Справа № 300/5734/24
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" травня 2025 р. справа № 300/5734/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Панікара І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , до Новицької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області про визнання протиправним та скасування рішення, -
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Рудник Юрій Михайлович, діючи в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Новицької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області (далі відповідач), за змістом якого просить суд:
- визнати протиправним рішення сесії Новицької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області «Про повторний розгляд заяви від 24.05.2023 гр. ОСОБА_1 про надання дозволу на викуп земельної ділянки сільськогосподарського призначення» № 2151-32/2024 від 07.02.2024;
- скасувати рішення сесії Новицької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області «Про повторний розгляд заяви від 24.05.2023 гр. Василишина сільськогосподарського призначення» № 2151-32/2024 від 07.02.2024;
По справі здійснювався ряд наступних процесуальних дій.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.07.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (а.с.49-50).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 КАС України (а.с.59).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши позовну заяву, відзив на позов та в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, встановив наступне.
За результатами депутатського голосування рішення не прийнято, що підтверджується протоколом № 29 двадцять шостої сесії Новицької сільської ради восьмого скликання від 21.06.2023.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 за №300/5399/23 визнано протиправною бездіяльність Новицької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.05.2023 вхід. № 50 про надання дозволу на викуп земельної ділянки сільськогосподарського призначення, комунальної власності, для ведення фермерського господарства, площею 12 га, згідно нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що знаходиться на території села Добровляни Новицької сільської ради, кадастровий номер :03:001:0380, відповідно до пункту 6-1 "Прикінцевих положень" Земельного кодексу України, з розтермінуванням платежу на 10 років з правом дострокового погашення та зобов`язано Новицьку сільську раду Калуського району Івано-Франківської області повторно розглянути на черговій сесії заяву ОСОБА_1 від 24.05.2023 про надання дозволу на викуп земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:001:0380 з розтермінуванням платежу на 10 років з правом дострокового погашення (а.с.34-45).

На виконання вище вказаного рішення відповідачем повторно розглянуто на черговій сесії заяву ОСОБА_1 від 24.05.2023 про надання дозволу на викуп земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:001:0380 з розтермінуванням платежу на 10 років з правом дострокового погашення та прийнято рішення від 07.02.2024 за № 2151-32/2024, яким відмовлено у наданні дозволу на викуп земельної ділянки на підставі пункту г частини 4 статті 83 Земельного кодексу України (а.с.46).

В подальшому, винесено рішення від 14.08.2024 за № 2347-36/2024, яким виправлено описку допущену в рішенні Новицької сільської ради від 07.02.2024 за № 2151-32/2024 в частині підстави відмови та вказано, що відмова у наданні дозволу на викуп земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:001:0380 з розтермінуванням платежу на 10 років з правом дострокового погашення відбулася на підставі пункту ґ частини 4 статті 83 Земельного кодексу України (а.с.71).

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного їх правового регулювання.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною першою статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин визначені статтею 12 Земельного кодексу України відповідно до положень якої до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з вимогами статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до частини першої статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За змістом частини першої статті 127 Земельного кодексу України органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або передають їх у користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями статті 128 Земельного кодексу України:

- органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або передають їх у користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом (абзац перший частини першої);

- громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки. До заяви (клопотання) додаються: а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд); б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу; г) копія свідоцтва про реєстрацію постійного представництва з правом ведення господарської діяльності на території України - для юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до законодавства іноземної держави (частина друга).

- орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови (частина третя);

- підставою для відмови в продажу земельної ділянки є: а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки; б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; в) якщо щодо суб`єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності; г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність; ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки (частина п`ята).

- рішення про відмову продажу земельної ділянки може бути оскаржено в суді (частина десята).

Пунктом 6-1 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України, яким належить право постійного користування, право довічного успадкованого володіння земельною ділянкою державної чи комунальної власності, а також юридичні особи, яким на момент набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель" належало право постійного користування земельними ділянками державної чи комунальної власності, та які відповідно до статті 92 цього Кодексу не можуть набувати земельні ділянки на праві постійного користування, орендарі земельних ділянок, які набули право оренди земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства шляхом переоформлення права постійного користування щодо зазначених земельних ділянок до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів", мають право на купівлю таких земельних ділянок без проведення земельних торгів. Купівля земельних ділянок відповідно до цього пункту здійснюється за ціною, що дорівнює: нормативній грошовій оцінці земельної ділянки - для земель сільськогосподарського призначення; експертній грошовій оцінці земельної ділянки - для земель несільськогосподарського призначення.

