Справа № 640/26708/20
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою громадянина республіки Узбекистан ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м.Києві та Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,-
29 жовтня 2020 року представник громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати:
- рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області №1298 від 25.09.2020 про заборону в`їзду в ОСОБА_2 ;
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 21.10.2020 року ОСОБА_4 отримав кореспонденцію від Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, яка містила в собі повідомлення від 06.10.2020 року та Рішення від 02.10.2020 року про скасування йому посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 .
23.10.2020 року представник позивача отримав від Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області копії: рішення №1298 від 25.09.2020 року про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_1 та рішення від 02.10.2020 року про скасування посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 в Україні № НОМЕР_1 .
06 січня 2021 року на адресу суду від представника громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 надійшло клопотання вх.№1343/21, в яких представник позивача просив долучити до матеріалів справи:
копію постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 року по справі №755/9592/20;
В обґрунтування вказаного клопотання представник зазначив, що згідно Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 року по справі №755/9592/20 ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 10.07.2020 року залишено без змін.
Тобто, представник зазначив, що підстава, якою відповідач може обґрунтовувати оскаржувані позивачем рішення відповідача по вказаній справі про заборону в`їзду в Україну та про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні, є протиправною.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням ЦМУ ДМС №2198 від 25.09.2020 року заборонено позивачу в`їзд в Україну строком на 3 (три) роки.
Рішення прийняте на підставі постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення від 25.06.2020 року в вигляді штрафу розміром 5100,00 грн. винесену на підставі складеного матеріалу про адміністративне правопорушення відносно позивача, що передбачене частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ЦМУ ДМС під час прийняття рішення №2198 від 25.09.2020 року про заборону в їзду в Україну, виходить з наступного.

Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлено порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну.

Не дозволяється в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в їзду - виїзду.

Згідно абзацу 6 частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Частиною 3 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що рішення про заборону в`їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України.

Згідно з пунктом 4 Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою, зокрема: підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.

28 вересня 2020 року до Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ЦМУ ДМС надійшов лист від Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС (вx.№8010.82/46551-20) про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні позивачу у зв`язку з тим, що відносно позивача відповідно до статті 13 Закону прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну №1298 від 25.09.2020 року.

02 жовтня 2020 року ЦМУ ДМС за результатами розгляду зазначеного листа, керуючись підпунктом 5 пункту 63 Порядку №322, прийнято рішення №4839 про скасування позивачеві посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 від 22.10.2019 року.

Згідно з підпунктом 5 пункту 63 Порядку №322 посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав в разі коли уповноваженим державним органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства чи їх примусове видворення за межі України або про заборону подальшого в`їзду в Україну.

З огляду на наявність відносно позивача інформації від Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС, Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ЦІМУ ДМС вважає, що позов задоволенню не підлягає.

13 квітня 2021 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 надійшли пояснення вх.№58481/21, в яких представник позивача просив долучити до матеріалів справи рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01.03.2021 року по справі №755/9592/20 (провадження №2-а/753/154/21) про скасування постанови Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м.Києві ПН МКМ №003960 від 25.06.2020 року.

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-IX ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року, адміністративну справу №640/26708/20 передано на розгляд судді Олійнику В.М.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року прийнято до провадження справу №640/26708/20 за позовом Громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправними та скасування рішень і визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

29 квітня 2025 року на електронну адресу суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи вх.№3068/25, в якій представник позивача повторно просив долучити до матеріалів справи рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01.03.2021 року по справі №755/9592/20 (провадження №2-а/753/154/21) про скасування постанови Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м.Києві ПН МКМ №003960 від 25.06.2020 року.

24 лютого 2025 року відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом шляхом направлення повідомлення в електронний кабінет відповідача, що підтверджується довідкою наявною у матеріалах справи.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_4 - позивач, громадянин республіки Узбекистан, ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка НОМЕР_2 від 23.10.2019 року, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що 25 червня 2020 року співробітниками Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області було виявлено гр. Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , який порушив правила перебування іноземців на території України.

Відносно іноземця були складені матеріали про адміністративне правопорушення передбачене частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 25.06.2020 року в вигляді штрафу розміром 5100 (п`ять тисяч сто) гривень.

