Справа № 520/28585/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2025 р. Справа № 520/28585/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Калиновського В.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 (головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В.) у справі №520/28585/24

за позовом ОСОБА_1

до Керівника управління проведення моніторингу способу життя та контролю щодо повноти заповнення декларацій Національного агентства з питань запобігання корупції ОСОБА_2 , Керівника управління відділу внутрішнього контролю Національного агентства з питань запобігання корупції Кардашевського Юрія Романовича

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовною заявою, в якій просив суд:

- визнати розгляд заяви ОСОБА_1 від 30.06.2024 стосовно оформлення декларацій депутатами та посадовими особами Височанської селищної ради Т. Мельник, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з можливим відображенням у декларації недостовірних відомостей, відповідачем ОСОБА_6 , неправомірним, таким, що порушує права ОСОБА_1 , гарантовані ст.40 Конституції України, з наданням відповіді по розгляду звернення з введенням ОСОБА_7 в оману, стосовно здійснення подальшої перевірки декларацій вказаних осіб;

- визнати розгляд заяви ОСОБА_1 від 10.07.2024 стосовно оформлення декларації керуючою справами ВК Харківської обласної ради О. Малишевою відповідачем ОСОБА_6 неправомірним, таким що порушує права ОСОБА_1 , гарантовані ст.40 Конституції України, з наданням відповіді по розгляду звернення з введенням ОСОБА_7 в оману, стосовно здійснення подальшої перевірки декларацій ОСОБА_8 ;

- визнати розгляд скарги ОСОБА_1 стосовно незаконних дій ОСОБА_9 по розгляду заяви ОСОБА_1 від 30.06.2024 відповідачем ОСОБА_10 незаконним, таким, що здійснено з порушенням ст.40 Конституції України в інтересах ОСОБА_9 ;

- зобов`язати ОСОБА_9 направити на автоматизований розподіл, з поставленням в чергу на проведення повної перевірки, декларацій, поданих до НАЗК за 2021, 2022 2023 роки секретарем (депутатом) Височанської селищної ради Т.С. Мельник;

- зобов`язати ОСОБА_9 направити на автоматизований розподіл, з поставленням в чергу на проведення повної перевірки, декларацій, поданих до НАЗК за 2021,2022 2023 роки депутатом Височанської селищної ради ОСОБА_11 . Пахніною;

- зобов`язати ОСОБА_9 направити на автоматизований розподіл, з поставленням в чергу на проведення повної перевірки, декларацій, поданих до НАЗК за 2021, 2022, 2023 роки заступником Височанського селищного голови ОСОБА_12 ;

- зобов`язати ОСОБА_9 направити на автоматизований розподіл, з поставленням в чергу на проведення повної перевірки, декларацій, поданих до НАЗК за 2021, 2022, 2023 роки посадовою особою Височанської селищної ради ОСОБА_13 ;

- зобов`язати ОСОБА_9 направити на автоматизований розподіл, з поставленням в чергу на проведення повної перевірки, декларацій, поданих до НАЗК за 2021, 2022, 2023 роки керуючою справами Виконавчого комітету Харківської обласної ради ОСОБА_14 ;

- зобов`язати ОСОБА_9 поновити відомості в Єдиному порталі повідомлень викривачів з ідентифікатором СВА1;

- зобов`язати ОСОБА_9 поновити відомості в Єдиному порталі повідомлень викривачів з ідентифікатором САС0;

- заборонити ОСОБА_15 вилучати інформацію з Єдиного реєстру повідомлень викривачів за ідентифікатором СВА1 та за ідентифікатором САС0, до часу здійснення повної перевірки декларацій ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ;

- зобов`язати ОСОБА_18 повторно розглянути скаргу позивача від 29.07.2024 на незаконні дії ОСОБА_9 на підставі вимог ст.40 Конституції України.

В обґрунтування позову зазначив, що є головою Харківської районної Харківської області громадської організації "Споживач", на виконання статутних завдань здійснює збір інформації стосовно діяльності посадових осіб і депутатів Височанської селищної ради з метою припинення порушень законодавства з боку порушників закону. Зазначає, що його звернення до Департаменту стратегічного розслідування НП України , а також до НАЗК на дії працівників, що здійснювали перевірку його звернень належним чином не розглянуті, а тому звернувся до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, не повне встановлення обставин справи, просив суд апеляційної інстанції його скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити його позов.

В обґрунтування вимог скарги зазначає, що суд першої інстанції не застосував норму ст.51-3 Закону України "Про запобігання корупції" стосовно обов`язкової підстави проведення перевірки декларації посадової особи при наявності звернення з цього приводу.

Просить врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 07.11.2019 у справі 826/1647/16.

Зазначає, що відповідачі відмовились доказувати правомірність своїх дій та брати участь у судовому процесі, тому суд замість них став доказувати правомірність їх дій, що порушує принцип ч.1 ст.6 Європейської конвенції про права людини та основоположні свободи.

Крім того, звертає увагу на судову практику відносно оформлення судового рішення, а саме постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.12.2021 року у справі №11-164сап21. Посилається на правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені в його рішеннях у певних справах. Вважає, що з судового рішення не зрозуміло підстави відмови в задоволенні позову, оскільки рішення суду містить суперечливу за змістом інформацію та інформацію яка не відповідає обставинам справи, а тому є незаконним, прийнятим з застосуванням принципу дискримінації за соціальним статусом - приналежності до органу влади.

Також зазначає, що судом справу розглянуто не в порядку загального провадження, з порушенням строку розгляду справи, визначеного ч.1 ст. 258 КАС України.

Національним агентством з питань запобігання корупції надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, оскільки звернення позивача розглянуті, про що йому надана відповідь. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та всебічно встановлено обставини справи, просить суд апеляційної інстанції залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначений склад колегії: головуючий суддя ОСОБА_19 , судді Мельнікова Л.В., Бегунц А.О.

У зв`язку зі смертю судді ОСОБА_20 , на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями , визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Присяжнюк О.В., Бегунц А.О.

У зв`язку із перебуванням у відрядженні судді Бегунца А.О., на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями , визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Калиновський В.А., Присяжнюк О.В.

Відповідно до ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 30.06.2024 ОСОБА_1 звернувся до 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України з заявою щодо притягнення депутатів і посадових осіб Височанської селищної ради до відповідальності за корупційне правопорушення визначене ст.172-6 КУпАП.

7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України направило за належністю до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі по тексту - Національне агентство) звернення позивача від 30.06.2024 щодо можливого внесення недостовірних відомостей в декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік, а саме поданих суб`єктами декларування: ОСОБА_13 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_16 .

Розглянувши повідомлення, Національне агентство листом від 16.07.2024 за №281-01/52012-24 повідомило позивача про те, що вказана у його заяві інформація буде врахована у разі здійснення повної перевірки декларацій зазначених вище суб`єктів декларування.

У подальшому до Національного агентства від 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України надійшла заява ОСОБА_1 від 10.07.2024, що стосувалася можливого порушення вимог антикорупційного законодавства керуючою справами Виконавчого комітету Харківської обласної ради ОСОБА_14 .

Розглянувши вказану заяву, Національне агентство листом від 06.08.2024 за №282-03/57497-24 повідомило позивача про відсутність підстав для проведення повної перевірки декларацій ОСОБА_14 , оскільки у заяві відсутні фактичні дані щодо невідповідності рівня задекларованих активів.

Не погоджуючись зі змістом вказаних відповідей, ОСОБА_1 направив голові Національного агентства В. Павлущуку скаргу від 09.08.2024 щодо можливих порушень вимог законодавства працівниками Національного агентства під час розгляду заяв про внесення недостовірних відомостей в декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

За результатами розгляду скарги Національне агентство листом від 09.09.2024 за №150-17/65679-24, повідомило ОСОБА_1 про відсутність ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-9 КУпАП, у діях працівників Національного агентства.

Позивач, вважаючи розгляд його заяв неправомірним, а розгляд скарги незаконним, звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою до суду першої інстанції.

Відмовляючи в задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах відповідачі діяли правомірно, в межах повноважень та у спосіб встановлений законодавством, відсутнє порушення прав позивача, що є визначеною підставою для відмови у позові.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 за №1700-VII (далі по тексту - Закон №1700-VII) визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №1700-VII Національне агентство є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Приписами ст.11 Закону №1700-VII встановлено перелік повноважень Національного агентства як державного органу, зокрема до повноважень Національного агентства належить здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій суб`єктів декларування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування (п. 7-1).

Відповідно до п. 5-7 ч.1 ст.12 Закону №1700-VII у разі встановлення доказів того, що особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, набула необґрунтовані активи або що такі активи набула інша особа за її дорученням чи в інших передбачених ст. 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, -Національне агентство має право порушувати перед Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою або у визначених законом випадках - перед Офісом Генерального прокурора питання щодо звернення до суду з позовом про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

Нормою ст.51-1 Закону №1700-VII передбачено, що Національне агентство проводить повну перевірку декларацій поданих суб`єктами декларування відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст.51-3 Закону №1700-VII Національне агентство визначає порядок відбору декларацій для проведення повної перевірки та черговість такої перевірки на підставі оцінки ризиків, а також порядок автоматизованого розподілу обов`язків з проведення повної перевірки між уповноваженими особами Національного агентства.

Відповідно до ч.2 ст.51-4 Закону №1700-VII Національне агентство здійснює моніторинг способу життя суб`єктів декларування на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, а також із засобів масової інформації та інших відкритих джерел інформації, яка містить відомості про невідповідність рівня життя суб`єктів декларування задекларованим ними майну і доходам.

Згідно з ч.2 ст.53-2 Закону №1700-VII повідомлення підлягає розгляду, якщо наведена у ньому інформація містить фактичні дані, що вказують на можливе вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень цього Закону, які можуть бути перевірені.

Зокрема, фактичними даними є сукупність відомостей про обставини правопорушення, місце і час його вчинення, особу, яка вчинила правопорушення тощо та мають відображати конкретні факти порушення законних вимог, заборон або обмежень які можуть бути перевірені.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 12, частини першої статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції», Наказом Національного агентства від 07.12.2023 №284/23 затверджений Порядок відбору декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, для проведення повної перевірки та черговості такої перевірки на підставі оцінки ризиків (далі по тексту - Порядок № 284/23).

Відповідно до п.3 Порядку №284/23 для проведення повної перевірки, зокрема, відбираються декларації у порядку черговості на підставі оцінки ризиків щодо яких отримано інформацію від фізичних та юридичних осіб, із медіа та інших джерел про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей (далі - інформація), у тому числі у декларації, щодо якої наявна довідка про результати проведення автоматизованої перевірки декларації.

Розгляд інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб із медіа та інших джерел про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей, здійснюється відповідно до вимог законодавства. Інформація повинна містити фактичні дані, що можуть бути перевірені (п.4 Порядку №284/23).

Приписами п.7 Порядку №284/23 визначено, що декларації для проведення повної перевірки відбираються за певними рівнями черговості.

Підпунктом 4 п.7 Порядку №284/23 визначено четвертий рівень черговості, згідно з яким відбирається декларація, у тому числі щодо якої наявна довідка про результати проведення автоматизованої перевірки декларації, стосовно якої відповідно до п.4 цього Порядку складено обґрунтовану доповідну записку про наявність підстав для проведення повної перевірки (повторної повної перевірки), якщо такі відомості стосуються майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, і можуть відрізнятися від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації.

Під час формування переліку декларацій для проведення їх повної перевірки забезпечується рівномірний відбір декларацій з рівнів черговості, визначених у п.7 Порядку №284/23. У разі відсутності декларацій за третім, четвертим рівнями черговості, для проведення повної перевірки відбираються декларації за першим рівнем черговості.

Отже, норми Порядку №284/23 визначають певні умови, за наявності яких Національне агентство приймає рішення про проведення повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів зазначає про необґрунтованість посилань скаржника щодо необхідності застосування лише ст.51-3 Закону №1700-VII, без урахування при цьому приписів Порядку №284/23.

Як встановлено зі змісту заяви ОСОБА_1 від 30.06.2024 про можливі факти корупційних або пов`язаних із корупцією правопорушень, адресоване 7 управлінню (з обслуговуванням Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України , на переконання позивача посадовими особами Височанської селищної ради ОСОБА_12 , Мельник Т.С., ОСОБА_13 та депутатом цієї ради ОСОБА_17 вчинено адміністративне правопорушення, встановлене ст.172-6 КУпАП, внаслідок подання ними в деклараціях за 2023 рік завідомо недостовірних відомостей (а.с.4).

Колегія суддів зазначає, що шляхом аналізу даних, що містяться у інформаційно-телекомунікаційних і довідкових системах, реєстрах, базах даних щодо зазначеного у повідомленні майна Національним агентством з питань запобігання корупції не встановлено фактів зазначення суб`єктами недостовірних відомостей щодо таких об`єктів.