Громадяни України та юридичні особи, що здійснюють купівлю земельних ділянок сільськогосподарського призначення відповідно до цього пункту, мають відповідати вимогам, визначеним цим Кодексом до набувачів земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Право постійного користування, право довічного успадкованого володіння земельними ділянками державної чи комунальної власності зберігається за суб`єктом відповідного права, які не здійснили купівлю таких земельних ділянок відповідно до абзацу першого цього пункту.

Аналіз вищенаведених норм права вказує, що на підставі пункту 6-1 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України громадянин України, якому належить право постійного користування земельною ділянкою комунальної власності, має право на купівлю такої земельної ділянки без проведення земельних торгів. Купівля земельної ділянки відповідно до цього пункту здійснюється за ціною, що дорівнює нормативній грошовій оцінці земельної ділянки для земель сільськогосподарського призначення. Таке право громадянин України реалізує шляхом звернення із заявою (клопотанням) до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України. Відповідний орган місцевого самоврядування отримавши заяву (клопотання) про викуп земельної ділянки зобов`язаний у місячний строк таку заяву (клопотання) розглянути та прийняти за результатами її розгляду одне з рішень: 1) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд); 2) про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає Закон України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні»".

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з частинами першою, другою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

Отже, результат розгляду відповідним органом місцевого самоврядування заяви (клопотання) громадянина України про надання дозволу на викуп земельної ділянки повинен оформлятися індивідуальним актом у формі рішення ради, яке повинно бути прийняте на її пленарному засіданні.

Суд встановив, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 за № 300/5399/23 відповідачем повторно розглянуто на черговій сесії заяву ОСОБА_1 від 24.05.2023 про надання дозволу на викуп земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:001:0380 з розтермінуванням платежу на 10 років з правом дострокового погашення та прийнято рішення від 07.02.2024 за № 2151-32/2024 (з урахуванням виправлення описки), яким відмовлено у наданні дозволу на викуп земельної ділянки на підставі пункту ґ частини 4 статті 83 Земельного кодексу України (а.с.46).

В даному аспекті суд вказує на таке.

Відповідно до положень статті 58 ЗК України, до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

Для створення сприятливого режиму водних об`єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проєктами землеустрою.

Частинами першою та третьою статті 60 ЗК України передбачено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації із землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Відповідно до статті 88 Водного кодексу України (далі - ВК України), землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проєктами землеустрою. Проєкти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.

Суд звертає увагу, що правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.

Так, за змістом статті 61 ЗК України та статті 89 ВК України, прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо.

Статтею 88 ВК України передбачено, що з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Частиною другою статті 60 ЗК України передбачено, що прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період).

Зі змісту зазначених норм права встановлено, що дотримання встановлених заборон є необхідною умовою використання земельної ділянки, на яку поширюється режим прибережної захисної смуги, з тією метою, щоб навіть потенційне їх порушення не могло зашкодити охороні навколишнього природного середовища в цілому й конкретному водному об`єкту зокрема.

При цьому у відповідності до вимог статей 83, 84 ЗК України, суд уважає за необхідне зазначити, що відсутність проєкту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не може свідчити про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розмір і межі встановлено законом, тому такі земельні ділянки, що належали до земель водного фонду, не можуть бути передані у приватну власність.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у його постанові від 27.07.2021 № 540/2450/18.

При цьому, суд зазначає, що до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоч і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Так, хоча й у частині першій статті 59 ЗК України передбачено, що такі землі можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності, разом із тим стаття 59 ЗК України у частинах другій-четвертій закріплює обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість їх використання для визначених цілей на умовах оренди.

Відповідно до пункту «ґ» частини третьої статті 83 ЗК України та пункту «д» частини четвертої статті 84 ЗК України, землі водного фонду, які перебувають у державній або комунальній власності взагалі не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України, зокрема, громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (частина друга статті 59 ЗК України).

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.09.2019 у справі №363/2170/15-ц.

Відповідно до наданих доказів судом встановлено, що у складі земельної ділянки площею 12,00 га, кадастровий номер :03:001:0380, що знаходиться за межами населеного пункту с. Добровляни на території Новицької сільської ради, Калуського району, Івано-Франківської області, яку мав намір викупити позивач, є частина земель водного фонду прибережна захисна смуга рукава Урив (ліва притока р. Бережниця басейну Дністра) шириною 25 метрів, які не можуть передаватись у приватну власність.

Так, наявність земель водного фонду у складі земельної ділянки за кадастровим номером :03:001:0380 підтверджується наданим відповідачем планом меж земельної ділянки за результатами зйомки, з відображенням поворотних точок, прибережної захисної смуги, який був виконаний сертифікованим інженером землевпорядником ФОП ОСОБА_2 на замовлення Новицької сільської ради (а.с.74).

