Справа № 580/3451/24
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2025-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2025 року справа № 580/3451/24
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення часників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РІЧФІЛД ХІМПОСТАЧ" до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РІЧФІЛД ХІМПОСТАЧ" (далі - ТОВ "РІЧФІЛД ХІМПОСТАЧ", позивач) подало позов до Волинської митниці (далі - митниця, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів № UA205050/2024/000046/1 від 22.03.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що коригування митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів має протиправний характер, оскільки документи надані до митного оформлення мали всі необхідні відомості для перевірки заявленої позивачем митної вартості за основним методом. Крім того, прийняття оскаржуваного рішення завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам позивача, що полягає у матеріальних збитках, які полягають у сплаті надмірних митних платежів. Відмова відповідача у визнанні заявленої митної вартості є безпідставною та протиправною оскільки ґрунтується на суб`єктивній думці посадової особи що прийняла рішення, та спотворенні фактів якими відповідач обґрунтовує рішення.

Ухвалою від 22.04.2024 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

02.05.2024 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представниця відповідача просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що у наданому на підтвердження заявленої митної вартості товарів інвойсі № 475506931 від 19.03.2024 наведена вартість товару у євро (148800,00, при конвертації валюти з євро в польські злоті підсумок - 642816,00) не співвідноситься із вартістю товару, вказаною у декларації країни відправлення № 24PL402010E0315074 від 19.03.2024 - 642265 польських злотих та є більшим на суму 482 злотих. Звернула увагу, що статистична вартість не може бути меншою від вартості товару, вказаній в інвойсі. Крім того, відповідно до Накладної УМВС, отримувачем вказано - ПАТ "АРСЕЛОРМІТТАЛ", власником вантажу - ПрАТ "ІНФОРМАЦІЯ_1". Вказана розбіжність, на думку представниці відповідача, є підставою для сумніву щодо впливу третіх осіб на формування числових значень митної вартості. Позивач не надав ніяких документів та пояснення, які б усунули виявлені розбіжності у товаросупровідних документах, а також не підтвердив належними документами, яке відношення до даної поставки товару мають ПАТ "АРСЕЛОРМІТТАЛ" та ПрАТ "ІНФОРМАЦІЯ_1". Вказала, що до МД № 24UA92U0 від 22.02.2024 надано - банківський платіжний документ № 192 від 11.03.2024 на загальну суму 334800,00 євро, який містить посилання на контракт № 475506931 від 19.03.2024 та проформу № 475804968 від 07.03.2024. Разом з тим відповідно до рахунку-фактури № 475506930 від 19.03.2024 вартість даної поставки товару, становить - 148800,00 Євро, у зв`язку із чим вважає, що перевірити достовірність сплати товару за дану поставку є не можливим, з огляду на різні числові значення. Зазначена у рішенні про коригування митної вартості МД № 24UA63U7 від 18.03.2024 має найбільшу кількість ідентичних параметрів із товаром, який був придбаний позивачем, й при цьому час її експорту є максимально наближеним, у зв`язку із чим спірне рішення вважає законним та обґрунтованим.

Також зауважила, що в жодному із наданих представником документів не передбачено, скільки часу адвокат витратив для надання правової допомоги, що не дає можливості оцінити, скільки часу він приділив даній справі. Не можливо також встановити вартість години роботи адвоката, оскільки в акті прийому наданих послуг від 09.04.2024 зазначено тільки назву/зміст послуги, виконаної адвокатом. На даний час існує стала судова практика розгляду вказаної категорії справ, що спрощувало роботу адвоката та не потребувало значних затрат часу для підготовки позовної заяви. Дана справа належить до категорії справ незначної складності, що також необхідно врахувати при визначенні розміру витрат на правову допомогу та не потребувало значних затрат часу для вивчення обставин справи та документів.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що 16.11.2023, між ТОВ "РІЧФІЛД ХІМПОСТАЧ" (покупець) та Anwil s.a. ul. Torunska 222 87-805 Wloclawek, Poland (продавець) був укладений зовнішньоекономічний контракт № 40840641 (далі - Контракт).

Відповідно до основних умов Контракту - вартість договору визначається у проформах-фактурах. Детальні умови щодо типу Продукту, кількості, ціни за одиницю, упаковки, терміну поставки в даному календарному місяці, базиси поставки та інші умови необхідні для виконання даної операції зазначаються в письмовій формі та надсилаються покупцеві засобами електронного зв`язку у вигляді пропозиції.

07.03.2024 сторони погодили пропозицію, у зв`язку із чим продавець виписав фактуру - проформу № 475804968, на поставку продукту "Anvistar" близько 1080 тон. Ціна товару визначена продавцем - 310 Євро за одну тону. Базис поставки - DAP пункт пропуску Хрубешув/Ізов та загальна вартість поставки 334800,00 Євро. При умові передплати що найменше за 3 дні до початку завантаження товару у вагони.

11.03.2024 ТОВ "РІЧФІЛД ХІМПОСТАЧ" здійснило оплату за вищезазначений товар що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті № 192 (а.с. 23).

19.03.2024 продавець Anwil s.a. відвантажив ТОВ "РІЧФІЛД ХІМПОСТАЧ" 480 т. продукції, про що виписано Фактуру № 475506930 на загальну суму 148800,00 Євро та підтверджується залізничною накладною СМГС № 02065.

22.03.2024 до Волинської митниці ТОВ "РІЧФІЛД ХІМПОСТАЧ" подало до митного оформлення електронну митну декларацію та ввезений товар, Код ТН ЗЕД - 3102 30 90 00 Добрива мінеральні, азотні. Anvistar Ammonium Nitrate (просте, тверде неорганічне добриво з високим вмістом азоту на базі нітрату амонію) ANW-1111-1-30-0000: сумарна масова частка нітратного та амонійного азоту в перерахунку на азот в сухій речовині 34,1%. Вага 480000 кг(163680 кг N), в біг-бегах по 500 кг.

Відповідач прийняв до митного оформлення ЕМД та присвоїв № 24UA06U3 (а.с. 27). Митна вартість заявлена на рівні 6319431,84 грн.

На підтвердження митної вартості товару позивач надав відповідачу пакет документів:

- Фактура-проформа № 475804968 від 07.03.2024;

- Фактура № 475506930 від 19.03.2024;

- Залізнична накладна СМГС № 02065 від 19.03.2024;

- Висновок ДЗІ № 3-1/318 від 15.03.2024;

- Платіжна інструкція в іноземній валюті № 192 від 11.03.2024;

- Додаток № 3/2024 від 07.03.2024;

- Договір № 40840641 від 16.11.2023;

- Лист виробника щодо підтвердження контрактної ціни від 07.03.2024;

- Експортна декларація 24PL402010E0315074 від 19.03.2024.

За результатами перевірки поданих митних декларацій та поданих документів митний орган направив позивачу повідомлення від 22.03.2024, у якому зазначив, що документи, які подані для підтвердження заявленої митної вартості, не містять усіх відомостей, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності:

- вартість товару згідно інвойсу від 19.03.2024 № 475506930 (далі - Інвойс) не відповідає вартості товару згідно копії митної декларації країни відправлення від 19.03.2024 № 24PL402010E0315074. Відповідно до Договору від 16.11.2023 № 40840641 (далі - Договір) покупцем товару є ТОВ "РІЧФІЛД ХІМПОСТАЧ", тоді як в графі 4 накладної УМВС одержувачем товару вказано ПАТ "АРСЕЛОРМІТТАЛ", а власником - ПрАТ "ІНФОРМАЦІЯ_1";

- відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів є, зокрема, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. П.4 Договору передбачена передоплата за товар відповідно до рахунку- роформи. У проформі від 07.03.2024 № 475804968 вказано термін оплати - 08.03.2024, тоді як декларантом надано платіжну інструкцію в іноземній валюті № 192 від 11.03.2024. Окрім того, надана декларантом платіжна інструкція в іноземній валюті № 192 від 11.03.2024 не відповідає вимогам Закону №1591-ІХ "Про платіжні послуги" та Постанови № 216;

- у наданому декларантом висновку ДП "ДЕРЖЗОВНІШІНФОРМ" від 15.03.2024 №3-1/318 вказано, що в ході аналізу розглядалися, зокрема, дані інформаційних видань Profercy Nitrogen, Chem Courier WorldFertilizerMarket, "Хім-Кур`єр. Ринок добрив України" щодо цін на аміачну селітру на зовнішніх ринках та на ринку України у першій декаді березня 2024 року, проте самих джерел з даних видань не надано.

У зв`язку із виявленими розбіжностями, декларанту було запропоновано надати: 1) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 2) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 3) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товару, митна вартість якого визначається; 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.

Позивач направив лист вих. № 2 щодо надання додаткових документів від 22.03.2024 у якому просив здійснювати митне оформлення на підставі наданих документів.

За наслідками розгляду поданих документів по вказаній декларації, митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2024/000046/1 від 22.03.2024 було відмовлено у митному оформленні товару за митною декларацією № 24UA06U3 з оформленням картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товару транспортних засобів комерційного призначення № UA205050/2024/000254 від 22.03.2024.

В обґрунтування вказаного рішення митний орган зазначив, що за результатами проведеного опрацювання встановлено розбіжності, зазначені вище у повідомленні від 22.03.2024. Зазначив, що декларантом не забезпечено надання відповідно до п. 2 частини другої статті 52 Митного кодексу України достовірних відомостей про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У зв`язку з вищевикладеним та керуючись положеннями Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 року, Митного кодексу України, вимогами ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, та відповідно до умов, зазначених у ч. 2-4 ст. 53 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. У зв`язку з неможливістю застосування методу визначення митної вартості 2а (ст. 59 МКУ) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні товари, митну вартість товару визначено за методом визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів згідно зі статтею 60 Митного кодексу України. Рівень митної вартості становить 0,32 євро за кг, що в перерахунку становить 0,9384 кг (МД від 18.03.2024 року №UA205050/2024/012463).

Не погоджуючись із вказаним рішенням про коригування митної вартості позивач звернувся в суд з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктами 23 та 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі - МК України) митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).

Так, частинами 1 - 3 статті 57 (глава 9 розділу ІІІ) МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частинами 1 - 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (частина 1 статті 64 "Резервний метод" МК України).

Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

За змістом частин 1 - 3 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частини 5 - 6 статті 53 МК України).

Згідно із частинами 1 - 3 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

В той же час частиною 6 зазначеної статті передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу (частина 12 статті 264 МК України).

Для вирішення спору суд врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11 вересня 2020 року у справі № 820/10288/15 у подібних правовідносинах.

Верховний Суд з аналізу викладених норм зазначив, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Суд також враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05.02.2019 у справі № 816/1199/15-а у подібних правовідносинах, відповідно до яких наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому, наявність таких обставин повинна бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Під час надання оцінки правомірності спірного рішення, суд зазначає, що експортна декларація країни відправлення від 19.03.2024 № 24PL402010E0315074 не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, вичерпний перелік яких зазначений у ч. 2 ст. 53 МК України. У свою чергу відповідач у спірному рішенні, зазначаючи про невідповідність вартості товару у інвойсі від 19.03.2024 № 475506930 вартості товару згідно копії митної декларації країни відправлення від 19.03.2024 № 24PL402010E0315074, не зазначає у чому саме полягає невідповідність вартості, обсяг невідповідності. За таких обставин рішення у цій частині суд вважає необґрунтованим. Суд зазначає, що відомості про вантажоодержувача зазначені у митній декларації не впливають на митну вартість товару та не можуть слугувати обставиною для висновку про непідтвердження митної вартості, оскільки не стосуються числових значень вартості товару.

Щодо доводів спірного рішення про невідповідність банківських платіжних документів, суд зазначає таке.

Як встановив вище суд, відповідно до основних умов Контракту від 16.11.2023 № 40840641 (далі - Контракт) вартість договору визначається у проформах-фактурах. Детальні умови щодо типу продукту, кількості, ціни за одиницю, упаковки, терміну поставки в даному календарному місяці, базиси поставки та інші умови необхідні для виконання даної операції зазначаються в письмовій формі та надсилаються покупцеві засобами електронного зв`язку у вигляді пропозиції.

07.03.2024 сторони погодили пропозицію, у зв`язку із чим продавець виписав фактуру - проформу № 475804968, на поставку продукту "Anvistar" близько 1080 тон. Ціна товару визначена продавцем - 310 Євро за одну тону. Базис поставки - DAP пункт пропуску Хрубешув/Ізов та загальна вартість поставки 334800,00 Євро. При умові передплати що найменше за 3 дні до початку завантаження товару у вагони.

11.03.2024 ТОВ "РІЧФІЛД ХІМПОСТАЧ" здійснило оплату за вищезазначений товар на суму 334800,00 Євро, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті № 192 (а.с. 23).

19.03.2024 продавець Anwil s.a. відвантажив ТОВ "РІЧФІЛД ХІМПОСТАЧ" 480 т. продукції, про що виписано Фактуру (інвойс) № 475506930 на загальну суму 148800,00 Євро.

У графі 70 платіжної інструкції "Призначення платежу" зазначено: "Передплата за мінеральні добрива за контрактом 40840641 від 16.11.23, проформа 475804968 від 07.03.24".

Таким чином, позивач здійснив повну передплату за товар у обсязі визначеному проформою № 475804968 від 07.03.2024.

Суд зазначає, що обставина сплати позивачем коштів за товар 11.03.2024, а не 08.03.2024, на що звертає увагу відповідач, не впливає на митну вартість товару та не може слугувати обставиною для висновку про непідтвердження заявленої митної вартості, оскільки не стосується числових значень вартості товару.

У свою чергу покликання відповідача у спірному рішенні про те, що надана декларантом платіжна інструкція в іноземній валюті № 192 від 11.03.2024 не відповідає вимогам Закону № 1591-ІХ "Про платіжні послуги" та Постанови № 216 суд вважає необґрунтованим, оскільки не містить викладу обставин, що вказують на невідповідність платіжного документу вимогам Закону.

