Справа № 320/48580/24
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2025 року № 320/48580/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Гідромеханізація"

до Головного управління ДПС у м.Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство "Гідромеханізація" з позовом до Головного управління ДПС у м.Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 02.10.2024 р.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення оскільки податковим кодексом України встановлено обов`язок подання витягу про нормативно грошову оцінку при подані першої декларації, а надалі лише у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі, проте у період з 2016 рік по 2024 рік нова нормативна грошова оцінка земель міста Києва не затверджена, а відтак податковим органом неправомірно проведено розрахунок суми з орендної плати з юридичних осіб позивача, на підставі інформації з ДЗК, що призвело до прийняття протиправного податкового повідомлення-рішення. Вважає, що ним правомірно застосовано довідки про НГО від 16.02.2016 р. № Ю-20353/2016 та № Ю-20354/2016, затверджені рішенням Київської міської ради, при визначені суми плати за землю.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимого.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому він заперечує проти задоволення позовних вимог зазначаючи про обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Зміст відзиву на позовну заяву є ідентичним за своєю суттю тим обставинам, які викладені в акті перевірки.

У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в позові.

III. Процесуальні дії у справі

28.10.2024 жовтня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження.

Розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 28 листопада 2024 року о 14.30 год.

26.11.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

28.11.2024 в судове засідання з`явились сторони, вислухавши думку сторін в зв`язку з витребовуванням додаткових доказів по справі суд на місці ухвалив відкласти розгляд справи до 09.01.2025 до 15.00.

02.12.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

09.01.2025 в судове засідання з`явились сторони, суд опитує думку сторін щодо переходу в письмове провадження у зв`язку з дослідженням усіх обставин по справі. Сторони не заперечують. Вислухавши думку сторін суддя дослідивши матеріали справи, на місці ухвалив: у зв`язку з достатністю доказів у матеріалах справи, перейти у письмове провадження, та здійснювати судовий розгляд без виклику учасників у судове засідання.

04.02.2025 від представника позивача до суду надійшла заява про розподіл судових витрат.

21.02.2025 від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення.

27.02.2025 та 22.04.2025 від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення.

У відповіді на відзив та письмових поясненнях позивач посилався на непослідовність дій відповідача, вибірковий підхід контролюючого органу до визначення розміру щомісячної плати за землю за земельною ділянкою (кадастровий номер 800000000:90:283:0033) за квітень 2024, де відповідач керується ніким не затвердженою інформацією з ДЗК щодо НГО саме станом на 22.10.2020 р., та іншою земельною ділянкою (кадастровий номер 800000000:90:283:0031), де відповідач керується затвердженою у встановленому законом порядку довідкою № Ю-20353/2016 від 16.02.2016 р. про НГО, судову практику та роз`яснення ДПС України.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Акціонерне товариство «Гідромеханізація» ідентифікаційний код 04628646, зареєстроване у відповідності до законодавства 09.08.1994, номер запису: 0000460, розмір статутного капіталу 978 645,00 грн., що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадським формувань.

Основним видом економічної діяльності є код КВЕД 43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику. Крім того, позивач здійснює діяльність щодо КВЕД: 08.12 Добування піску, гравію, глин і каоліну; 09.90 Надання допоміжних послуг у сфері добування інших корисних копалин та розроблення кар`єрів; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель; 42.21 Будівництво трубопроводів; 42.22 Будівництво споруд електропостачання та телекомунікацій; 43.11 Знесення; 52.10 Складське господарство; 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 68.32 Управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту; 69.10 Діяльність у сфері права.

Між Київською міською радою та АТ «Гідромеханізація» укладено договори оренди земельної ділянки за адресою м. Київ, мікрорайон Бортничі в Дарницькому р-ні міста Києва, зокрема:

- договір від 23.07.2007 р., щодо оренди земельної ділянки із кадастровим номером 800000000:90:283:0031 (площа 2,9797 га);

- договір від 23.07.2007 р. щодо оренди земельної ділянки із кадастровим номером 800000000:90:283:0033 (площа 81,3223 га).