Водночас, суд вказує, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав та передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру, земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (стаття 79-1 Земельного кодексу України).

Суд зазначає, що відповідно до наведених норм законодавства земельна ділянка за кадастровим номером :03:001:0380 сформована у відповідних межах, внаслідок чого, виключає можливість часткового задоволення заяви позивача, а саме без врахування частини земель водного фонду, що входить до складу оскаржуваної ділянки.

За вказаних обставин, рішення по суті звернення позивача виданий суб`єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України та містить конкретну підставу для відмови у наданні позивачеві дозволу на викуп земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:001:0380 з розтермінуванням платежу на 10 років з правом дострокового погашення, а саме, що бажана земельна ділянка відноситься до земель водного фонду.

Натомість само по собі формулювання, викладене у частині сьомій статті 118 ЗК України про підстави відмови у наданні такого дозволу є загальним, та у кожному конкретному випадку оцінюється індивідуально.

Суд констатує, що законний інтерес особи-позивача полягає не в отриманні дозволу, а в отриманні земельної ділянки у власність. Відтак у судовому порядку підлягає захисту саме право на отримання земельної ділянки у власність.

Суд зазначає, що спосіб судового захисту має бути реальним, тобто відновлювати порушене право. Натомість обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не призводить до його відновлення, оскільки судом не встановлено протиправності виданого відповідачем рішення.

Як зазначалось вище, позивачем не надано доказів того, що бажана земельна ділянка не відноситься до земель водного фонду, у той час як відповідачем на підтвердження підстав спірної відмови надані відповідні докази, які наявні в матеріалах справи та досліджені судом. Позивачем ці обставини та докази не спростовані.

Відповідно до електронного листа від 27.08.2024 та квитанції № 1497240 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС від 28.08.2024, доданих в якості доказів надсилання представнику позивача відзиву і доданих до нього письмових доказів встановлено, що представнику позивача вказані документи були направлені 27.08.2024 та 28.08.2024, водночас, відповіді на відзив відповідача чи додаткових письмових пояснень від представника позивача не надійшло.

Зазначені обставини щодо віднесення спірної земельної ділянки до водного фонду позивачем не спростовані та залишені поза увагою. У той же час позивач був обізнаний про обставини, які слугували виданню спірного наказу з підстав віднесення бажаної земельної ділянки до земель водного фонду.

Суд зазначає, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а у силу вимог статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. У протилежному випадку буде порушено принципи рівності учасників справи перед законом і судом, а також змагальності сторін, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У той же час, усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення сесії Новицької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області «Про повторний розгляд заяви від 24.05.2023 гр. ОСОБА_1 про надання дозволу на викуп земельної ділянки сільськогосподарського призначення» № 2151-32/2024 від 07.02.2024, внаслідок чого, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача повторно розглянути на черговій сесії заяву ОСОБА_1 від 24.05.2024 про надання дозволу на викуп земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:001:0380 з розтермінуванням платежу на 10 років з правом дострокового погашення та наданні ОСОБА_1 дозволу на викуп земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:001:0380 з розтермінуванням платежу на 10 років з правом дострокового погашення, суд зазначає наступне.

Приписами пункту 23 частини 1 статті 4 КАС України встановлено, що похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки правомірність похідного залежить від правомірності основного, а похідне не породжує прав і обов`язків без основного, суд зробив висновок про неправомірність основної вимоги (визнання протиправним та скасування рішення сесії Новицької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області «Про повторний розгляд заяви від 24.05.2023 гр. ОСОБА_1 про надання дозволу на викуп земельної ділянки сільськогосподарського призначення» № 2151-32/2024 від 07.02.2024), внаслідок чого, позовні вимоги про зобов`язання відповідача повторно розглянути на черговій сесії заяву ОСОБА_1 від 24.05.2024 про надання дозволу на викуп земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:001:0380 з розтермінуванням платежу на 10 років з правом дострокового погашення та наданні ОСОБА_1 дозволу на викуп земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:001:0380 з розтермінуванням платежу на 10 років з правом дострокового погашення, також не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень довів у повному об`ємі правомірність своїх дій.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, внаслідок чого, в задоволенні позову слід відмовити.

З огляду на висновок суду про відмову у задоволенні позову, підстав для розподілу судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, суд не вбачає.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач:

Новицька сільська рада Калуського району Івано-Франківської області (, вул. Шевченка, 71, с. Новиця, Калуський район, Івано-Франківська область, 77360).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.