Справа № 340/1663/25
Суддя: С.В. ДЕГТЯРЬОВА
Дата ухвалення: 2025-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/1663/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Дегтярьової С.В., розглянув у порядку спрощеного провадження (письмового провадження) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Управління соціального захисту населення Світловодської міської ради Кіровоградської області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Світловодської міської ради Кіровоградської області у нездійсненні перерахунку і виплати йому щорічної допомоги на оздоровлення, встановленої для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи'" в редакції від 06.06.1996 року у розмірі - п`яти мінімальних заробітних плат;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Світловодської міської ради Кіровоградської області перерахувати йому щорічну допомогу на оздоровлення, встановлену для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції від 06.06.1996 року у розмірі - п`яти мінімальних заробітних плат з часу її призначення у 2002 році та здійснити її виплату з зазначеного часу з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позов мотивовано тим, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії ЧАЕС 2 категорії. Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії встановлена виплата щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат. Починаючи з 28 грудня 2014 року та з наступними змінами до зазначеної статті 48 повноваження щодо визначення порядку та розміру виплати допомоги були передані уряду, який незважаючи на рішення Конституційного Суду України, постановами від 26.07.1996 року №836 та від 12.07.2005 року №562 обмежив розмір виплати щорічної допомоги на оздоровлення до символічних сум 26,70 грн, а потім - 100 грн.

Управління соціального захисту населення Світловодської міської ради Кіровоградської області при нарахуванні йому щорічної допомоги на оздоровлення керується постановами уряду, які не відповідають попередній редакції Закону №796-ХІІ від 06.06.1996 року щодо встановленого розміру соціального забезпечення, Конституції України та вищезазначеним рішенням Конституційного Суду України.

З зазначених підстав, 22 жовтня 2024 року він звернувся до відповідача щодо перерахунку і виплати щорічної допомоги на оздоровлення з часу її призначення у 2002 році, на що отримав відмову. Вважає, дії відповідача у відмові перерахувати йому щорічну допомогу на оздоровлення, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії з часу її призначення у 2002 році по цей час протиправними та такими що порушують його конституційне право, передбачене статтею 46 Конституції України, на соціальний захист.

У відзиві Управління соціального захисту населення Світловодської міської ради Кіровоградської області просить відмовити у задоволенні позову. Посилається на відсутність підстав для виплати допомоги у вказаному позивачем розмірі (а.с.36-38).

Ухвалою від 09.05.2025 залишено без розгляду позовну заяву у частині позовних вимог про зобов`язання Управління соціального захисту населення Світловодської міської ради Кіровоградської області вчинити певні дії за період з 2002 року по 2023 рік.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, суд установив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 15.11.1992 р. (а.с.11).

Сторонами не заперечується те, що позивачу виплачена щорічна допомога на оздоровлення за 2024 у розмірі 100 грн.

Позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Світловодської міської ради Кіровоградської області із заявою від 22.10.2024 р. та просив здійснити донарахування та виплату недоотриманої допомоги з часу її встановлення відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.5).

Листом від 22.10.2024 р. за №01-18/433 Управління повідомило про те, що постановою Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005 щорічна допомога на оздоровлення особам - учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 установлена у розмірі 100 грн (а.с.6-7).

Позивач, не погоджуючись з такою відмовою, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені в Законі України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі-Закон №796-XII).

Частиною 1 статті 1 Закону №796-XII визначено, що цей закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Згідно з статтею 13 Закону №796-XII держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за:

1) пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

2) втрату годувальника, якщо його смерть пов`язана з Чорнобильською катастрофою;

3) матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім`ї у зв`язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України.

На державу покладаються також зобов`язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Відносини з приводу компенсації шкоди, заподіяної здоров`ю, особам, які стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи та виплати щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, врегульовані правовими нормами статті 48 Закону №796-XII.

Суд зазначає, що з моменту прийняття Закону №796-XII до статті 48 неодноразово вносились зміни.

Зокрема, стаття 48 Закону №796-XII зі змінами, внесеними Законом України від 01.07.1992 № 2532-XII "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачала, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах:

- інвалідам I і II груп - у розмірі трьох мінімальних заробітних плат;

- інвалідам III групи - у розмірі двох мінімальних заробітних плат;

- учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: 1986-1987 років - у розмірі трьох мінімальних заробітних плат; 1988 року - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; 1989-1990 років - у розмірі однієї мінімальної заробітної плати;

- кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків, - у розмірі однієї мінімальної заробітної плати;

- евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, - у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

В подальшому, Законом України від 06.06.1996 №230/96-ВР "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" частину 4 статті 48 Закону №796-XII було викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: інвалідам I і II групи - п`ять мінімальних заробітних плат; інвалідам III групи, дітям-інвалідам - чотири мінімальні заробітні плати; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - п`ять мінімальних заробітних плат; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії - три мінімальні заробітні плати; кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків, - три мінімальні заробітні плати; евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, - три мінімальні заробітні плати". Також вказану статтю доповнено частиною сьомою, згідно з якою розмір мінімальної заробітної плати повинен визначатися на момент виплати.

Однак на підставі пункту 30 Закону України від 19.12.2006 № 489-V "Про Державний бюджет України на 2007 рік" дію абзаців другого, третього, четвертого, п`ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було зупинено в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №6-рп/2007 від 09.07.2007 вищезазначені положення Закону України від 19.12.2006 №489-V "Про Державний бюджет України на 2007 рік" щодо зупинення дії статті 48 Закону №796-XII було визнано неконституційними.