Приписами ч.8 ст.46 Закону №1700-VII визначено, що відомості з інформаційно-телекомунікаційних і довідкових систем, реєстрів, банків даних, доступ до яких забезпечено Національним агентством з питань запобігання корупції, занесені до декларації, вважаються достовірними і не потребують додаткового підтвердження первинними документами з урахуванням вимог частини другої статті 19 Закону України Про публічні електронні реєстри.

Судом встановлено, що звернення позивача від 30.06.2024 розглянуто Національним агентством, про що листом від 16.07.2024 за №281-01/52012-24, за підписом керівника Управління Д. Соколова, повідомлено позивача, в якому вказано, що зазначена ним у заяві інформація буде врахована у разі здійснення повної перевірки щорічних декларацій за 2023 рік, поданих посадовими особами Височанської селищної ради ОСОБА_12 ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та депутатом цієї ради ОСОБА_17 (а.с.6).

Колегія суддів вважає, що заяву позивача від 30.06.2024 розглянуто в межах і в спосіб, що визначені Закону №1700-VII, протиправності в діях ОСОБА_9 , як керівника Управління проведення моніторингу способу життя та контролю щодо повноти заповнення декларацій Національного агентства, не встановлено, а заявнику згаданим вище листом надано обґрунтовану відповідь.

Відтак, наведене вище вказує на необґрунтованість вимог позивача про визнання розгляду заяви ОСОБА_1 від 30.06.2024 стосовно оформлення декларацій депутатами та посадовими особами Височанської селищної ради ОСОБА_23 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з можливим відображенням у декларації недостовірних відомостей відповідачем ОСОБА_6 неправомірним, таким, що порушує права ОСОБА_1 , гарантовані ст.40 Конституції України, з наданням відповіді по розгляду звернення з введенням ОСОБА_7 в оману, стосовно здійснення подальшої перевірки декларацій вказаних осіб.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків суду.

Також, судом встановлено, що позивач 10.07.2024 звернуся до 7 управління (з обслуговуванням Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, в якому просив скласти протокол про вчинення керуючою справами Виконавчого комітету Харківської обласної ради ОСОБА_14 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-6 КУпАП, за подання нею в декларації за 2022 рік завідомо недостовірних відомостей (а.с.7).

Так, у зв`язку з тим, що у вказаній заяві зазначалося про набуття ОСОБА_14 об`єктів нерухомості та транспортного засобу без наявної фінансової спроможності, що могло свідчити про набуття останньою необґрунтованих активів, Управлінням проведення моніторингу способу життя та контролю щодо повноти заповнення декларацій Національного агентства проведено аналіз зазначеної у заяві інформації.

Відповідно до ч.2 ст.51-4 Закону №1700-VII Національне агентство з питань запобігання корупції здійснює моніторинг способу життя суб`єктів декларування на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, а також із засобів масової інформації та інших відкритих джерел інформації, яка містить відомості про невідповідність рівня життя суб`єктів декларування задекларованим ними майну і доходам.

Крім того, згідно п.5-7 ч.1 ст.12 Закону №1700-VII у разі встановлення доказів того, що особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, набула необґрунтовані активи або що такі активи набула інша особа за її дорученням чи в інших, передбачених ст.290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, - Національне агентство має право порушувати перед Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою або у визначених законом випадках - перед Офісом Генерального прокурора питання щодо звернення до суду з позовом про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

Водночас, відповідно до ст.290 Цивільного процесуального кодексу України позов пред`являється щодо активів, набутих після дня набрання чинності Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо конфіскації незаконних активів осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і покарання за набуття таких активів.

Вимога статті щодо "набуття необґрунтованих активів" стосується активів набутих після 28.11.2019 якщо різниця між їх вартістю і законними доходами становить понад 1 003 500,00 грн.

Судом встановлено, що на підставі проведеного відповідачем попереднього аналізу, з урахуванням інформації наявної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відомостей щодо невідповідності рівня життя ОСОБА_14 , задекларованим нею або членами її родини майну та доходам на суму, яка б перевищувала 1 003 500.00 грн. не встановлено, а відтак для вжиття відповідних заходів реагування були відсутні правові підстави.

Листом від 06.08.2024 за №282-03/57497-24, за підписом керівника Управління Д. Соколова, звернення від 10.07.2024 розглянуто та повідомлено ОСОБА_1 про відсутність підстав для проведення повної перевірки декларацій ОСОБА_14 , оскільки у заяві відсутні фактичні дані щодо невідповідності рівня задекларованих активів, а під час попереднього аналізу, з урахуванням інформації, наявної в Реєстрі речових прав на нерухоме майно, відомостей щодо невідповідності рівня ОСОБА_14 задекларованим нею або членами її родини майну та доходам не встановлено, з огляду на що для вжиття відповідних заходів реагування відсутні правові підстави. При цьому, у вказаному листі вказано, що зазначена у заяві позивача інформація буде врахована у разі здійснення повної перевірки щорічної декларації за 2022 рік, поданої ОСОБА_14 (а.с.9-10).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що заяву позивача від 10.07.2024 розглянуто в межах і в спосіб, що визначені Закону №1700-VII, протиправності в діях ОСОБА_9 , як керівника Управління проведення моніторингу способу життя та контролю щодо повноти заповнення декларацій Національного агентства не встановлено, а заявнику згаданим вище листом надано обґрунтовану відповідь.

Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку щодо необґрунтованості вимог позивача, які стосуються розгляду його скарги про визнання розгляду його заяви від 10.07.2024 стосовно оформлення декларації керуючою справами ВК Харківської обласної ради О. Малишевою, відповідачем ОСОБА_6 неправомірним, таким що порушує його права, гарантовані ст.40 Конституції України, з наданням відповіді по розгляду звернення з введенням його в оману, стосовно здійснення подальшої перевірки декларацій ОСОБА_8 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків суду.

Стосовно вимог позивача, щодо неналежного розгляду його скарги працівниками Національного агентства, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, питання реалізації громадянами України наданого їм ст.40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі по тексту - Закон №393/96-ВР).

Згідно з приписами ч.1 ст.1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст.3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Згідно ч.1 ст.16 Закону №393/96-ВР скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг визначені ст.19 Закону №393/96-ВР, зокрема, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Судом встановлено, що від ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції надійшла скарга від 09.08.2024 щодо можливих порушень вимог законодавства працівниками Національного агентства під час розгляду його заяв щодо внесення недостовірних відомостей в декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

В скарзі позивач просив вирішити питання щодо складання протоколу про вчинення працівником (Керівником управління проведення моніторингу способу життя та контролю щодо повноти заповнення декларацій Національного агентства ОСОБА_24 ) Національного агентства адміністративного правопорушення, визначеного ч.1 ст.172-9 КУпАП.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальності.

Колегія суддів зазначає, що до адміністративної відповідальності за ст.172-9 КУпАП підлягають притягненню службові особи державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб, їх структурних підрозділів при невжитті передбачених законом заходів у разі виявлення корупційного правопорушення у діяльності службових осіб таких органів, юридичних осіб, їх структурних підрозділів.

За наслідками розгляду інформації, яка містилася у скарзі позивача відповідачем встановлено відсутність підстав для вжиття заходів реагування щодо працівників Національного агентства та притягнення їх до відповідальності, передбаченої ст.172-9 КУпАП.

Як наслідок, Керівником управління відділу внутрішнього контролю Національного агентства з питань запобігання корупції Кардашевським Ю.Р. розглянуто у встановленому Законом №393/96-ВР порядку скаргу ОСОБА_1 та листом від 09.09.2024 № 150-17/65679-24 поінформовано останнього про відсутність підстав для вжиття заходів реагування щодо працівників Національного агентства (а.с.12-13).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

Суд не наділений повноваженнями підміняти собою суб`єкт владних повноважень при прийнятті певного рішення та не може втручатись у дискреційні повноваження такого суб`єкта.

Повноваження стосовно здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування віднесені до компетенції Національного агентства.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що повноваження Національного агентства щодо складання протоколів за адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, визначені в КУпАП, за наслідками вказаного контролю і перевірок, є за своєю правовою природою компетенцією (дискреційними повноваженнями) останнього, а втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що позивач не зазначає фактичних даних, які могли б вказувати на недотримання посадовою особою Національного агентства з питань запобігання корупції положень чинного законодавства під час розгляду його скарги.

Наведене вище в своїй сукупності вказує на необґрунтованість вимог позивача, які стосуються визнання незаконним розгляду зазначеної скарги ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовуючи наведеного вище.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на приписи ч.2 ст.77 КАС України та відмову відповідачів доказувати правомірність своїх дій, брати участь у судовому процесі та вчинення цих дій судом, що порушує принцип ч.1 ст.6 Європейської конвенції про права людини та основоположні свободи, то колегія суддів відхиляє такі посилання, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

В постанові від 16.03.2023 у справі №600/747/22-а Верховний Суд наголошував, що обов`язок суду встановити дійсні обставини справи під час розгляду адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи, як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами ст.2 та ч.4 ст.9 КАС України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Окрім того, Верховний Суд в постанові від 03.10.2019 року у справі №826/15560/15 зазначив, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.

Наведене вище також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 09.01.2024 року у справі №640/19582/21, від 14.11.2024 року у справі №580/3452/22.

Відтак, слід дійти висновку, що, незважаючи на приписи ч.2 ст.77 КАС України, суд першої інстанції на виконання вимог імперативної норми ч.4 ст.9 КАС України вживав відповідні заходи направлені на з`ясування всіх обставин у даній справі, що спростовує доводи апелянта.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 07.11.2019 у справі №826/1647/16 обов`язковою умовою визнання дій, бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача цими діями. Відсутність підтвердженого судовим розглядом факту існування порушеного суб`єктивного права зумовлює і відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи відсутність підтвердженого судовим розглядом факту порушень прав позивача у спірних відносинах, колегія суддів приходить до висновку щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 та правильності висновків суду першої інстанції про залишення без задоволення його адміністративного позову.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 16.12.2021 року у справі №11-164сап21 та невідповідності оскаржуваного рішення суду першої інстанції таким вимогам, встановленим до судового рішення, то колегія суддів зазначає, що у ході апеляційного перегляду даної справи не встановлено допущення судом першої інстанції таких порушень, які б були правовою підставою, в розумінні приписів ст.317 КАС України, для його скасування чи зміни.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо не розгляду справи в порядку загального провадження, як просив позивач, колегія суддів зазначає, що оскільки дана справа не відноситься до справ, які виключно розглядаються за правилами загального позовного провадження, перелік яких визначено у ч.4 ст.12, ч.4 ст.257 КАС України, суд першої інстанції не був позбавлений права її розглянути в порядку спрощеного позовного провадження. Відтак, колегія суддів не вбачає допущення судом першої інстанції норм процесуального права розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги щодо розгляду судом першої інстанції справи поза межами 60 днів, що передбачено ч.1 ст.258 КАС України, колегія суддів вважає такими, що не є підставами для скасування судового рішення.

Згідно ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду першої інстанції від 21.10.2024 відкрито провадження у даній справі, оскаржуване рішення суду прийнято 13.01.2025.

Зміст поняття «розумні строки» в адміністративному судочинстві охоплює собою такі аспекти: 1) розумний строк - це найкоротший з можливих строків розгляду й вирішення адміністративної справи, однак, такий строк не можна ототожнювати із швидким розглядом справи: тривалість розумних строків повинна бути найкоротшою, але достатньою для того, щоб справа була всебічно досліджена судом з наданням оцінки аргументам та доводам учасників справи, які ґрунтуються на поданих ними доказах; 2) на тривалість розумного строку мають вплив різні фактори, як об`єктивного (поведінка учасників справи, складність справи, необхідність залучення та дослідження додаткових доказів, завантаженість суду тощо), так і суб`єктивного характеру.

При цьому, аналізуючи приписи ч.3 ст.317 КАС України, якою унормовано порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, останні не містять такої підстави, як порушення судом строку розгляду справи.

Окрім того, зміст приписів абз.2 ч.2 ст.317 КАС України вказує на те, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

В даному випадку розгляд справи судом першої інстанції понад строк, визначений ст.258 КАС України, не призвів до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, зазначені доводи скарги підлягають відхиленню, як необґрунтовані.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені в його рішення у певних справах (у справі Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), у справі Hirvisaari v. Finland (заява №49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року), рішення Богатова проти України, Нечипорук і Йонкало проти України та ін.), то колегія суддів враховує їх, проте зазначає дане судове рішення (постанова) їм не суперечить.

Суд враховує, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами ч.2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи позивача, викладені в його скарзі, не спростовують висновків суду у даній справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 у справі №520/28585/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді В.А. Калиновський О.В. Присяжнюк