Справа № 420/28377/24
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2025-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/28377/24

Перша інстанція: суддя Юхтенко Л.Р.,

повний текст судового рішення

складено 18.12.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Градовського Ю.М.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

10.09.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд визнати незаконним та скасувати наказу про його звільнення та зобов`язання командування військової частини надати йому необхідне лікування за місцем постійної реєстрації.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що він з 08.04.2022 як доброволець проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та на час незаконного звільнення обіймав посаду командира гармати 1 самохідного артилерійського взводу 3 самохідної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 .

Позивач вказував, що за весь строк служби не мав жодного стягнення або зауваження, але з певного часу у нього склались напружені відносини з його безпосереднім командиром, в результаті чого йому було відмовлено в наданні медичних послуг, а відповідно до медичних документів у нього серйозні проблеми з колінним суглобом.

Також позивач зазначав, що 06.09.2024 його безпосереднім командиром він був повідомлений, що звільнений із займаної посади, позбавлений звання молодший сержант, переведений стрільцем першого стрілецького відділення третього стрілецького зводу другої стрілецької роти другого стрілецького батальйону.

Наказ про звільнення позивач вважав протиправним оскільки щодо позивача не було проведено жодних службових розслідувань, з наказом його не ознайомили та частиною тексту наказу він отримав смс-повідомленням на телефон.

Також позивач звертав увагу на те, що він є спеціалістом в області артилерії і не готувався до піхотного підрозділу, а переведення спеціаліста в області артилерії (яких треба готувати тривалий час і яких не вистачає) підриває боєздатність Збройних Сил України. Звертав увагу позивач і на те, що медичні документи, які підтверджують захворювання у нього колінного суглобу не дають йому змоги служити в піхотному підрозділі, вже майже два з половиною роки він перебуває на війні і потребує лікування та можливо реабілітації.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року ухваленим в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою скасувати наказ про переведення в піхотний підрозділ на посаду рядового, зобов`язати командування військової частини надати необхідне лікування.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, суд першої інстанції не розглядав питання , що стосується надання апелянту медичних послуг, посилавшись на декларативні норми, які не мають жодного відношення до справи.

Також апелянт звертає увагу на те, що на час подання апеляційної скарги йому проведена хірургічна операція колінного суглобу та він пересувається на милицях і його перебування в піхотному підрозділі неможливе в принципі.

На думку апелянта наказ про його звільнення з займаної посади є незаконним з наступних підстав:

1) апелянт не був з ним ознайомлений, не дивлячись на його вимоги;

2) апелянта спеціаліст в області артилерії і не готувався до піхотного підрозділу;

3) переведення спеціаліста в області артилерії ( яких треба готувати тривалий час і яких не вистачає) підриває боєздатність Збройних Сил України;

4) медичні документи, які підтверджують захворювання колінного суглобу не дають змоги апелянту служити в піхотному підрозділі, йому проведена хірургічна операція колінного суглобу, яка виключає навантаження на суглоб;

5) наказ винесений з порушенням вимог п., п. 82, 112 Положення про проходження служби громадянами України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 2008 року.

У відзиві на апеляційну скаргу військова частина НОМЕР_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. При цьому військова частина НОМЕР_1 вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки суд першої інстанції дослідив усі наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм правильну правову оцінку.

Військова частина НОМЕР_1 звертає увагу на те, що оскаржуваним наказом, з метою комплектування особовим складом НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 відповідно до рапорту командира 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 (вхідний №36664 від 27.08.2024), та згідно з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 125-РС від 31.08.2024року, молодшого сержанта ОСОБА_1 , було переведено на іншу посаду, тобто відсутній факт звільнення апелянта з військової служби та позбавлення його військового звання.

Щодо надання медичної допомоги апелянту, військова частина НОМЕР_1 зазначає, що Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що про все, що склалося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальнику. Але в матеріалах справи міститься рапорт позивача від 07.09.2024 року з проханням направлення його на лікування, який адресований не безпосередньому його командиру, є не зареєстрованим, та не містить резолюції безпосереднього командира.

