одноразової грошової допомоги виникає з дати смерті, зазначеної у свідоцтві про смерть, - у разі загибелі (смерті) працівника за кордоном під час виконання ним посадових обов`язків.

Спадкоємці загиблого (померлого) працівника або їх представники можуть подати до МЗС заяву про призначення і виплату одноразової грошової допомоги (до якої додаються необхідні документи) протягом одного року з дати смерті, зазначеної у свідоцтві про смерть.

Спадкоємцям загиблого (померлого) працівника одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами.

Пунктом 6 Порядку № 15 визначено перелік документів, які спадкоємці загиблого (померлого) працівника або їх представники, які звертаються за призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) працівника за кордоном під час виконання ним посадових обов`язків, подають до МЗС у паперовій або електронній формі.

По умовам пунктів 10-12 Порядку № 15, особи, які мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати його протягом одного року з дня виникнення в них такого права. Призначення і виплата одноразової грошової допомоги здійснюється МЗС.

МЗС у 40-денний строк після надходження заяви про призначення і виплату одноразової грошової допомоги та необхідних документів приймає рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги або про відмову у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги та видає відповідний наказ. МЗС письмово повідомляє заявникові про відмову у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги із зазначенням підстав для такої відмови. Рішення про відмову у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги може бути оскаржено в судовому порядку.

Після набрання Порядком № 15 чинності, ОСОБА_1 21.10.2024 звернувся до МЗС із заявою щодо призначення та виплати грошової допомоги, передбаченої статтею 35 Закону України «Про дипломатичну службу», внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 свого батька ОСОБА_2 під час перебування у довготерміновому відрядженні у Посольстві України в Республіці Кіпр.

У відповідь на вказане звернення позивача, МЗС у своєму листі від 31.10.2024 вих. № 201/36-091-148789 повідомило, що згідно із свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 , виданим 22.12.2020 Офіцером Округу Пафос Анна Антоніу, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки механізм реалізації права на отримання спадкоємцями померлого працівника дипломатичної служби одноразової допомоги був унормований вже після настання смерті батька - ОСОБА_2 , відповідач вважає, що на теперішній час відсутня юридична можливість задовольнити прохання, викладене у зверненні ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки заяви позивача були подані до та після затвердження КМУ Порядку № 15, враховуючи імперативну норму Конституції України (стаття 58 Конституції України), МЗС вважає правомірним та обґрунтованим відмову позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової виплати.

Отже, на думку відповідача, протягом усього періоду дії норми статті 35 Закону України «Про дипломатичну службу», частиною третьою якої було визначено, що порядок, розміри та умови виплати одноразової грошової допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України, позивач мав право на виплату одноразової грошової допомоги, проте був позбавлений можливості таке право реалізувати, з огляду на бездіяльність Кабінету Міністрів України, яка була предметом розгляду судової справи № 640/10906/22, про що зазначено вище.

Відповідач вважає, що позивачем не наведено обґрунтованих тверджень щодо того, яким чином оскаржувана ним протиправна бездіяльність відповідача порушує його права, тобто породжує, змінює або припиняє його права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

З огляду на зазначене, відповідач вважає, що вимога позивача про визнання протиправною бездіяльності МЗС не підлягає задоволенню.

Також відповідач зауважує про не підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги.

На підставі викладеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.06.2022 відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 прийнято зазначену справу до провадження, розгляд справи визначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно ухвалою від 18.02.2025 позов ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, залишено без руху.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 продовженои розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-74 КАС України, суд прийшов до такого.

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , призначеного з 08.12.2026 на посаду завідуючого господарством з в.о. водія Посольства України в Республіці Кіпр у довготерміновому відрядженні, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я ОСОБА_2 .

19.12.2020 роботу із ОСОБА_2 припинено у зв`язку зі смертю, що підтверджується трудовою книжкою та свідоцтвом про смерть № НОМЕР_3 .

Факт родинних відносин ОСОБА_1 із ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про народження.

12.11.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення та виплату йому грошової допомоги, передбаченої статтею 35 Закону України «Про дипломатичну службу» внаслідок смерті батька під час перебування у довготерміновому відрядженні у Посольстві України в Республіці Кіпр.

Листом відповідача від 13.01.2022 № 213/36-091-2531 позивача повідомлено про не прийняття на час його звернення Кабінетом Міністрів України постанови щодо порядку, розміру, умов виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із чим МЗС України зазначено про розгляд цього питання у разі прийняття відповідної постанови.

Також матеріалами справи встановлено, що після набрання відповідним Порядком чинності 10.01.2024, ОСОБА_1 21.10.2024 повторно звернувся до МЗС України із заявою щодо призначення та виплати грошової допомоги, передбаченої статтею 35 Закону України «Про дипломатичну службу».