Річна оренда плата за вказаними договорами становить 3 (три) відсотки від нормативної грошової оцінки (далі НГО) земельної ділянки.

20.05.2024 року АТ «Гідромеханізація» було подано декларацію (реєстраційний номер ) з орендної плати за землю (земельний податок та/або оренда плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за квітень 2024 рік, якою визначено загальну суму сплати за землю у розмірі 749 964,90 грн., з яких 706 634,23 грн. орендна плата за землю по земельній ділянці із кадастровим номером 800000000:90:283:0033 (площа 81,3223 га) та 43 330,67 грн. орендна плата за землю по земельній ділянці із кадастровим номером 800000000:90:283:0031 (площа 2,9797 га).

Орендна плата розраховувалась позивачем виходячи з нормативної грошової оцінки земельних ділянок на підставі Довідок (витягів) про розмір нормативної грошової оцінки земельних ділянок № Ю-20353/2016 від 16.02.2016 р. та № Ю-20354 від 16.02.2016 р., затверджених Київською міською радою.

Відповідно до довідки № Ю-20353/2016 від 16.02.2016 р. НГО земельної ділянки із кадастровим номером 800000000:90:283:0031 (площа 2,9797 га) складає 12 298 508,38 грн.; відповідно до довідки № Ю-20354/2016 від 16.02.2016 р. НГО земельної ділянки із кадастровим номером 800000000:90:283:0033 (площа 81,3223 га) складає 200 559 191,73 грн.

На підставі підпункту 19-1.1.2 пункту 19-1. 1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1 статті 75, згідно порядку встановленого статтею 76 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або оренда плата за земельні ділянки державної або комунальної власності за лютий 2024 рік) (реєстраційний номер від 20.05.2024 року) Акціонерного товариства «Гідромеханізація».

За результатами перевірки складено акт камеральної перевірки № 65037/Ж5/26-15-04-03/04628646 від 12.06.2024 р. «Про результати камеральної перевірки звітної податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або оренда плата за земельні ділянки державної або комунальної власності за квітень 2024 ріку.

Актом камеральної перевірки встановлено, що сума податкового зобов`язання по орендній платі з юридичних осіб (КБК 18010600), зазначена АТ «Гідромеханізація» в звітній податковій декларації з плати за землю (земельний податок та/або оренда плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), реєстраційний № від 20.05.2024 р. за квітень 2024 року, є нижча ніж визначено за результатами камеральної перевірки.

Контролюючим органом проведено власний розрахунок податкового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб АТ «Гідромеханізація» та використано суму нормативно-грошової оцінки земельної ділянки із кадастровим номером 800000000:90:283:0033 (площа 81,3223 га) у розмірі 972 268 648,87 грн. взяту з інформаційної системи ДЗК від 22.10.2020 р. В той час, як при визначенні розміру щомісячної плати за землю за квітень 2024 рік (за земельною ділянкою 800000000:90:283:003) використано затверджену у встановлену законом порядку довідку про НГО № Ю-20353/2016 від 16.02.2016 р. згідно якої розмір НГО становить 12 298 508,38 грн.

Внаслідок чого, збільшено суму грошового зобов`язання, яка за результатами податкового періоду лютий 2024 року підлягає сплаті платником податку до бюджету на 2 524 971,26 грн.

Не погоджуючись із актом камеральної перевірки АТ «Гідромеханізація» подало до ГУ ДПС у м. Києві заперечення на акт камеральної перевірки.

ГУ ДПС у м. Києві листом вих. №13983/Ж12/26-15-04-10-08 від 18.07.2024 р. про надання відповіді на заперечення, повідомило АТ «Гідромеханізація» про залишення без змін висновку викладеного в акті камеральної перевірки № 65037/Ж5/26-15-04-03/04628646 від 12.06.2024 р.

На підставі акту камеральної перевірки, ГУ ДПС у м. Києві винесено податкове повідомлення - рішення №770720410 від 22.07.2024 р., яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб, за період квітень 2024 р., у розмірі 2 524 971,26 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 1 262 485,63 грн., а загалом податковим повідомленням рішенням нараховано 3 787 456,89 грн.

