Справа № 400/10238/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/10238/24

Категорія:106030000 Головуючий в 1 інстанції: Брагар В.С.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Дата складання повного тексту: 17.02.2025 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини (далі в/ч) НОМЕР_1 про:

- визнання протиправними дій в/ч НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01 січня 2020 року по 28 лютого 2020 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, грошової компенсації за фактично невикористані календарні дні невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020 рік у кількості 3 доби без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет на перше січня 2020 року;

- зобов`язання в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01 січня 2020 року по 28 лютого 2020 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, грошової компенсації за фактично невикористані календарні дні невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020 рік у кількості 3 доби без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет на перше січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови 704, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 (далі Порядок №44);

- визнання протиправними дій в/ч НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за фактично невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2020 роки включно (84 календарні дні), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, виключення зі списків особового складу, - 28 лютого 2020 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет на перше січня 2020 року;

- зобов`язання в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за фактично невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2020 роки включно (84 календарні дні), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, виключення зі списків особового складу 28 лютого 2020 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови №704, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку №44.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що проходив службу у в/ч НОМЕР_1 . Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28 лютого 2020 року №45 його виключено із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

Позивач вважав, що під час проходження військової служби та звільнення із неї відповідачем з порушенням норм законодавства здійснювалось нарахування та виплата грошового забезпечення. Вважаючи поведінку відповідача щодо неповноти розрахунку з ним протиправною, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що до спірних правовідносин не може бути застосована норма, за якою обчислення грошового забезпечення позивача здійснюється із використанням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01 січня 2020 року по 28 лютого 2020 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, грошової компенсації за фактично невикористані календарні дні невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020 рік у кількості 3 доби без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет на перше січня 2020 року.

Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01 січня 2020 року по 28 лютого 2020 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, грошової компенсації за фактично невикористані календарні дні невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020 рік у кількості 3 доби без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет на перше січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового начальницького складу та деяких інших осіб", та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги:

- відповідно до наказу №45 від 28 лютого 2020 року ОСОБА_1 було виплачено грошову компенсацію за 3 доби невикористаної основної щорічної відпустки за 2020 рік, грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань за 2020 рік. А також, у відповідності до рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/2774/20 позивачу було виплачено компенсацію за фактично невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2020 роки включно (84 календарні дні), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, виключення зі списків особового складу 28 лютого 2020 року. Які в свою чергу також були розраховані без врахування без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 2020 рік. В подальшому, у своєму відзиві на позовну заяву, відповідач не оспорював та не спростовував факт виплати мені компенсацію за фактично невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2020 року включно (84 календарні дні) розраховані без врахування без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 2020 рік;

- судом першої інстанції відмовлено у вимогах щодо здійснення одночасної компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку №44, з перерахованих сум грошового забезпечення на виконання зазначеного рішення суду, суд зазначає, що вказана вимога до задоволення не належить, Судом першої інстанції взагалі не було описано позицію по даній позовні вимозі, але в свою чергу не здійснено її задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року іншими учасниками справи не оскаржено.

Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині позовних вимог залишених без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28 лютого 2020 №45 позивача виключено із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

11 жовтня 2024 року позивач отримав відповідь від військової частини на свою електронну пошту, електронний лист від військової частини містив в собі лише грошові картки позивача за період з 2017 по 2020 рік.

З аналізу грошових карток стало відомо що у період проходження військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося у заниженому розмірі, а саме: у період з 01 січня 2019 року по 05 серпня 2023 позивачу виплачувались посадові оклади, оклади за військовим званням, які не обраховувались із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня відповідного календарного року (станом на 01 січня 2019 року, 01 січня 2020 року,01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо неповноти нарахування усіх сум грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи справу (в частині позовних вимог залишених без задоволення), суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази нарахування та виплати позивачу компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2020 роки включно (84 календарні дні) виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, виключення зі списків особового складу 28 лютого 2020 року з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет на перше січня 2020 року, тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції зазначив, що право позивача на отримання сум індексації грошового забезпечення, яка має бути нарахована відповідачем на виконання рішення суду, відповідачем ще не порушено.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними (в частині позовних вимог стосовно компенсації, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет на перше січня 2020 року) і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

Колегія суддів аналізуючи доводи апеляційної скарги виходить з наступного.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно обчислення та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за фактично невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2020 роки включно (84 календарні дні), виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет на перше січня 2020 року, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 77 КАС України суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

З урахування положень ч.5 ст. 77 КАС України колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вищенаведені доводи апеляційної скарги не підтверджені доказами того, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/2774/20 позивачу було виплачено компенсацію за фактично невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2020 роки включно (84 календарні дні).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в матеріалах справи відсутні докази нарахування та виплати позивачу компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2020 роки включно (84 календарні дні) виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, виключення зі списків особового складу 28 лютого 2020 року з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет на перше січня 2020 року, тому вимоги в цій частині не підлягали задоволенню.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо виплати сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку №44, колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції у мотивувальній частині судового рішення не навів доводів на підставі яких він відмовив позивачу у задоволені позовних вимог щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку №44.

В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно п.2 Порядку №44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Згідно п.3 Порядку №44 виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення (п.п.4, 5 цього Порядку).

Верховний Суд у п.62 постанови від 31 травня 2021 року у справі №420/7110/19 зазначав, що обраний позивачем спосіб захисту повинен: а) відповідати змісту порушеного права (вимога повинна співвідноситися із обставинами порушення права чи законного інтересу); б) забезпечувати реальне поновлення прав у випадку задоволення позову (у результаті виконання рішення суду особа фактично повернеться в той стан, у якому перебувала до моменту порушення її права чи законного інтересу).

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що в цій частині позовні вимоги позивача є правомірними та підлягають задоволенню.

Пунктами 3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України встановлено, що підставами, зокрема, для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 315 КАС України та враховуючи, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів, вважає, що рішення суду першої інстанції належить змінити, доповнивши абз.3 резолютивної частини судового рішення реченням, - "із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.".

В інший частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст. 315, п.3, 4 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини судового рішення у наступній редакції:

"Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01 січня 2020 року по 28 лютого 2020 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, грошової компенсації за фактично невикористані календарні дні невикористані дні щорічної основної відпустки за 2020 рік у кількості 3 доби без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет на перше січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового начальницького складу та деяких інших осіб", та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.".

В інший частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 08 травня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.