Однак листом відповідача від 31.10.2024 вих. № 201/36-091-148789 ОСОБА_1 повідомлено, що передбачений статтею 35 Закону України «Про дипломатичну службу» механізм реалізації права на отримання спадкоємцями померлого працівника дипломатичної служби одноразової допомоги був унормований вже після настання смерті батька, тому на час повторного звернення позивача відсутня юридична можливість задовольнити заяву позивача.

Позивач вважає, що в спірних відносинах наявна фактична бездіяльність відповідача, оскільки останнім не було прийнято рішення про відмову у наданні одноразової грошової допомоги, а допущено фактичну бездіяльність у формі неприйняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд у рішенні від 13.12.2019 № 7-р(II)/2019 наголосив на тому, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані виконувати свої функції та завдання у спосіб та в межах своєї компетенції, передбачених Конституцією України.

Правові засади та порядок організації дипломатичної служби як складової частини державної служби, а також особливості її проходження та правового статусу посадових осіб дипломатичної служби визначає Закон України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449-VIII (далі Закон № 2449-VIII в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 2449-VIII дипломатична служба - це державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності посадових осіб дипломатичної служби, пов`язаній з реалізацією зовнішньої політики України, захистом національних інтересів України у сфері міжнародних відносин, а також прав та інтересів громадян і юридичних осіб України за кордоном.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 2 Закону № 2449-VIII довготермінове відрядження - проходження дипломатичної служби посадовими особами дипломатичної служби на відповідних посадах у закордонних дипломатичних установах України у строки, передбачені цим Законом, з метою виконання дипломатичних або консульських функцій чи адміністративно-технічного забезпечення діяльності закордонних дипломатичних установ України, а також робота на посадах із виконання функцій з обслуговування в закордонних дипломатичних установах України.

За приписами пункту 14 частини першої статті 2 Закону № 2449-VIII члени сім`ї працівника дипломатичної служби - інший з подружжя, їхні діти, діти працівника дипломатичної служби або іншого з подружжя, а також повнолітні діти та батьки, над якими згідно із законодавством України встановлено опіку або піклування такого працівника чи іншого з подружжя.

Статтею 35 Закону № 2449-VIII регламентовано одноразову грошову допомогу в разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби чи втрати працездатності за кордоном працівником дипломатичної служби.

Так, частиною першою статті 35 Закону № 2449-VIII, визначено, що у разі загибелі (смерті) працівника дипломатичної служби за кордоном під час виконання ним посадових обов`язків його спадкоємцям виплачується одноразова грошова допомога.

При цьому, порядок, розміри, умови виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої цією статтею, встановлюються Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 35 Закону № 2449-VIII).

Пунктом 5 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2449-VIII було визначено Кабінету Міністрів України у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону:

- привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;

- забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

На виконання статті 35 Закону України «Про дипломатичну службу» постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.2024 № 15, яка набрала чинності 10.01.2024, затверджено Порядок, розміри та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби чи втрати ним працездатності, які визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби (далі - працівник) під час виконання ним посадових обов`язків та в разі встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, каліцтва або іншої шкоди здоров`ю, пов`язаних із виконанням ним посадових обов`язків за кордоном (далі Порядок № 15).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 15, право на отримання одноразової грошової допомоги виникає з дати смерті, зазначеної у свідоцтві про смерть, - у разі загибелі (смерті) працівника за кордоном під час виконання ним посадових обов`язків.

Спадкоємці загиблого (померлого) працівника або їх представники можуть подати до МЗС заяву про призначення і виплату одноразової грошової допомоги (до якої додаються необхідні документи) протягом одного року з дати смерті, зазначеної у свідоцтві про смерть.

Спадкоємцям загиблого (померлого) працівника одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами.

Згідно із пунктом 6 Порядку № 15, спадкоємці загиблого (померлого) працівника або їх представники, які звертаються за призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) працівника за кордоном під час виконання ним посадових обов`язків, подають до МЗС у паперовій або електронній формі такі документи:

- заяву про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) працівника (кожного повнолітнього спадкоємця загиблого (померлого) працівника, який має право на призначення такої допомоги; у разі наявності малолітніх, неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників, або інших представників цих дітей; у разі наявності фізичних осіб, які визнані недієздатними або дієздатність яких обмежена, - законного представника таких осіб);

- свідоцтво про смерть загиблого (померлого) працівника або його копію;

- паспорт громадянина України або паспортний документ іноземця заявника або його копію;

- витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу;

- посвідчення про призначення особи опікуном чи піклувальником - у разі здійснення опіки чи піклування над дітьми загиблого (померлого) працівника або його копію;

- довідку банку із зазначенням реквізитів рахунка для виплати одноразової грошової допомоги або її копію;

- документи, які підтверджують повноваження представників, або їх копію.