Також військова частина НОМЕР_1 зазначає, що молодший сержант ОСОБА_1 за порушення військової дисципліни вважається таким, що самовільно залишив місце служби з 10.09.2024 по теперішній час.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що відповідно до витягу наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №8 від 08 квітня 2022 року військовозобов`язаних та резервістів призваних на військову службу відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» та наказу Верховного головнокомандувача Збройних Сил України від 22.02.2022 № 2 «Про призов резервістів на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період» зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 солдата запасу ОСОБА_1 та призначено на посаду оператора групи спеціального призначення №3 роти спеціального призначення №1 тактичної групи №5 військової частини НОМЕР_1 (а.с. 46, 50).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 125-РС від 31.08.2024 увільнено від займаної посади та призначено: пунктом 60 наказу ОСОБА_1 , командира гармати 1 самохідного артилерійського взводу 3 самохідної артилерійської батареї, стільцем 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону, призначається на нижчу посаду шпк «сержант» на шпк «солдат» (а.с. 47, 51).

Також, відповідно до матеріалів справи апелянта був нагороджений відзнакою Міністра оборони України Хрест Сухопутних військ від 19.01.2024 № 92 (а.с. 6).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 246 від 01.09.2024 осіб рядового, сержантського і старшинського складу військової частини НОМЕР_1 увільнено від займаної посади та призначено: пунктом 6.41 наказу молодшого сержанта ОСОБА_1 , командира гармати 1 самохідного артилерійського взводу 3 самохідної артилерійської батареї, стільцем 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону, ВОС-100915А.

З 01 вересня 2024 року вважати таким, що справи прийняв та приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом за тарифним розрядом 5 у сумі 2820 гривень, шпк «солат».

Наказано виплачувати щомісячну премію відповідно до особистого внеску у загальний результат служби у розмірі 523 відсотки посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років (а.с. 48, 52).

02.09.2024 військовою частиною НОМЕР_1 апелянту надане направлення на консультацію травматолога (а.с. 7).

Відповідно до копій медичних документів, наданих до суду першої інстанції, апелянт у м. Охтирка 29.08.2024 проходив медичне обстеження в Центрі магнітно-резонансної томографії « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; 02 та 04 вересня 2024 року проходив обстеження у лікаря-травматолога, отримавши рекомендацію в державній установі «Інститут патології хребта та суглобів ім. проф. М.І.Ситенка» від 04.09.2024 про необхідність в оперативному лікуванні та про можливість госпіталізації з 30.09.2024 (а.с. 9-10).

Також матеріали справи містять копії двох рапортів, датованих 06.09.2024, які адресовану командиру 3 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону, в яких апелянт просив надати пояснення причин переведення до стрілецького підрозділу (а.с. 11), та навів свою незгоду з рішенням щодо переводу до стрілецького батальйону, повідомивши про неможливість проходження служби за стоном здоров`я та про потребу хірургічного втручання (а.с. 14).

Надав апелянт до суду першої інстанції також і копію рапорту від 07.09.2024 адресованого командиру 3 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону, в якому він просив направити його на планову операцію, враховуючи висновок Інституту патології хребта та суглобів ім. проф. М.І.Ситенка (а.с. 13).

Апеляційний суд звертає увагу нате, що копії рапортів від 06 та 07 вересня 2024 року не містять відомостей щодо їх реєстрації (прийняття), особою якій вони адресовані.

Відповідно до матеріалів справи, витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 255 від 10.09.2024 року, молодшого сержанта ОСОБА_1 з 10 вересня 2024 року вважати таким, що самовільно залишив частину, виключити зі складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування та тактичної групи (а.с. 49, 53).

До апеляційної скарги апелянт надав копію виписки №18407 від 28.11.2024 (а.с. 70), відповідно до якої апелянт перебував на стаціонарні у комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня №11» де був клінічно , лабораторно обстежений та госпіталізований в травматологічне відділення для лікування, 22.11.2024 проведена хірургічна операція правого колінного суглобу.

