Справа № 494/240/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 494/240/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 25.02.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій позивач просить суд скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ115425 від 21.01.2025 року, якою на ОСОБА_1 накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень; справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт закрити.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.12.2024 об 07:35 год. було здійснено перевірку ТЗ «БАЗ А079.19», д. н. з. НОМЕР_1 , водій - ОСОБА_1 , власник - ОСОБА_2 . Під час перевірки виявлено порушення ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», Постанови КМУ № 176 від 18.02.1997 перевезення пасажирів з с. Ряснопіль до м. Одеси за відсутності схеми марштруту, розкладу руху, таблиці вартості. Також було кваліфіковано порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: схеми марштруту, розкладу руху, таблиці вартості. За результатами перевірки складено акт № АР 090347 від 09.12.2024 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. В наслідок складено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ115425 від 21.01.2025 ОСОБА_3 в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області, розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, стягнув з ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у сумі 17 000 грн на підставі Акта № АР090347 від 09.12.2024, відповідальність передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 04 лютого 2025 року справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ115425 від 21.01.2025 передано за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду.

25.02.2025 зазначена справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду на супровідному листі (вхід. №6053/25), та за результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Скупінській О.В.

Ухвалою судді від 28.02.2025 прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.

11.03.2025 (вх.№ЕС/21963/25) від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Щодо твердження позивача, що він не здійснює регулярні пасажирські перевезення, то у відзиві вказано, що позивач є ліцензіатом згідно Ліцензії серії, яка видана Державною службою України з безпеки на транспорті 03.12.2021 - для надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним транспортом, дозволений вид робіт - внутрішні перевезення пасажирів автобусами. Зазначена ліцензія видана ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 . Відповідач звертаємо увагу суду, що транспортний засіб марки БАЗ, номерний знак НОМЕР_1 на момент проведення перевірки здійснював перевезення пасажирів за маршрутом Ряснопіль - Одеса, в салоні транспортного засобу знаходились пасажири. Позивач під час спілкування з посадовою особою Укртрансбезпеки не заперечував щодо перевезення пасажирів на момент перевірки. Також, позивачем було надано витяг про надання йому ліцензії на перевезення пасажирів автобусами.

Щодо необхідності наявності у автомобільного перевізника схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду, то у відзиві вказано, що водій автобуса, повинен мати при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України. Відповідач вказує, що автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечити транспортний засіб, який здійснює регулярні пасажирські перевезення, зокрема схемою маршруту та копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху, який має бути у водія з собою.

Як зазначено у відзиві, з матеріалів справи встановлено, що підставою для застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу стала відсутність на момент перевірки документів, передбачених ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме: розкладу руху, таблиці вартості проїзду та схеми маршруту. Отже, посадові особи Укртрансбезпеки діяли у відповідності до Закону України Про автомобільний транспорт, на підставі та у межах встановлених чинним законодавством повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України та з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення щодо винесення оскаржуваної постанови. Фіксація порушення здійснювалась на портативний відеореєстратор.

З урахуванням вищевикладеного, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено такі факти та обставини.

09.12.2024 посадовою особою Державної служби України з безпеки на транспорті в пункті габаритно-вагового контролю на а/д М-14 Одеса-Мелітополь (21 км + 434 м) на підставі направлення на рейдову перевірку від 05.12.2024 № 000050, здійснено перевірку транспортного засобу марки БАЗ А079.19, державний номерний знак НОМЕР_1 , водієм якого був позивач - ОСОБА_1 .

За результатом проведеної перевірки 09.12.2024 відповідачем виявлено порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону, а саме: перевезення пасажирів за маршрутом с. Ряснопіль - м. Одеса за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 39 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме: схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду.

За результатом виявлених порушень складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом № АР 090347 від 09.12.2024.

На підставі Акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом від 09.12.2024 № АР 090347 начальником відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 115425 від 21.01.2025, якою до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000 грн.

Вважаючи протиправною та такою, що підлягає скасуванню вказану постанову, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд зазначає.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі Закон №2344-ІІІ).

Статтею 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі Положення №103) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Положення №103 основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті.

Згідно підпункту 2 та 29 пункту 5 Положення №103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Отже, відповідачу надано право здійснювати державний контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства щодо габаритно-вагових стандартів транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Відповідно до статті 1 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Частиною 12 статті 6 Закону №2344-ІІІ державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно з частинами 14, 17 статті 6 Закону № 2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) та порядок здійснення габаритно-вагового контролю визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 затверджено Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 1567 (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) такий визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Пунктом 14 Порядку № 1567 передбачено, що рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно:

наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;

додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода);

відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;

оснащення таксі справним таксометром;

відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу;

додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;

наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;

додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;

виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі);

виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

За змістом абзацу 2 частини 1 статті 34 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Частиною першою ст. 39 Закон України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт» документи для регулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про автомобільний транспорт» водій автобуса зобов`язаний, зокрема, мати з собою і пред`являти для перевірки уповноваженим посадовим особам документи, передбачені законодавством.