Надалі зміни до статті 48 Закону №796-XII вносились на підставі пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким статтю 48 Закону №796-XII викладено у такій редакції: "Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 таке звуження права осіб на одержання щорічної допомоги на оздоровлення і положення Закону України від 28.12.2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" про внесення таких змін до ст. 48 Закону №796-ХІІ визнано неконституційними, та зазначено, що Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" діє в попередній редакції.

У подальшому, підпунктом 8 пункту 4 розділу I Закону України від 28.12.2014 року №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" статтю 48 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було викладено у новій редакції, зокрема: "Стаття 48. Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

При цьому, Прикінцевими положеннями Закону України від 28.12.2014 року №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" передбачено, що цей закон у зазначеній вище частині набирає чинності з 01.01.2015.

Рішеннями Конституційного Суду України №5-р/2018 від 22.05.2018, №6-р/2018 від 17.07.2018 та №12-р/2018 від 18.12.2018 окремі положення Закону України від 28.12.2014 року №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" визнані неконституційними.

Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), підпункт 3 пункту 12 розділу І Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.

Так, рішенням Конституційного Суду України №5-р/2018 від 22.05.2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), підпункт 3 пункту 12 розділу І Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.

Рішенням Конституційного Суду України №6-р/2018 від 17.07.2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): п.п.2, абз.1-2 п.п.3, п.4, абз.1-2, п.п.5, абз.1-4 п.п.6, п.п.7 п. 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014 року; ч.3 ст.22, ч.2 ст.24, ч.7 ст.30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 року; ст.53 (крім її назви), ст.60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 року у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014.

Натомість рішенням Конституційного Суду України №12-р/2018 від 18.12.2018 було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): абзац другий підпункту 1, абзац другий підпункту 2, абзаци другий, третій, четвертий підпункту 3 пункту 9 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII; - частину шосту статті 14, частину другу статті 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII зі змінами.

Суд зазначає, що підпункт 8 пункту 4 розділу I Закону України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким ст. 48 Закону №796-XII було викладено в новій редакції, ні рішенням Конституційного Суду України №6-р/2018 від 17.07.2018, ні жодним іншим рішенням Конституційного Суду України неконституційним не визнавався.

Стаття 48 Закону №796-ХІІ (у діючій на момент виникнення спірних правовідносин редакції Закону України від 06.06.2017 № 2082-VIII) передбачає, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році.

При цьому, Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Станом на час виникнення спірних правовідносин та станом на час судового розгляду справи норми статті 48 Закону №796-ХІІ (в редакції Закону України від 06.06.2017 №2082-VIII) неконституційними не визнавались.

Пунктом 26 розділу VI Бюджетного кодексу України, встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На виконання вимог статті 48 Закону №796-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 26.10.2016 №760 затвердив Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян (далі - Порядок № 760).

Пунктом 2 Порядку №760 передбачено, що одноразова компенсація та щорічна допомога виплачуються за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на відповідний рік для соціального захисту громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад за місцем фактичного проживання (перебування) громадян.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 760 щорічна допомога виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь в ліквідації наслідків інших ядерних аварій, ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь в ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям з інвалідністю, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, - в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За приписами п. 4 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року № 936 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 року №759), щорічна допомога на оздоровлення деяким категоріям постраждалих громадян відповідно до частини другої статті 48 Закону здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено такі розміри щорічної допомоги на оздоровлення:

- особам з інвалідністю I і II групи - 120 гривень;

- учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 - 100 гривень;

- особам з інвалідністю III групи та дітям з інвалідністю, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою - 90 гривень;

- учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, віднесеним до категорії 3 та кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році - 75 гривень.

На час судового розгляду справи вказана постанова Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не скасована та не змінена.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що розмір щорічної допомоги на оздоровлення, право на отримання якої має позивач відповідно до положень статті 48 Закону № 796-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначений саме Постановою № 562.

Відповідно до правової позиції, викладеної у рішенні Конституційного Суду України від 25.01.2012 у справі № 3-рп/2012, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Оскільки Закон України від 06.06.2017 №2082-VIII, якими статтю 48 Закону №796-ХІІ викладено у новій редакції, за змістом якої повноваження щодо визначення порядку виплати і розміру щорічної допомоги на оздоровлення були делеговані Кабінету Міністрів України неконституційними не визнавались, ОСОБА_1 , як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, відповідно до Постанови №562 має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 100 гривень.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на положення ст. 48 Закону №796-ХІІ, які на його думку, встановлюють розмір щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п`яти мінімальних заробітних плат, оскільки позивачем не було враховано, що правове регулювання розміру зазначеної соціальної виплати зазнало змін.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні "Велікода проти України" від 03.06.2014 року, законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Також, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються і на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісланді" від 12 жовтня 2004 року.

В контексті зазначеного, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 48 Закону №796-ХІІ саме у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат, а тому дії відповідача щодо відмови у виплаті вказаної щорічної допомоги на оздоровлення є правомірними.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Повне судове рішення виготовлене 09.05.2025.

Сторони:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ),

відповідач Управління соціального захисту населення Світловодської міської ради Кіровоградської області (27501, м. Світловодськ, Кіровоградська обл., вул. Героїв України, 4, ).

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду С.В. ДЕГТЯРЬОВА