З метою адміністративного оскарження ППР №770720410 від 22.07.2024 р. АТ «Гідромеханізація» звернулось до Державної податкової служби України зі скаргою на податкове повідомлення-рішення.

За результатами розгляду скарги ДПС України рішенням про результати розгляду скарги №29172/6/99-00-06-03-02-06 від 27.09.2024 року вирішила скасувати ППР ГУ ДПС у м. Києві від №770720410 від 22.07.2024 року в частині застосування штрафу у сумі 1 009 988,50 грн., в іншій частині ППР ГУ ДПС у м. Києві №770720410 від 22.07.2024 року залишено без змін.

Відповідно до пп. 60.1.3. п. 60.1. ст. 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

На виконання вимог законодавства, Головним управлінням ДПС у м. Києві з урахуванням рішення Державної податкової служби України №29172/6/99-00-06-03-02-06 від 27.09.2024 р. винесено нове податкове повідомлення-рішення № від 02.10.2024, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб, за період квітень 2024 р., у розмірі 2 524 971,26 грн. та застосовано штрафну санкцію у розмірі 252 479,13 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Статтею 4 ПК України визначені основні засади податкового законодавства України, якими, зокрема, передбачена презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Згідно із п. п. 21.1.1, 21.1.2, 21.1.4 п. 21.1 ст. 21 ПК України посадові та службові особи органів державної податкової служби зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно п. 286.1 ст. 286 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Відповідно до п. 285.1 ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Відповідно до п. 286.2 ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до пункту 288.2 статті 288 ПК України платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Згідно статті 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Пунктом 288.4 статті 288 ПК України встановлено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Згідно із абзацом 1 пункту 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України зазначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території.

Пунктом 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Відповідно до підпункту 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Порядок проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок встановлено статтею 18 Закону України «Про оцінку земель», яка визначає, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

Щодо земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться не рідше, ніж один раз на 5-7 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій».

Згідно статей 20, 23 Закону України «Про оцінку земель», за результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформлюються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (підпункт 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України).

Відповідно до положень підпункту 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 ПК України орган місцевого самоврядування у десятиденний строк з дня затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель направляє в електронній формі до контролюючого органу інформацію про нормативну грошову оцінку земель. Контролюючі органи не пізніше 10 липня поточного року складають зведену інформацію про нормативну грошову оцінку земель. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, не пізніше 15 липня поточного року оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті зведену інформацію про проведену нормативну грошову оцінку земель.

VI. Оцінка суду

За змістом підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Згідно п. 285.1 ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Відповідно до п. 286.2 ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Згідно пункту 288.2 статті 288 ПК України платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

За визначенням, наведеним у статті 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Пунктом 288.4 статті 288 ПК України визначено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно до абзацу 1 пункту 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України зазначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території.

У відповідності до положень пункту 289.1 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Відповідно до підпункту 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Норми законодавства України, зокрема, Закони України «Про оцінку земель», «Про землеустрій», Податковий кодекс України, регулюють порядок та визначають органи, уповноважені на проведення, розроблення та затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Підставою для проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування (статті 15 Закону України «Про оцінку земель»).

Порядок проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок встановлено статтею 18 Закону України «Про оцінку земель», яка визначає, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

Щодо земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться не рідше, ніж один раз на 5-7 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій».

Згідно статей 20, 23 Закону України «Про оцінку земель», за результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформлюються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (підпункт 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України).

Крім того, відповідно до положень підпункту 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 ПК України орган місцевого самоврядування у десятиденний строк з дня затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель направляє в електронній формі до контролюючого органу інформацію про нормативну грошову оцінку земель. Контролюючі органи не пізніше 10 липня поточного року складають зведену інформацію про нормативну грошову оцінку земель. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, не пізніше 15 липня поточного року оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті зведену інформацію про проведену нормативну грошову оцінку земель.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що при поданні першої декларації подається довідка про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а у разі зміни НГО подається нова затверджена довідка НГО.