Суд врахував, що позивач надав відповідачу паперову копію платіжної інструкції в іноземній валюті № 192, яка містить необхідні реквізити та необхідні відмітки АБ "Південний", що вказує на те, що платіж пройшов банківську перевірку.

Суд враховує висновки Верховного Суду висловлені у постанові від 10 квітня 2024 року у справі № 826/7085/16, у якій Верховний Суд вказав, що відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України відсутність платіжних документів про оплату товару, наявність даних про його часткову оплату не можуть вплинути на заявлену митну вартість товару, оскільки вони не стоять у залежності/не спростовують ту вартість товару, що визначена у зовнішньоекономічному договорі (контракті) або документі, який його замінює, та додатків до нього: рахунку-фактурі (інвойс) або рахунку-проформі (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу). Названі документи формують зобов`язання у покупця на оплату товару у розмірі, встановленому у договорі, що свідчить про незмінність його вартості за умови відсутності платіжних документів.

За вказаних обставин, висновки відповідача щодо недотримання позивачем умов контракту про оплату а також те, що платіжна інструкція не є документом, який засвідчує факт переведення коштів суд вважає необґрунтованими.

Покликання відповідача про ненадання позивачем джерел із видань, зазначених у висновку ДП "ДЕРЖЗОВНІШІНФОРМ" від 15.03.2024 №3-1/318 суд також відхиляє, оскільки зазначені документи не є такими, що підтверджують митну вартість товарів, вичерпний перелік яких зазначений у ч. 2 ст. 53 МК України.

Суд зазначає, що з аналізу переліку поданих позивачем документів у процедурі митного оформлення товару суд доходить висновку, що позивач подав необхідний перелік документів для підтвердження митної вартості поставленого товару, вичерпний перелік яких зазначений у ч. 2 ст. 53 МК України. При цьому подані документи не містять розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості. Достовірність вказаних документів обґрунтованих сумнівів у суду не викликає. У матеріалах справи відсутні докази наявності у поданих позивачем для митного оформлення документів ознак підробки, натомість вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар. Відповідач не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування обставин, що надані до митної декларації документи позивача є підробленими або містили неправдиву чи неповну інформацію.

За таких обставин, відсутні підстави для застосування другорядних методів визначення митної вартості товару.

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що підстави прийняття рішення № UA205050/2024/000046/1 від 22.03.2024 є необґрунтованими.

Крім того, у постанові від 05.02.2019 у справі № 816/1199/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених ч. 2 ст. 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), має бути доведено, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

Суд встановив, що джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала МД від 18.03.2024 року № UA205050/2024/012463, де вартість такого товару становить 0,32 євро за кг.

Однак, спірне рішення про коригування митної вартості товарів не містять порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Відповідач не довів, що вартість товару, яку взято за основу для коригування вартості згідно зі спірними рішеннями, визначено з урахуванням індивідуальних ознак (фірми-виробника, якості тощо).

Оскільки відповідач не довів правомірності коригування митної вартості товару позивача, суд дійшов висновку, що спірне рішення є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Суд також враховує інші аргументи сторін, зазначені у заявах по суті справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для прийняття рішення по суті спору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат з правничої допомоги, суд враховує таке.

У позовній заяві представник позивача просить відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 132 КАС України такі витрати належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. ч. 6-7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з абз. 1 ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд врахував, що в обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивача подав суду договір про надання правової допомоги від 27.03.2024 № 046-МВ, п. 4 якого обумовлює вартість послуг у розмірі 7000 грн; Акт прийому наданих послуг від 08.04.2024, рахунок на оплату та платіжну інструкцію № 2611 від 02.04.2024 на суму 9422 грн.

Таким чином, понесені позивачем витрати на правничу допомогу адвоката підтверджені належними доказами.

Виходячи із критеріїв співмірності, обґрунтованості та пропорційності, беручи до уваги обсяг витраченого часу для підготовки та подання цієї позовної заяви та доданих матеріалів суд доходить висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн за рахунок бюджетних асигнувань бюджетних асигнувань відповідача.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то судові витрати зі сплати судового збору, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів № UA205050/2024/000046/1 від 22.03.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РІЧФІЛД ХІМПОСТАЧ" витрати зі сплати судового збору в розмірі 2444 (дві тисячі чотириста сорок чотири) грн 86 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "РІЧФІЛД ХІМПОСТАЧ" (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 200, );

2) відповідач - Волинська митниця (44350, Волинська область, Ковельський район, с. Римачі, вул. Призалізнична, 13, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 09.05.2025.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК