Справа № 160/7414/25
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2025 року Справа № 160/7414/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
секретаря судового засідання Грищенка І.В.
представника позивача Войтенко К.В.
представника відповідача Мосесова А.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимог про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій, -
11 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.08.2024 №049973240 з єдиного соціального внеску на суму 582029,83 грн.;
Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що документальна позапланова невиїзна перевірка, проведена відповідачем у червні-липні 2024 року, була здійснена з порушенням норм Податкового кодексу України, зокрема щодо повідомлення про перевірку та витребування документів. Позивач стверджує, що не отримував копію наказу про перевірку та письмове повідомлення, а також запит на надання первинних документів, що позбавило його можливості надати документи для перевірки. Акт перевірки, на думку позивача, не відповідає вимогам Порядку №727, затвердженого Наказом Мінфіну від 20.08.2015, а висновки відповідача про заниження податків і зборів є безпідставними через недослідження первинних документів.
Позивач вважає, що допущені відповідачем процедурні порушення при призначенні та проведенні перевірки безпосередньо вплинули на об`єктивність та правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки, які в повній мірі базувались виключно на ненаданні позивачем документів до перевірки, та, відповідно, на обґрунтованість та законність прийнятих за результатами перевірки рішень.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
27.03.2025 року від ГУ ДПС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову. У відзиві відповідач послався на правомірність перевірки та виданих ППР, вимог про сплату боргу та рішень про застосування штрафних санкцій, посилаючись на припинення господарської діяльності позивача (16.02.2021), як підставу для перевірки (п.п. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78 ПКУ). Відповідач стверджує, що позивач не надав первинні документи, що призвело до неврахування витрат, заниження податків і зборів, а також порушення у сфері ПДВ, РРО та торгівлі підакцизними товарами. Відповідач вважає, що повідомлення про перевірку було надіслано належним чином рекомендованим листом, а позивач умисно ухилявся від виконання податкових обов`язків.
03.04.2025 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення не був ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Такі дії контролюючого органу, на думку позивача, не узгоджуються з вимогами вищенаведених норм податкового законодавства, оскільки за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими платник має бути обізнаним, а й отримання ним зазначених відомостей. Також, зазначено, що якщо запит про надання інформації оформлений з порушенням законодавчо встановленого порядку, то платник податку звільняється від обов`язку надання відповіді на такий запит. Окремо зауважено, що висновки ГУ ДПС у Дніпропетровській області ґрунтуються лише на даних звітності платника податків, без дослідження первинних документів обліку, на підставі яких така звітність формується.
В судовому засіданні 28.04.2025 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.
28.04.2025 року в судовому засіданні представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, надав пояснення по суті спору.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом з матеріалів справи встановлено, що на підставі пп.191.1.1 п.191.1 ст.191, пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20, пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, ст.79, пп. 69.351 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями) ( далі по тексту - далі ПКУ), ст.13, ст.25, п.925 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (зі змінами та доповненнями), відповідно до вимог Законів України від 17 березня 2020 року № 533-ІХ, від 13 травня 2020 року № 591-IX та від 14 липня 2020 року № 786-ІХ, з урахуванням змін до п.522 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідних положень», наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі ГУ ДПС) від 24.05.2024 №2006-п та у зв`язку з отриманням відомостей державного реєстратора про внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення щодо припинення господарської діяльності платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), проведена документальна позапланова невиїзна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі ППФО ОСОБА_1 ), АДРЕСА_1 , з метою дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2017р. по 16.02.2021р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2011р. по 16.02.2021р., відповідно до затвердженого плану перевірки, наведеного у додатку до першого примірника акту.
Копія наказу ГУ ДПС №2006-п від 24.05.2024 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 » та письмове повідомлення №318/04-36-24-09 від 24.05.2024 надіслані на податкову адресу ППФО ОСОБА_1 засобами почтового зв`язку рекомендованим листом (в порядку, визначеному ст.42 ПКУ), які повернуто до ГУ ДПС за закінченням терміну зберігання 13.06.2024.
Початок перевірки 26.06.2024, про що зазначено у наказі №2006-п від 24.05.2024 та повідомленні від №318 від 24.05.2024.
Перевірка проводилась з 26.06.2024 по 02.07.2024. Термін перевірки не продовжувався.
Запит перевіряючого від 26.06.2024 №427/04-36-24-09 щодо надання первинних документів направлено 26.06.2024 на податкову адресу ППФО ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку (в порядку, визначеному ст.42 ПКУ).
На запит перевіряючого щодо надання первинних документів, в т.ч. облік доходів та витрат, на дату завершення перевірки документи що підтверджують здійснення господарської діяльності, не надано.
За результатами перевірки складено акт «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) з метою дотримання вимог податкового, валютного таіншогозаконодавства заперіоддіяльності з 01.01.2017р. по 16.02.2021р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2011 року по 16.02.2021 року» від 09.07.2024 №1914/04-36-24-09/ НОМЕР_1 .
Відповідно до змісту акту, встановлені наступні порушення:
- п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (зі змінами та доповненнями) в редакції, яка діяла на момент вчинення правопорушення, в частині несвоєчасного подання звітності по єдиному внеску за 2019 рік;
- п.201.10 статті 201 ПКУ, а саме: не складені і не зареєстровані в ЄРПН в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, податкові накладні за товарами/ послугами на податкові зобов`язання з ПДВ період з 11.01.2020 по 16.02.2021 на загальну суму 515695,69 грн.;
- п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п.49.18. ст.49, п.203.1. ст.203 ПКУ, а саме: встановлено не надання податкових декларацій з податку на додану вартість за лютий 2020 року (за період з 11.01.2020 по 28.02.2020), 2020 року, квітень 2020 року, травень 2020 року, червень 2020 року, липень 2020 року, серпень 2020 року, вересень 2020 року, жовтень 2020 року, листопад 2020 року, грудень 2020 року, січень 2021 року та лютий 021 року;
- п.44.1, п.44.3 ст.44, п.85.2 ст.85 ПКУ встановлено не надання первинних документів за період 2017-2021роки до контролюючого органу для проведення перевірки;
- вимог пп.213.1.9 п.213.1 ст.213, пп.214.1.4 п.214.1 ст.214, п.215.1 ст.215, п.215.3.2 п.215.3 ст.215 та п.216.9 ст.219 ПК України, в частині заниження бази оподаткування акцизним податком по операціях, щодо отриманого доходу через РРО, в результаті чого занижено суму акцизного податку до сплати на 2055,83 грн. за лютий 2021 року;
- пп.16.1.3 п.16.1 ст.16, пп.49.18.1 п.49.18. ст.49, п.203.1. ст.203 ПКУ, а саме: встановлено не надання декларації акцизного податку за лютий 2021 року;
- встановлено роздрібна торгівля алкогольними напоями за цінами нижчими від встановлених мінімальних цін на алкогольні напої, а саме: чек № 8184 від 27.08.2020 року продано «Водка айсберг 0,5» 1 бут. по ціні 79,00 грн (згідно додатку Витяг з баз даних ДПС), чим порушено ч. 12 ст. 18 Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР «Продержавне регулюваннявиробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв,тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», (із змінами та доповненнями), Постанова КМУ від 30.10.2008р. №957 «Про встановлення розмірувідпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв»;
- встановлено роздрібна торгівля тютюновими виробами без наявності ліцензії, а саме: за період з 16.01.2020 по 20.01.2020 продаж потюнових виробів на суму 3 879,10 грн, за період з 21.01.2021 по 31.01.2021 продаж тюпонових виробів на суму 1 593,50 грн та за 01.02.2021 продаж на суму 101,50 грн., чим порушено ст. 15 Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального»;
- встановлено роздрібна торгівля алкогольними напоями без наявності ліцензії, а саме: за період з 16.01.2020 по 20.01.2020 продаж тютюнових виробів на суму 546,00 грн, за період з 21.01.2021 по 31.01.2021 продаж тютюнових виробів на суму 1 059,70 грн, чим порушено ст. 15 Закону України від 19.12.1995р. №481/95-ВР «Продержавне регулюваннявиробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв,тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».
На підставі вищевказаного акту були винесені наступні рішення:
- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 06.08.2024 №049973240 з єдиного соціального внеску на суму 582029,83 грн.;
Не погодившись із вказаними рішеннями, позивач звернувся із позовом до суду.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Підстави, за наявності яких здійснюється документальна позапланова перевірка, встановленні пунктом 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.
Підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статі 78 Податкового кодексу України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень;
Пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Відповідно до пунктів 42.1, 42.2 статті 42 Податкового кодексу України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
З урахуванням наведеного, податковий орган, як суб`єкт владних повноважень, в силу положень Конституції України, повинен виконувати свої повноваження лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак зобов`язаний був вчинити дії аби завчасно (в розумні строки) проінформувати платника податків про початок проведення перевірки щодо нього.
Поряд з цим, суд також зазначає, що головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процесуальних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.
З урахуванням наведеного, обставини дотримання контролюючим органом процедури проведення перевірки входить до предмету доказування для цілей вирішення цього спору, й підлягає першочерговому дослідженню.
Статтею 79 ПК України визначені особливості проведення документальної невиїзної перевірки.
Так, відповідно до пункту 79.1 статті 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Пунктом 79.2 статті 79 ПК України передбачено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова (пункт 79.3 статті 79 ПК України)
Незважаючи на необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній все ж має право бути присутнім.
Зазначене узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України, відповідно до якого платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.
За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка (пункт 79.5 статті 79 ПК України).
Таким чином, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, а також письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (формальна підстава).
При цьому, абзац другий пункту 79.2 статті 79 ПК України визначає, що виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Надаючи аналіз змісту наведених вище норм ПК України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 дійшла висновку, що з метою дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, ПК України встановлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.
Невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме, підстав для прийняття за її результатами актів індивідуальної дії.
Як було встановлено судом з акту перевірки, копія наказу ГУ ДПС №2006-п від 24.05.2024 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 » та письмове повідомлення №318/04-36-24-09 від 24.05.2024 були надіслані на податкову адресу ППФО ОСОБА_1 засобами поштового звя`зку рекомендованим листом (в порядку визначеному ст.42 ПКУ) та повернуто до ГУ ДПС «за закінченням терміну зберігання» 13.06.2024.
Вказану інформацію також відображено у відзиві на позовну заяву, яку підтвердив у судовому засіданні представник відповідача.
Суд зазначає, що Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними унормований Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 (далі - Правила).
Внутрішні реєстровані поштові відправлення, поштові перекази можуть прийматися для пересилання з повідомленням про їх вручення через текстове повідомлення технічних засобів оператора поштового зв`язку або повідомленням, що підтримується засобами Інтернету, на вибір користувача. Листи з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані (реєстровані) листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з повідомленням про їх вручення згідно із законодавством (пункт 15 Правил).
Згідно з пунктом 2 Загальної частини Правил, повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплату коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.
Відповідно до пункту 81 Правил, рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою Судова повістка), повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки зазазначеною адресою або підчас видачі в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом зним. У разі відсутності адресата (одержувача) або повнолітніх членів його сім`ї про надходження поштового відправлення, поштового переказу адресат (одержувач) інформується у спосіб, визначений оператором поштового зв`язку.
Відповідно до пунктів 71, 91 Правил, реєстровані поштові відправлення вручаються адресатам (одержувачам) за умови пред`явлення ними документів, що посвідчують особу згідно із законодавством. Під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення з повідомленням про вручення працівник об`єкта поштового зв`язку на підставі пред`явленого адресатом (одержувачем) документа, що посвідчує особу згідно із законодавством, робить відповідну відмітку про вручення у порядку, визначеному оператором поштового зв`язку. Під час вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто", внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" адресат (одержувач) підтверджує такий факт своїм підписом та зазначає своє прізвище та ініціали або ім`я та прізвище у спосіб та відповідно до порядку, що встановлені оператором поштового зв`язку.
Згідно з п. 86 Правил, у разі коли адресата (одержувача) неможливо поінформувати про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону мобільного зв`язку, зазначеним відправником у поштовій адресі, або шляхом надсилання повідомлення технічними засобами, визначеними оператором поштового зв`язку, до його абонентської поштової скриньки (у разі її наявності) вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу.
У разі неможливості вручення адресатам (одержувачам) поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом строку, що встановлюється оператором поштового зв`язку, відправлення EMS - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод (п. 101 Правил).
Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику, крім випадків, коли відправником надано розпорядження не повертати (п. 102 Правил).
Невручені одержувачам або відправникам поштові відправлення, поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку протягом строку, визначеного цими Правилами. Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - такими, що не виплачені. Невручені поштові відправлення, невиплачені поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку до закінчення строку, встановленого оператором поштового зв`язку, але не менше одного місяця. (азб 4 п 104 Правил) Протягом зазначеного строку відправник/адресат (одержувач) може звернутися до оператора поштового зв`язку щодо одержання такого поштового відправлення, коштів за таким поштовим переказом.
Отже, Правила надання послуг поштового зв`язку передбачають, що у разі невручення рекомендованого поштового відправлення під час доставки до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення. Саме ж рекомендоване поштове відправлення ще протягом одного місяця зберігається об`єктом поштового зв`язку місця призначення, забезпечуючи тим самим адресату можливість отримати таке поштове відправлення на підставі вищевказаного повідомлення. Після спливу встановленого строку зберігання поштове відправлення повертається відправнику.
Ця позиція ґрунтується на буквальному тлумаченні законодавства. Так, відправлення є врученим за наявності відповідної розписки або відмітки Укрпошти про відмову від отримання чи про відсутність особи за адресою місцезнаходження (місця проживання). Тобто за наявності будь-яких інших відміток, зокрема, таких як «за закінченням терміну зберігання», «інші причини» тощо, ці документи вважаються неврученими.
Таким чином, суд зазначає, що позивач з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник не був ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Такі дії контролюючого органу не узгоджуються з вимогами вищенаведених норм податкового законодавства, оскільки за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими платник має бути обізнаним, а й отримання ним зазначених відомостей.
Також, в акті перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області було зазначено про ненадання позивачем під час перевірки первинних документів. З цього приводу суд зазначає наступне.
Відповідно до пп. 16.1.5 п.16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів.
Так, згідно з абзацами першим, другим пункту 73.3 статті 73 ПКУ, контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту.
Обов`язок платника податків із надання запитуваної інформації виникає виключно за умови оформлення запиту згідно з вимогами п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України.
Отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.
Не складання акту, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, вказує не відсутність допустимих доказів відмови платника податку у наданні документів до перевірки та тягне за собою правові наслідки у вигляді протиправності застосування штрафних санкцій за ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю.
Крім того, відповідно до вимог ст. 85 ПКУ, відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
Як вбачається з матеріалів справи, перевірка проводилась з 26.06.2024 року по 02.07.2024 року. Відповідно до змісту акту від 09.07.2024, запит було направлено поштою 26.06.2024 року (29.06.2024 та 30.06.2024 вихідні дні). Однак в матеріалах справи відсутній запит з доказами отримання або не отримання запиту позивачем.
Доказів на підтвердження протилежного відповідачем до суду не надано.
Як наслідок, позивач під час проведення перевірки не мав об`єктивної можливості надати документи для проведення перевірки.
Таким чином, судом встановлено, що позивач об`єктивно дізнався про порушення своїх прав, свобод та інтересів внаслідок прийняття спірних рішень лише - 17.02.2025 року.
З огляду на наведене, суд зазначає, що проведення контролюючим органом документальної позапланової невиїзної перевірки позивача без своєчасного повідомлення позивача про дату початку та місце проведення такої, на переконання суду, свідчить про позбавлення платника податку права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни.
До цього, варто зауважити, що недотримання відповідачем порядку проведення документальної невиїзної перевірки позивача та фактичне не ознайомлення позивача із наказом про призначення такої перевірки від 24.05.2024 року №2006-п, повідомленням про дату її початку та місце проведення від 24.05.2024 року №318/04-36-24-09, а також з запитом про надання документів, які охоплюють період та предмет перевірки, позбавили позивача можливості надати податковому органу наявні у нього документи, які мали бути дослідженні податковим органом в рамках проведення документальної невиїзної перевірки діяльності позивача.
Тобто, позивач-платник податків по суті був позбавлений можливості реалізувати своє право як на ознайомлення з названими вище документами податкового органу до початку проведення ним документальної невиїзної перевірки, так і право на подання витребуваних податковим органом документів та пояснень відносно предмету перевірки.
Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, відповідно до якої перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки; акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність такого рішення. З урахуванням цього Суд касаційної інстанції зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог ПК України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.
З урахуванням викладеного, вбачається, що невиконання вимог щодо фактичного повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить не лише до визнання незаконною перевірки, але й відсутності правових наслідків такої (незаконність прийнятих контролюючим органом за наслідками проведення перевірки рішень).
Згідно з висновком Верховного Суду, сформованим у постанові від 27.09.2022 у справі №320/1510/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.
Відтак, зміст висновків наведених постанов свідчить про те, що, установивши порушення процедури проведення перевірки, її підстав, наслідком чого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд може не переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.
Наведені обставини свідчать про недотримання контролюючим органом обов`язкових умов вимог п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України щодо вручення платнику податків до початку перевірки наказу про її проведення.
Окрім того, незважаючи на вказану пунктом 79.3 статті 79 Податкового кодексу України необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім під час її проведення. Такий висновок узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 названого Кодексу.
Таким чином, оскільки судом встановлено недотримання контролюючим органом вимог статті 79 Податкового кодексу України при проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, суд зазначає, що акт перевірки, отриманий в результаті такої перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених ч. 2 КАС України, не може вважатися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Спірні рішення, прийняті за наслідками незаконної перевірки, на підставі висновків акту перевірки, який є недопустимим доказом, а також без дослідження поданих платником податків первинних документів на підтвердження відображених у податковій звітності показників, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.
За таких обставин і правових підстав, враховуючи встановлене судом порушення відповідачем обов`язкових умов для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, податкові повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій, винесені Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області за наслідками вказаної перевірки, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
При цьому, судом, з огляду на подання позивачем первинних документів до суду, встановлено, що такі документи були в наявності у позивача станом на час призначення та проведення перевірки відповідачем.
Ця обставина не заперечувалась представником відповідача у судовому засіданні.
Інші аргументи сторін не спростовують висновки суду за результатами розгляду даної справи.
Відповідно до ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).
Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимог про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.08.2024 №049973240.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлений 08.05.2025 року.

Суддя В.В. Кальник