Документи, видані компетентними органами іноземної держави, повинні бути легалізовані, якщо інше не передбачено законом чи міжнародним договором України, та подані разом із перекладом українською мовою. Вірність перекладу або справжність підпису перекладача засвідчується нотаріально.

Пунктом 7 Порядку № 15 регламентовано, що у разі загибелі (смерті) працівника за кордоном призначається і виплачується за рахунок коштів державного бюджету одноразова грошова допомога спадкоємцям загиблого (померлого) працівника в розмірі, що дорівнює 40 розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на одноразову грошову допомогу.

За приписами пунктів 10-12 Порядку № 15, особи, які мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати його протягом одного року з дня виникнення в них такого права.

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги здійснюється МЗС.

МЗС у 40-денний строк після надходження заяви про призначення і виплату одноразової грошової допомоги та необхідних документів приймає рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги або про відмову у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги та видає відповідний наказ. МЗС письмово повідомляє заявникові про відмову у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги із зазначенням підстав для такої відмови.

Рішення про відмову у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги може бути оскаржено в судовому порядку.

Аналіз положень Закону № 2449-VIII дає підстави дійти до висновку, що у разі загибелі (смерті) працівника дипломатичної служби за кордоном під час виконання ним посадових обов`язків його спадкоємцям виплачується одноразова грошова допомога, порядок, розміри, умови виплати якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

При цьому, за приписами Порядку № 15, виплата такої допомоги здійснюється спадкоємцям у разі звернення із відповідною заявою та необхідними документами, за наслідками розгляду яких МЗС у 40-денний строк приймає рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги або про відмову у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги, про що видає відповідний наказ і письмово повідомляє заявникові про відмову у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги із зазначенням підстав для такої відмови. Відповідне рішення про відмову у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги може бути оскаржено в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 12.11.2021 вперше звернувся до відповідача із заявою про призначення та виплату йому грошової допомоги, передбаченої статтею 35 Закону України «Про дипломатичну службу», на що отримав лист МЗС від 13.01.2022 № 213/36-091-2531 про розгляд звернення ОСОБА_1 у разі прийняття Кабінетом Міністрів України постанови щодо порядку, розміру та умов виплати одноразової грошової допомоги.

У подальшому, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою 21.10.2024, тобто вже після прийняття та набрання чинності відповідним Порядком, про призначення та виплату грошової допомоги внаслідок смерті батька, однак листом від 31.10.2024 вих. № 201/36-091-148789 відповідачем відмовлено у задоволенні заяви з підстав унормування механізму реалізації права на отримання спадкоємцями померлого працівника дипломатичної служби одноразової допомоги вже після настання смерті батька.

Судом враховується та обставина, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17.05.2023, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2024 у справі № 640/10906/22, встановлена протиправна бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не приведення у шестимісячний строк своїх нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449-VIII та не забезпечення приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449-VIII, а саме не виконання частини третьої статті 35 Закону України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449-VIII та не визначення порядку, розмірів, умов виплати спадкоємцям одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) працівника дипломатичної служби за кордоном під час виконання ним посадових обов`язків.

Водночас суд зауважує, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява N 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява N 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Позивач, звертаючись із заявами до відповідача, мав повне право розраховувати на прийняття МЗС України відповідного рішення. Однак, вирішуючи питання про призначення та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги внаслідок смерті батька, відповідач обмежився повідомленням про неприйняття Кабінетом Міністрів України постанови щодо порядку, розміру, умов виплати одноразової грошової допомоги та у первісному листі-відповіді зазначив, що заява позивача буде розглянута у разі прийняття такого Порядку.

Разом з тим, після прийняття відповідного Порядку № 15 та повторного звернення позивача із заявою, відповідач фактично відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 із посиланням на норми статті 58 Конституції України щодо унормування механізму реалізації права на отримання спадкоємцями померлого працівника дипломатичної служби одноразової допомоги після настання смерті батька позивача.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 30.09.2020 у справі № 9901/159/20 та від 31.03.2021 у справі 9901/347/20 висловила позицію, згідно з якою протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Днем бездіяльності є останній день встановленого законом строку, у який мало бути вчинено дію або прийнято рішення.

За висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01.07.2021 у справі № 9901/116/20, правомірність оскаржуваних дій, рішень, бездіяльності суб`єкта владних повноважень оцінюється на час їх вчинення.

Враховуючи наведені висновки Великої Палати Верховного Суду та той факт, що на момент повторного звернення позивача із заявою, Порядок № 15 набрав чинності, а відповідач, за наслідками розгляду заяви та доданих документів рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги або про відмову у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 із видачею відповідного наказу на підставі пункту 12 Порядку № 15 не прийняв, суд дійшов висновку, що МЗС України допущено протиправну бездіяльність.