Відповідно до копії довідки ВЛК від 28.11.2024 №790 (а.с. 71), яка надана до апеляційної скарги, проведений медичний огляд апелянта та встановлено, що травма тяжка (згідно наказу МОЗ №370 від 04.07.2007), апелянт потребує лікування після травми на 30 календарних днів.

При цьому апеляційний суд зазначає, що як виписка №18407 від 28.11.2024 так і довідка ВЛК від 28.11.2024 №790 містять назву проходження апелянтом військової служби «в/ч НОМЕР_3 ».

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не був звільнений та позбавлений військового звання, а був переміщений на нижчу посаду із шпк «солдат» без позбавлення свого військового звання «сержант»; на позивача поширюються дія положень пунктів 82, 83, 112 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, відповідно до яких військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди та може бути переміщений на нижчі посади: у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану. При цьому суд першої інстанції не прийняв посилання позивача стосовно того, що він є спеціалістом в області артилерії і не готувався до піхотного підрозділу, оскільки позивач має набутий з квітня 2022 року досвід у військовій справі. Відхиляючи посилання позивача на медичні документи та на копії рапортів доданих до позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав докази амбулаторного прийому в медичному пункті військової частини, перебування на лікарняному, докази направлення його військовою частиною на лікування, у порядку встановленому Статутом та докази надання/надсилання рапортів стосовно вказаного питання, відповідачу, у відповідності до вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України та діє до теперішнього часу.

Відповідно до статті 1 Закону України №3543 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (надалі Закон №3543, в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ порядок комплектування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України військовослужбовцями з числа іноземців та осіб без громадянства встановлюється цим Законом та прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі Положення №1153/2008 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 1 розділу І Положення №1153/2008 цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі.

Згідно з п. 82 розділу IV Положення №1153/2008 призначення військовослужбовців на посади здійснюється:

1) на вищі посади у порядку просування по службі;

2) на рівнозначні посади:

у разі проведення заміни у військових частинах (підрозділах), які виконують завдання в районах ведення воєнних (бойових) дій, у тому числі в районах проведення антитерористичних операцій;

у разі проведення заміни у місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі місцевості з установленим строком військової служби);

для набуття практичного досвіду управлінської діяльності в органах військового управління різного рівня або для більш доцільного використання за фахом чи досвідом роботи за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, зокрема на особисте прохання військовослужбовця;

за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

за сімейними обставинами на особисте прохання;

з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей на підставі висновку атестування;

у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності;

у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України;

вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах;

у разі проведення заміни у військових частинах (підрозділах), які виконують завдання в районах ведення воєнних (бойових) дій, у тому числі в районах проведення антитерористичних операцій; у разі відсутності можливості поновлення на попередній посаді у зв`язку з незаконним звільненням або переміщенням по службі за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України;

3) на нижчі посади:

у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;

за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей на підставі висновку атестування;

за віком або сімейними обставинами на особисте прохання;

у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;

у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення відповідно до Дисциплінарного статут Збройних Сил України;

у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;

вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах та за відсутності рівнозначних посад;

за ініціативою військовослужбовця (крім військовослужбовців, які займають посади, за якими передбачені первинні військові звання офіцерського, сержантського і старшинського складу) на нижчу на один ступінь посаду на підставі рішення посадової особи відповідно до номенклатури посад;

4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти із звільненням з посади, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання;

5) у зв`язку із закінченням строку перебування на посаді;

6) у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану;

7) у зв`язку зі звільненням осіб сержантського і старшинського складу, які займали посади офіцерського складу;

8) у зв`язку з призначенням на посади, що можуть бути заміщені військовослужбовцями, які під час проходження військової служби були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, - на особисте прохання за рішенням посадової особи, до повноважень якої належить призначення на посади відповідно до переліку посад, що можуть бути заміщені такими військовослужбовцями, який визначається Міністерством оборони України;

9) у разі запровадження нового військового звання.

Посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачено вище військове звання, ніж за займаною посадою, а за умови рівних військових звань більший посадовий оклад (тарифний розряд).

Призначення військовослужбовців на інші посади також здійснюється у випадках, передбачених пунктами 102 і 104 цього Положення.

Згідно з абз. Першим п. 83 розділу IV Положення №1153/2008, військовослужбовці призначаються на посади і переміщуються по службі за основною або спорідненою спеціальністю з урахуванням досвіду служби, рівня їх професійної компетентності, особистих якостей і досягнень та відповідності характеристикам посад, визначених Міністерством оборони України. У разі коли є потреба призначення військовослужбовців на посади за новою спеціальністю, їх призначенню на ці посади має передувати відповідна підготовка (перепідготовка). Для доукомплектування Збройних Сил України в умовах особливого періоду військовослужбовці можуть призначатися на посади, передбачені штатами воєнного часу, за новою спеціальністю з урахуванням набутого досвіду.

Пунктом 94 розділу IV Положення №1153/2008 передбачено, що переміщення військовослужбовців з вищих посад на нижчі здійснюється на підставах, передбачених, зокрема, абзацами другим шостим підпункту 3 та останнім абзацом пункту 82 цього Положення, - прямими начальниками у межах наданих їм прав щодо призначення на посади.

Відповідно до п. 112 розділу IV Положення №1153/2008 військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.

Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:

неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;

потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.

Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.

Згідно з п. 113 розділу IV Положення №1153/2008, переміщення військовослужбовця за станом здоров`я або за станом здоров`я членів його сім`ї здійснюється за рапортом військовослужбовця та за наявності відповідного медичного висновку.

Для переміщення в іншу місцевість військовослужбовець до рапорту додає відповідні документи, які підтверджують необхідність зміни місця проживання:

дружини (чоловіка);

його (її) неповнолітніх дітей, повнолітніх дітей учнів (студентів) закладів освіти за денною формою навчання, які перебувають на утриманні військовослужбовця, та дітей з інвалідністю I або II групи;

непрацездатних батьків військовослужбовця та його (її) дружини (чоловіка);

братів, сестер військовослужбовця та його (її) дружини (чоловіка), які перебувають на його (її) утриманні.

Переміщення на нове місце військової служби військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом, викликане потребою догляду за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) чи особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, здійснюється командирами з`єднань, рівнозначними їм і вище посадовими особами на підставі рапорту військовослужбовця та відповідних документів, які підтверджують потребу в постійному сторонньому догляді (допомозі, нагляді) за ними.

Відповідно до абз. Другого п. 257 розділу ХIV Положення №1153/2008, для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

Як правильно встановив суд першої інстанції, підтверджено матеріалами справи , апелянт не був звільнений та позбавлений військового звання, оскільки наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2024 №125-РС та від 01.09.2024 №246 апелянт був увільнений від займаної посади (посади командира гармати 1 самохідного артилерійського взводу 3 самохідної артилерійської батареї) та переміщений на нижчу посаду шпк «солдат» (на посаду стрільця1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 2 стрілецького батальйон).

При цьому, вказане переміщення відбулось в особливий період (період дії воєнного стану), та стосувалось апелянта, який був призваний на військову службу за мобілізацію в особливий період.

За наведених обставин, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що на апелянта поширюються дія пунктів 82, 83, 112 Положення №1153/2008, за приписами яких військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди та може бути переміщений на нижчі посади: у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану.