Відповідно до Наказу МВС №1235 від 17.12.2013 року «Про затвердження Інструкції про порядок прийняття ДМС України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства» існували підстави щодо заборони в`їзду в Україну громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Головний спеціаліст відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦУ ДМС у м. Києві та Київській області Зілова Н.С., розглянувши матеріали справи стосовно громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняла рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області №1298 від 25.09.2020 року, яким заборонено громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання на території України: АДРЕСА_2 , посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 23.10.2019 до 22.10.2020, в`їзд в Україну терміном на 3 (три) роки.

28 вересня 2020 року до Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ЦМУ ДМС надійшов лист від Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС (вx.№8010.82/46551-20) про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні позивачу, у зв`язку з тим, що відносно позивача відповідно до статті 13 Закону прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну №1298 від 25.09.2020 року.

02 жовтня 2020 року ЦМУ ДМС за результатами розгляду зазначеного листа, керуючись підпунктом 5 пункту 63 Порядку №322, прийнято рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області №4839 про скасування громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 від 22.10.2019 року.

21 жовтня 2020 року ОСОБА_4 отримав кореспонденцію від Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, яка містила в собі повідомлення від 06.10.2020 року та Рішення від 02.10.2020 року про скасування йому посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 .

23 жовтня 2020 року представник позивача отримав від Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області копії: рішення №1298 від 25.09.2020 року про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_1 та рішення від 02.10.2020 року про скасування посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 в Україні № НОМЕР_1 .

ОСОБА_4 вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області №1298 від 25.09.2020 про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_3 та рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційне служби у місті Києві та Київській області №4839 від 02.10.2020 про скасування ОСОБА_3 посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , оскільки рішення порушують право на перебування (проживання) в Україні, право на сім`ю, родинний спокій та створюють перешкоди в реалізації прав, в тому числі повноцінного суспільного життя, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлено порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну.

Не дозволяється в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в їзду - виїзду.

Згідно абзацу 6 частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Частиною 3 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що рішення про заборону в`їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України.

Порядок прийняття ДМС та Її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється, визначається Інструкцією про порядок прийняття ДМС та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України №1235 від 17.12.2013.

Згідно з пунктом 4 Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою, зокрема: підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Судом встановлено, що 25 червня 2020 року співробітниками Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області було виявлено гр. Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , який порушив правила перебування іноземців на території України.

Відносно іноземця були складені матеріали про адміністративне правопорушення передбачене частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 25.06.2020 року в вигляді штрафу розміром 5100 (п`ять тисяч сто) гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням ЦМУ ДМС №2198 від 25.09.2020 року заборонено позивачу в`їзд в Україну строком на 3 (три) роки.

Рішення прийняте на підставі постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення від 25.06.2020 року в вигляді штрафу розміром 5100,00 грн., винесену на підставі складеного матеріалу про адміністративне правопорушення відносно позивача, що передбачене частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01.03.2021 року по справі №755/9592/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволено та вирішено:

Постанову ПН МКМ №003960 від 25.06.2020 Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про накладення адміністративного стягнення на громадянина Узбекистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - скасувати.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина Узбекистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч.1 ст.203 КУпАП - закрити.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням викладеного, враховуючи скасування постанови ПН МКМ №003960 від 25.06.2020 року про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження в справі №755/9592/20, суд приходить до висновку про необхідність визнання протиправними та скасування рішень Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області №1298 від 25.09.2020 про заборону в`їзду в Україну Султонову Жасурбеку та №4839 від 02.10.2020 про скасування ОСОБА_3 посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 .

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення адміністративного позову громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 1681,60 грн., що документально підтверджується двома платіжними дорученням АТ КБ "Приватбанк" від 24.10.2020 року та від 09.11.2020 року.

А отже, суд приходить до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 (ТП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області () судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1681,60 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня шістдесят копійок).

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м.Києві та Київській області про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області №1298 від 25.09.2020 про заборону в`їзду в ОСОБА_2 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційне служби у місті Києві та Київській області №4839 від 02.10.2020 про скасування ОСОБА_3 посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ТП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м.Києві та Київській області () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1681,60 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник