Справа № 420/28340/24
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2025-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/28340/24
Головуючий в 1 інстанції Танцюра К.О.

Дата і місце ухвалення 11.12.2024р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 р. у справі №420/28340/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у вигляді обмеження максимальним розміром з 22 липня 2024 року виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника за померлого ОСОБА_3 на малолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати без обмеження максимальним розміром виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника за померлого ОСОБА_3 на малолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 72000,00 грн., на місяць у відповідності до пункту 2 частини другої статті 36 та статті 38 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що під час ухвалення рішення суд першої інстанції не врахував, що головна особливість пенсії у зв`язку з втратою годувальника у даному випадку полягає в тому, що смерть годувальника позбавляє сім`ю померлого доходів від його професійної діяльності.

В даному випадку підтверджений дохід годувальника складав 120000 грн. на місяць. ОСОБА_3 помер у віці 43 роки. Тобто, у працездатному віці. Відповідно до положень статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ (далі Закон №1697-VІІ) при досягненні вислуги 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років, він міг би отримати право на пенсію за вислугу років, однак знаходячись у працездатному віці, також міг продовжувати працювати до досягнення ним пенсійного віку та відповідно до досягнення дитиною віку не менше ніж 18 років. У будь-якому випадку його дохід, з якого би він отримував неповнолітню дитину, значно би перевищував розмір в десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Пенсія в разі втрати годувальника, якщо вона призначена дитині, стоїть абсолютно окремо в лінійці видів пенсійних виплат.

Перш за все, вона відрізняється від пенсії за віком, пенсії по інвалідності та пенсії за вислугу років, які призначаються довічно, періодом протягом якого вона сплачується дитині відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з посиланням на частину другу статті 36 цього Закону. Зокрема, до досягнення 18 років (якщо вона не стала особою з інвалідністю до досягнення 18 років), а також до закінчення нею навчального закладу, але не довше ніж до досягнення 23 років, якщо вона навчається за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців).

Закон №1697-VІІ є спеціальним та визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Частинами 1 15 ст. 86 цього Закону визначаються умови пенсійного забезпечення прокурорів за вислугу років а також по інвалідності прокурорам, визнаним особами з інвалідністю I або II групи.

На ці пенсії абзацом 6 ч. 15 ст. 86 Закону №1697-VІІ накладено обмеження розміру в десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Окремо частина 19 статті 86 Закону №1697-VІІ визначає умови призначення та розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Цією статтею передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім`ї. 70 відсотків - на двох і більше членів сім`ї. До непрацездатних членів сім`ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Аналіз статті 86 Закону №1697-VІІ не надає підстав вважати, що дія абзацу 6 ч. 15 ст. 86 Закону №1697-VІІ розповсюджується на пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Сама ця норма не має прямої вказівки на те, що усі пенсії, призначені за цим Законом, підлягають зазначеному обмеженню максимальним розміром.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі Щокін проти України (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Абзац шостий частини п`ятнадцятої за своїм місцем в статті 86 Закону №1697-VІІ являється заключним (підсумовуючим) в цій частині, яка містить перелік пенсій, що призначаються за вислугу років а також по інвалідності прокурорам, визнаним особами з інвалідністю I або II групи, та передує іншому виду пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Така структура статті 86 не відповідає вимогам якості закону передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Зважаючи на зазначене апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про задоволення позову.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 11.06.2024р. ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за результатами якої з 14.05.2024р. було призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058, розмір якої становив 10532,44 грн.

В подальшому, ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою від 22.07.2024 про перехід на інший вид пенсії - у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про прокуратуру" №1697 (далі - Закон №1697) та з 22.07.2024 Головним управлінням було здійснено переведення на пенсію за Законом №1697 та розмір пенсії склав 23610 грн (з урахуванням встановлених законодавством обмежень).

Позивач, не погоджуючись із обмеженням пенсії у зв`язку з втратою годувальника максимальним розміром, звернулась до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що застосовуючи законодавчі обмеження розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, а отже підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Частиною дев`ятнадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII (надалі - Закон №1697-VII) передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім`ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім`ї. До непрацездатних членів сім`ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Закон №1697-VII є спеціальним та визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Згідно з преамбулою Закону №1058-IV цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

В частині другій та третій статті 36 Закону №1058-IV розкрито умови за яких особа має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до частини дев`ятнадцятої 86 Закону №1697-VII.

Зокрема, відповідно до частини другої статті 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Разом з цим, згідно з частиною третьою статті 36 Закону №1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

При цьому, члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Як вже зазначалось, з 22.07.2024р. ОСОБА_2 отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника, відповідно до ч. 19 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" розмір якої, з урахуванням встановлених законодавством обмежень, складає 23 610 грн.

Щодо законності обмеження пенсійним органом максимального розміру пенсії призначеної ОСОБА_2 у зв`язку з втратою годувальника, судова колегія зазначає.

Питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України, а також питання призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника членам сім`ї прокурора, визначено і на теперішній час регулюється ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» (далі Закон №1697-VIІ).

В свою чергу, згідно положень абзацу 6 пункту 15 статті 86 Закону України "Про прокуратуру"?, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що встановлене пунктом 15 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" обмеження розміру пенсії не розповсюджується на пенсії, призначені у зв`язку з втратою годувальника, з огляду на те, що зазначена вище норма не містить будь-яких виключень, а врегульовує питання обмеження граничним розміром пенсій, призначених за Законом України "Про прокуратуру", в тому числі і пенсії по втраті годувальника.

Крім того слід зазначити, що відповідно до положень статті 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

З часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VI, в тому числі і пенсії, призначені відповідно до Закону України "Про прокуратуру").

Зазначені положення Закону №3668-VI неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

Таким чином, на осіб, яким пенсія призначена відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VІ, зокрема, Закону України "Про прокуратуру", та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений цим Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого призначення пенсії.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що аналізуючи питання правомірності встановлення таких обмежень, необхідно зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо можливості встановлення обмежень розміру соціальних виплат.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що на спірні правовідносини поширюються положення абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону №1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, оскільки застосування обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, передбачено для всіх пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про прокуратуру», тобто призначених як працівникам прокуратури, так і членам сімей прокурора (пенсія по втраті годувальника).

Отже, застосовуючи законодавчі обмеження розміру пенсії по втраті годувальника, відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.

За наведених вище обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстації колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 р. - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді О.А. Шевчук А.Г. Федусик