За приписами абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказаними нормами чітко визначено обов`язок наявності у автомобільних перевізників необхідних документів для здійснення регулярних пасажирських перевезень.

Як вбачається з матеріалів справи до позивача, як до перевізника, застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17 000 грн за відсутність у водія під час здійснення нерегулярних пасажирських перевезень схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду, квитково-касового листа, що передбачено абз.3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07.05.2010 № 278, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 червня 2010 року за № 408/17703, затверджений «Порядок розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту» (далі - Порядок № 278).

Згідно п. 1. 2 схема автобусного маршруту - нанесена на карту автомобільних доріг відповідної місцевості або на її фрагмент чи на план міста або на його фрагмент лінія шляху проходження маршруту.

Згідно з пунктом 1.3 Порядку 278 автомобільний перевізник повинен забезпечити: водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, - таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту та копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху; водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних спеціальних перевезень, - примірником паспорта маршруту з позначкою "В".

Відповідно до п.1.4. Порядку №278 схема маршруту та розклад руху регулярних перевезень або відповідний примірник паспорта регулярних спеціальних перевезень пред`являються водієм автобуса під час здійснення перевезень пасажирів та перевізником за його місцезнаходженням для перевірки представникам Державної служби України з безпеки на транспорті під час здійснення ними державного контролю та працівникам уповноважених підрозділів Національної поліції України.

Отже, для підтвердження наявності статусу «автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів» у розумінні частини першої статті 33 Закону № 2344-III необхідно встановити дві ознаки: 1) перевезення пасажирів транспортним засобом за оплату; 2) використання транспортного засобу на законних підставах.

Необхідність встановлення автомобільного перевізника, сформована у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2024 року у справі № 420/15732/22, від 14 листопада 2024 року у справі№ 440/8156/23, від 13 березня 2025 року у справі №120/10641/22.

Крім того, з аналізу наведених норм слідує, що за відсутності документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, передбачених статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Непред`явлення під час проведення перевірки, зазначених у статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»

В поданій позовній заяві позивач взагалі заперечує факт здійснення ним пасажирських перевезень під час перевірки.

Як встановлено судом за результатом проведеної перевірки 09.12.2024 відповідачем виявлено порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону, а саме: перевезення пасажирів за маршрутом с. Ряснопіль - м. Одеса за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 39 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме: схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду.

Наказом Міністерства інфраструктури України № 590 від 09.08.2022 затверджений Порядок застосування засобів фото- і відеофіксації посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2022р. за № 1053/38389). Згідно п.5 розділу ІІ Порядку № 590, портативний відеореєстратор вмикається посадовою особою Укртрансбезпеки та повинен перебувати в режимі відеозйомки з аудіо супроводженням під час здійснення відповідних заходів, визначених пунктом 3 розділу I цього Порядку, крім випадків, пов`язаних з виникненням у посадової особи Укртрансбезпеки приватного становища (відвідування вбиральні, кімнати відпочинку, перерви для приймання їжі тощо). Посадова особа Укртрансбезпеки зобов`язана вмикати портативний відеореєстратор під час рейдових перевірок (перевірок на дорозі): зупинення транспортного засобу, процесів виявлення та фіксування порушень, спілкування з фізичними особами.

Разом із відзивом відповідачем надано до суду відеозаписи, які, за твердженням відповідача, здійснювалась на портативний відеореєстратор.

З вказаних відеоматеріалів судом встановлено, що на них зафіксовано зупинення транспортного засобу номерний знак НОМЕР_1 .

Суд зазначає, що надані до суду відеоматеріали не містять звуку.

З відеозапису вбачається, що водієм було пред`явлено посадовій особі тахокарти та що у транспортному засобі знаходилися щонайменше 3 пасажири.

Таким чином обставини, встановлені при перевірці позивача 09.12.2024 підтверджуються не лише актом від 09.12.2024 №АР090347, а й поданими до суду матеріалами відеофіксації.

Оскільки водій не пред`явив посадовим особам Укртрансбезпеки схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду, то відповідач правильно зафіксували в акті перевірки від 09.12.2024 №АР090347 порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, за яке передбачена відповідальність абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 39 цього Закону).

Отже, матеріалами справи доведено факт вчинення позивачем правопорушення визначеного статтею 39 цього Закону, за що статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачена відповідальність автомобільного перевізника у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач у ході судового розгляду не спростував виявлений органом державного контролю факт пасажирських перевезень 09.12.2024 за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", та не довів, що він як суб`єкт господарювання вжив усіх залежних від нього заходів для недопущення цього господарського правопорушення.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови необхідно відмовити.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

Розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: Державна служба з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА

.