Суд вважає незмістовним посилання відповідача на норми статті 58 Конституції України щодо незворотності дії в часі положень Порядку № 15 на спірні правовідносини, з огляду на таке.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. Водночас Конституційний Суд України звернув увагу на те, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки із конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001).

Крім того, у своїх рішеннях Конституційний Суд України постійно наголошує на тому, що ключовим у питанні розуміння гарантованого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).

Отже, державні установи повинні бути послідовними щодо прийнятих ними нормативних актів, а також дотримуватися розумної рівноваги між передбачуваністю (довірою, законними очікуваннями, впевненістю) особи і тими інтересами, заради забезпечення яких у регулювання вносяться зміни. Повага до такої впевненості, як зазначав Європейський суд з прав людини, має бути мірою правового захисту у внутрішньому праві проти свавільного втручання державних органів у гарантовані права (пункт 156 Рішення у справі "Kopecky проти Словаччини" від 28 вересня 2004 року, заява № 44912/98).

Одним із механізмів запобігання свавільному втручанню держави та її органів у реалізацію прав і свобод людини є закріплений у частині третій статті 22 Конституції України принцип недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних.

Таким чином, надання нормативно-правовому акту ретроактивної дії не порушуватиме принципи незворотності дії в часі та правової визначеності, якщо ці зміни не погіршують правове становище особи: не встановлюють чи не посилюють юридичну відповідальність, не скасовують і не обмежують чинні права і свободи.

Суд зауважує, що на час звернення позивача із відповідними заявами, а саме 12.11.2021 та 21.10.2024, положенням статті 35 Закону № 2449-VIII було регламентовано право спадкоємців на виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби. Тому не вчинення Урядом протягом тривалого часу жодних дій, спрямованих на нормативно-правове врегулювання відносин, визначених статтею 35 Закону № 2449-VIII, що також встановлено судовим рішенням по справі 640/10906/22, не може позбавляти права позивача на соціальний захист, закріплений у статті 46 Основного Закону, та на отримання одноразової грошової допомоги, яке встановлене у статті 35 Закону № 2449-VIII, за наявності на те правових підстав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність Міністерства закордонних справ України, що полягає в неприйнятті рішення у відповідності до вимог Порядку № 15 за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 про призначення та виплату грошової допомоги, передбаченої статтею 35 Закону України «Про дипломатичну службу».

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 35 Закону України «Про дипломатичну службу», суд зазначає наступне.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, що свідчили б про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

З огляду на неприйняття відповідачем, у визначений Порядком № 15 строк, жодного із рішень за наслідками розгляду заяви позивача та доданих документів, з наведенням підстав прийняття такого рішення, судом не досліджується питання щодо наявності або ж відсутності у позивача права на отримання такої допомоги.

Відповідно до положень частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до пункту 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд в порядку адміністративного судочинства може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За викладених вище обставин, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог ОСОБА_1 та обрання належного способу захисту порушеного права шляхом:

визнання протиправною бездіяльності Міністерства закордонних справ України, що полягає в неприйнятті рішення у відповідності до пункту 12 Порядку, розмірів та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби чи втрати ним працездатності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.2024 № 15 за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 про призначення та виплату грошової допомоги, передбаченої статтею 35 Закону України «Про дипломатичну службу»;

зобов`язання Міністерство закордонних справ України повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про призначення та виплату грошової допомоги, передбаченої статтею 35 Закону України «Про дипломатичну службу» та прийняти рішення відповідно до пункту 12 Порядку, розмірів та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби чи втрати ним працездатності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.2024 № 15.

При цьому, суд зазначає, що обраний судом спосіб захисту повною мірою забезпечує реальне відновлення порушеного права позивача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, обравши інший спосіб захисту прав позивача, однак судом встановлено, що даний спір виник саме через протиправну бездіяльність відповідача, витрати зі сплати судового збору в сумі 992,40 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Жарського Тараса Володимировича в інтересах ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до Міністерства закордонних справ України (адреса: 01018, місто Київ, Михайлівська Площа, будинок 1, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльності Міністерства закордонних справ України, що полягає в неприйнятті рішення у відповідності до пункту 12 Порядку, розмірів та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби чи втрати ним працездатності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.2024 № 15 за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 про призначення та виплату грошової допомоги, передбаченої статтею 35 Закону України «Про дипломатичну службу».

Зобов`язати Міністерство закордонних справ України повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про призначення та виплату грошової допомоги, передбаченої статтею 35 Закону України «Про дипломатичну службу» та прийняти рішення відповідно до пункту 12 Порядку, розмірів та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби чи втрати ним працездатності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.2024 № 15.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства закордонних справ України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» подається до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя К.Є. Петросян