Підставою для проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду.

Після чого, Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, не пізніше 15 липня поточного року оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті зведену інформацію про проведену (затверджену) нормативну грошову оцінку земель.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2023 року у справі № 640/23439/20, зокрема, обчислення позивачем податкових зобов`язань зі сплати орендної плати за землю за період, що перевірявся, на підставі отриманих в 2015-2016 роках довідок (витягів) з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, затвердженої рішенням Київської міської ради "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва" від 03.07.2014 №23/23, яке було чинним на дату проведення перевірки, та застосування до такої оцінки кумулятивної величини коефіцієнта індексації, розрахованої від дати затвердження оцінки відповідає умовам вище вказаних договорів оренди та вимогам законодавства є правомірним.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеною в постановах від 07.02.2023 у справі № 640/23439/20, від 14.09.2022 у справі № 640/20750/21, від 06.04.2021 у справі № 160/7382/20, від 02.11.2021 у справі № 400/771/20, від 11.06.2019 №826/16900/13-а контролюючий орган не є суб`єктом проведення та розрахунку нормативної грошової оцінки і має право враховувати тільки ті коефіцієнти, які розраховані в затвердженій міською радою технічній документації, враховуючи при цьому оціночний квартал та зону, в яких розташована земельна ділянка та її цільове призначення згідно з даними Державного земельного кадастру.

Жодних підстав для застосування будь-яких інших коефіцієнтів, не передбачених технічною документацією з нормативної грошової оцінки, відповідач не має.

Колегія суддів Верховного Суду у постанові від 07.02.2023 у справі № 640/23439/20 погоджується із висновком суду першої інстанції, що жодним нормативним актом не передбачено скасування, оновлення та/або обов`язок користувачів (орендаторів) земельних ділянок заміни кодів цільового використання землі, внесених до Державного земельного кадастру, згідно з УКЦВЗ 1998, а навпаки, встановлено правила перенесення даних в автоматизованому порядку, без подання заяви про це власниками, користувачами, з визначенням відомостей про об`єкти відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів, зміна яких не є підставою для уточнення таких відомостей.

Отже, обчислення позивачем податкових зобов`язань зі сплати орендної плати за землю за період, що перевірявся, на підставі отриманих в 2016 році довідок (витягів) з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, затвердженої рішенням Київської міської ради «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва» від 03.07.2014 №23/23, яке було чинним на дату проведення перевірки, та застосування до такої оцінки кумулятивної величини коефіцієнта індексації, розрахованої від дати затвердження оцінки відповідає умовам вище вказаних договорів оренди та вимогам законодавства є правомірним.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 06.04.2021 у справі № 160/7382/20, від 02.11.2021 у справі № 400/771/20 та від 14.09.2022 у справі № 640/20750/21.

Аналогічна позиція була викладена 15 січня 2025 на сайті Державної податкової служби України: "Платник податків повинен використовувати нові дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки для розрахунку плати за землю з моменту, коли такі дані набирають чинності.

Набрання чинності рішень рад про встановлення нормативної грошової оцінки земельних ділянок врегульовано в статті 271 Кодексу.

Органи місцевого самоврядування приймають рішення про оновлення/встановлення нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яке оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період).

Пунктом 4 Постанови № 1147 встановлено, що затверджена з урахуванням вимог пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України до набрання чинності Методикою, затвердженою згідно з пунктом 1 цієї постанови, технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, технічна документація із загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення (на відповідній території) є чинною до початку застосування рішення відповідного органу місцевого самоврядування про затвердження нової технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок.".

Судом встановлено, що рішенням Київської міської ради від 07.12.2023 №7522/7563 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 08 липня 2021 року № 1589/1630 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва» встановлено, що рішенням Київської міської ради від 08.07.2021 №1589/1630 набирає чинності та застосовується з 01 січня року, наступного після припинення або скасування воєнного стану.

Таким чином, станом на момент подання позивачем спірної декларації нова технічна документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва не затверджувалась.

Матеріалами справи підтверджено, що перед поданням податкової декларації за квітень 2024 рік АТ «Гідромеханізація» оформило заяву (запит) від 19.12.2023 р. з реєстраційним номером ЗВ-023 щодо надання актуальних відомостей з Державного земельного кадастру про НГО земельної ділянки за кадастровим номером 800000000:90:283:0033 (площа 81,3223 га).

За результатом розгляду вказаної заяви (запиту) було отримано повідомлення про відмову у наданні запитуваних відомостей з ДЗК (підтверджується повідомленням за № РВ-023 від 20.12.2023 р.).

Отже, на день подання податкової декларації за квітень 2024 рік була відсутня будь-яка інша НГО вказаної земельної ділянки, окрім тієї, що наявна станом на 16.02.2016 р.

Враховуючи вищевикладене, АТ «Гідромеханізація» здійснило правильний розрахунок розміру щомісячної плати за земельну ділянку за кадастровим номером 800000000:90:283:0033 (площа 81,3223 га), виходячи саме з затвердженої НГО станом на 16.02.2016 р.

Аналіз норм ПК України дає підстави для висновку, що об`єктом камеральної перевірки є виключно дані, які знаходяться в розпорядженні податкового органу, у зв`язку з чим перевірка будь-яких інших відомостей перебуває поза межами такої перевірки. Аналіз достовірності сформованих платником показників податкової звітності під час камеральної перевірки не здійснюється.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах від 28.05.2019 у справі №826/19473/14, від 21.01.2021 у справі № 813/2519/17, від 25.04.2023 справі № 813/802/16, від 27.04.2023 у справі №814/1696/17.

Суд погоджується із доводами позивача, щодо непослідовності дій відповідача, вибірковий підхід контролюючого органу до визначення розміру щомісячної плати за землю (за земельною ділянкою із кадастровим номером 800000000:90:283:0033) за квітень 2024 рік, де відповідач керується інформацією з ДЗК щодо НГО саме станом на 22.10.2020 р., та іншою земельною ділянкою (із кадастровим номером 800000000:90:283:0031) де відповідач керується інформацією затвердженою довідкою за 2016 рік.

Згідно з частиною першої статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно із п. п. 21.1.1, 21.1.2, 21.1.4 п. 21.1 ст. 21 ПК України посадові та службові особи органів державної податкової служби зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Статтею 4 ПК України визначені основні засади податкового законодавства України, якими, зокрема, передбачена презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Тобто особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування у спорі покладається на відповідача-суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій чи законність прийнятих рішень.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі №192/557/17 та від 13.03.2019 року у справі №818/1194/18.

Згідно позиції Верховного Суду викладеній у рішенні №460/969/19 від 11.03.2020 року, якщо відповідач є суб`єктом владних повноважень, тож у справах про оскарження його рішення суд, який розглядає таку справу в порядку адміністративного судочинства, повинен перевірити відповідність цього рішення критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС, а відповідач, на якого як суб`єкта владних повноважень згідно з частиною другою статті 77 КАС покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, повинен, своєю чергою, довести перед судом, що спірне рішення цим критеріям відповідає.

Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами існування нової затвердженої у відповідності до закону нової НГО земельної ділянки із кадастровим номером 800000000:90:283:0033 (площа 81,3223 га), її оприлюднення відповідним органом місцевого самоврядування та Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

Таким чином, правомірність використання не затвердженої НГО не доведено відповідачем, останній, як суб`єкт владних повноважень, не виконав свого обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № від 02.10.2024 р.

Стосовно вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно положень ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 у справі №814/698/16.

Також, суд зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд наголошує на тому, що належним доказом для відшкодування витрат на правову допомогу є документи якими підтверджується понесення витрат таку допомогу надано.

Згідно пункту 4 частини першої статті першої Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Тобто, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 №5076-VI ).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 №5076-VI ).

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд наголошує на тому, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі/West Alliance Limited проти України, заява N19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.01.2019 у справі №910/15944/17.

На підтвердження наявності у позивача витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено договір між адвокатським об`єднанням «Унілекс» та Акціонерним товариством «Гідромеханізація» про надання правової допомоги № 02/02- 21/1 від 02.02.2021 р. щодо захисту прав та інтересів позивача.

З метою надання правової допомоги згідно договору, між АТ «Гідромеханізація» та АО «Унілекс» укладено додаток № 9 до Договору про надання правової допомоги № 02/02-21/1 від 02.02.2021 р., де визначено орієнтовний порядок, обсяги та вартість правової допомоги, в суді першої інстанції, щодо захисту прав та інтересів позивача під час підготовки позовної заяви до Київського окружного адміністративного суду до ГУ ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 02.10.2024 р. та подальшого розгляду справи.

31.01.2025 року між позивачем та АО «Унілекс» підписано акт приймання-передачі наданих послуг відповідно до Договору про надання правової допомоги № 02/02-21/1 від 02.02.2021 р., згідно якого надавались наступні послуги:

1. Аналіз первинних документів для підготовки позовної заяви в інтересах АТ «Гідромеханізація» до Київського окружного адміністративного суду до ГУ ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № від 02.10.2024 р.

2. Аналіз судової практики з аналогічних правовідносин.

3. Підготовка позовної заяви до Київського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 02.10.2024 р. Подання позовної заяви (судова справа №320/48580/24).

4. Підготовка відповіді на відзив ГУ ДПС у м. Києві у справі №320/48580/24, яка розглядається Київським окружним адміністративним судом.

5. Представництво інтересів позивача у судових засіданнях Київського окружного адміністративного суду у справі №320/48580/24.

Суд проаналізувавши надані документи вказує, що останні не можуть підтверджувати, що витрати на правничу допомогу у розмірі 80 000 грн., понесені позивачем у цій справі, оскільки справа є незначної складності при цьому акт приймання-передачі наданих послуг не містить деталізації вартості кожної окремої наданої послуги, яка у сукупності має дорівнювати зазначеній у акті сумі таких послуг, що в свою чергу не дає суду можливості оцінити обгрунтованість такої вартості.

Отже, суд вважає не підтвердженими належними та достатніми доказами обставини понесення позивачем судових витрат на правничу допомогу у розмірі 80 000 грн. в межах розгляду даної адміністративної справи.

Водночас суд враховує, що справа не є надміру складною, хоч предметом оскарження є податкове повідомлення-рішення, практика Верховного Суду вже є усталеною з питань обчислення податкових зобов`язань зі сплати орендної плати за землю за період, що перевірявся, на підставі отриманих в 2015-2016 роках довідок (витягів) з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, затвердженої рішенням Київської міської ради "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва" від 03.07.2014 №23/23, яке було чинним на дату проведення перевірки, про що зазначалось також представником позивача.

Перевіривши обґрунтованість заявлених позивачем до відшкодування витрат у розрізі видів наданих послуг, дослідивши й проаналізувавши подане відповідачем клопотання щодо зменшення розміру судових витрат на предмет наявності у ньому обґрунтованих доводів щодо неспівмірності витрат, проаналізувавши надані позивачем документи, фактичний об`єм та якість виконаної адвокатами роботи під час розгляду справи, складність юридичних питань, які були предметом дослідження в суді, суд вважає заявлений до відшкодування розмір правової допомоги дещо завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат у розмірі 20000,00 грн підтверджується належними та допустимими в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України доказами та є співмірним із предметом позову.

VII. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

VIII. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судового збору 30 280,00 грн.

Оскільки адміністративний позов підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 30 280 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 02.10.2024 р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної податкової служби України у місті Києві (, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) на користь Акціонерного товариства «Гідромеханізація» (, місцезнаходження: 07300, Київська область, м. Вишгород, Проммайданчик) витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної податкової служби України у місті Києві (, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) на користь Акціонерного товариства «Гідромеханізація» (, місцезнаходження: 07300, Київська область, м. Вишгород, Проммайданчик) судовий збір у розмірі 30 280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.