Справа № 380/6260/24
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2025-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 травня 2025 року

м. Київ

справа №380/6260/24

адміністративне провадження № К/990/17409/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Васильєвої І.А.,

суддів: Юрченко В.П., Гімона М.М.,

перевіривши касаційну скаргу Виконавчого комітету Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.06.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2025 у справі №380/6260/24 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до Виконавчого комітету Львівської міської ради про стягнення податкового боргу,

УСТАНОВИВ:

До Верховного Суду 24.04.2025 надійшла касаційна скарга Виконавчого комітету Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.06.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2025 у справі №380/6260/24.

Вирішуючи питання про можливість відкриття касаційного провадження за поданою скаргою, Верховний Суд виходить з такого.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.06.2024, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2025, задоволено позов Головного управління ДПС у Львівській області до Виконавчого комітету Львівської міської ради про стягнення податкового боргу в розмірі 239095,44 грн. Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд приходить до висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження, виходячи з наступного.

Однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом (частина 3 статті 2 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

За правилами пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Частиною 6 статті 12 КАС України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності. Такий перелік не є вичерпним. Відповідно до пункту 6 частини 6 статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує: для юридичних осіб - ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців - тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 4 частини 4 статті 12 КАС України визначено перелік категорій справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження. Положення вказаної правової норми процесуального закону узгоджуються з приписами статті 257 КАС України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині 4 цієї статті.

Суд першої інстанції, врахувавши вимоги статей 12, 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

За таких обставин, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Скаржником вказано, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для органів місцевого самоврядування. А саме стягнення грошових коштів, як заборгованість перед бюджетом по податку на прибуток підприємств та фінустанов комунальної власності з виконкому Львівської міської ради (органу місцевого самоврядування), який входить до реєстру неприбуткових організацій та не є платниками податку на прибуток. Раніше ґрунтовно не досліджувалось таке правове питання в касаційному порядку. В рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 21.06.2023 та постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2025 у справі №380/6260/24 не застосовувались висновки Верховного Суду, отже відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Саме висновок касаційного суду мав би надати нового уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. Тобто розгляд питання чи можна стягувати податок на прибуток з органу місцевого самоврядування, який включений до Реєстру неприбуткових установ та організацій на підставі рішення контролюючого органу ДФС та відповідно не є платником податку на прибуток

Верховний Суд зауважує, що фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, то у ній мають зазначатися, щонайменше, новітні, проблемні, засадничі, раніше ґрунтовно не досліджуванні питання права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Аргументи та доводи, викладені у касаційній скарзі, не відповідають вказаним вище критеріям, адже вони абстрактні і декларативні, не містять доказів кількісного та якісного виміру щодо наявності питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Питання можливості стягнення податку на прибуток з органу місцевого самоврядування, який включений до Реєстру неприбуткових установ та організацій та необхідність формування правового висновку Верховного Суду з даного приводу мало б порушуватися в справі щодо розгляду правомірності прийняття відповідних податкових повідомлень-рішень.

Верховний Суд, оцінивши доводи скаржника, дійшов висновку, що, враховуючи критерії, визначені Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 07.12.2018 у справі №922/6554/15, аргументи та мотиви, викладені у касаційній скарзі, не є переконливими, доречними і достатніми для висновку, що дана справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики і її розгляд Верховним Судом є необхідним для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд зауважує, що стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Однак наведене скаржником обґрунтування можливості подання касаційної скарги у даній справі не може вважатися винятковим випадком.

Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення.

Як встановлено зі змісту оскаржуваних судових рішень, судами попередніх інстанцій встановлено, що Головне управління ДПС у Львівській області звернулося до суду з позовом про стягнення податкового боргу з відповідача у сумі 239095,44 грн, який виник у Виконавчого комітету Винниківської міської ради відповідно до податкового повідомлення-рішення №24427/13-01-07-04 від 04.11.2021 на суму 207472,63 грн; податкового повідомлення-рішення №24428/13-01-07-04 від 04.11.2021 на суму 680,00 грн; залишку несплаченої пені на суму 30942,81 грн. Суду не надано доказів оскарження і скасування зазначених податкових повідомлень-рішень. Судами попередніх інстанцій встановлено, що виконавчий комітет Львівської міської ради є правонаступником всього майна, прав та обов`язків виконавчого комітету Винниківської міської ради. Податковим органом сформовано та направлено відповідачу податкову вимогу форми «Ю» №0-1301 від 14.02.2024 на суму 239095,44 грн, доказів адміністративного та/чи судового оскарження якої не надано, отже, податковий борг вважається узгодженим.

Скаржником такі висновку судів не спростовано, натомість підтверджено, що позивач виключив виконавчий комітет Винниківської міської ради з Реєстру неприбуткових установ та організацій і нарахував податкове зобов`язання з податку на прибуток підприємств, штрафних санкцій та пені, що є предметом даної судової справи.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23.10.1996, заява №21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19.12.1997, заява №26737/95).

Відтак, скаржником не обґрунтовано наявність обставин, передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 12, 257, 328, 333, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Виконавчого комітету Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.06.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2025 у справі №380/6260/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіІ.А. Васильєва В.П. Юрченко М.М. Гімон