Як зазначає військова частина НОМЕР_1 та не спростовується доводами апеляційної скарги, наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 125-РС від 31.08.2024 прийнятий з посиланням на пункти 82 та 257 Положення №1153/2008, з метою комплектування особовим складом 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 відповідно до рапорту командира НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 (вхідний №36664 від 27.08.2024).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що командир військової частини НОМЕР_1 мав повноваження на видання наказу № 125-РС від 31.08.2024 про переміщення ОСОБА_1 на інше місце проходження служби за наявністю службової необхідності у період дії правового режиму воєнного стану без його згоди.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що апелянта не надав, а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції доказів неможливості його переміщення без його згоди, які передбачені п. 112 Положення №1153/2008, та які існували на час виникнення спірних правовідносин, зокрема станом на 31.08.2024.

Апеляційний суд, які і суд першої інстанції, відхиляє посилання апелянта на те, що він є спеціаліст в області артилерії і не готувався до піхотного підрозділу, оскільки за приписами абзацу першого пункту 83 Положення №1153/2008, для доукомплектування Збройних Сил України в умовах особливого періоду військовослужбовці можуть призначатися на посади, передбачені штатами воєнного часу, за новою спеціальністю з урахуванням набутого досвіду. Як правильно зауважив суд першої інстанції та це не спростовано доводами апеляційної скарги, матеріалами справи підтверджено, що апелянт проходить військову службу з квітня 2022 року, а отже має набутий досвід у військовій справі.

При цьому апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги стосовно не ознайомлення апелянта з наказами про переміщення, не відповідає дійсності, оскільки апелянт сам вказує, що про переміщення він був повідомлений смс-повідомленням 06.11.2024, та зазначені доводи самі по собі не спростовують висновки суду першої інстанції про законність наказів військової частини НОМЕР_4 від 31.08.2024 №125-РС та від 01.09.2024 246.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції щодо посилання апелянта на наявність медичних документів, які підтверджують захворювання колінного суглобу, яке не дає змоги служити в піхотному підрозділі та потребу у лікуванні і можливу реабілітацію, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 113 Положення №1153/2008, переміщення військовослужбовця за станом здоров`я або за станом здоров`я членів його сім`ї здійснюється за рапортом військовослужбовця та за наявності відповідного медичного висновку.

Матеріали справи не містять рапорту апелянта, поданого на час виникнення спірних правовідносин, щодо переміщення його за станом здоров`я та відповідного медичного висновку.

Надані до суду першої інстанції направлення військової частини НОМЕР_1 від 02.09.2024 на консультацію травматолога та консультативний висновок від 04.09.2024 Інститут патології хребта та суглобів ім. проф. М.І. Ситенка, не є медичним висновком щодо стану здоров`я апелянта, а виписка №18407 від 28.11.2024 та довідки ВЛК від 28.11.2024 №790 були отримані апелянтом після звернення до суду з адміністративним позовом та не стосуються правовідносин які виникли 31.08.2024.

Щодо рапортів від 06.09.2024 та від 07.09.2024, копії яких додані до позовної заяви, апеляційний суд зазначає таке.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (надалі Статут в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) та визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі військові частини). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями. Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Відповідно до статті 12 Статуту, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Відповідно до статті 13 Статут, військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

Статтею 14 Статуту, встановлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

На час подання рапортів від 06.09.2024 та від 07.09.2024 командир 3 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону не був безпосереднім начальником апелянта.

Копії рапорту від 06.09.2024 з вимогою апелянта надати пояснення щодо переміщення, свідчить про те, що на час подання такого рапорту апелянт вже був обізнаний про переміщення та про те, що командир 3 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону не є його безпосереднім начальником.

Вказана обставина досліджена судом першої інстанції та мотивувальна частина рішення міст її правову оцінку, в той час як доводи апеляційної скарги зазначеного не спростовують.

Водночас, апелянт не надав доказів його звернення із відповідними рапортами до свого безпосереднього начальника 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону або вище стоячого начальника.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо стану здоров`я апелянта, щодо вимоги про надання направлення на лікування та наданим до апеляційної скарги копіям документів, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 254 Статуту військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Відповідно до статті 255 Статуту, амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини.

Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.

Статтею 256 Статуту встановлено, що військовослужбовці строкової військової служби направляються до медичного пункту частини черговим роти під командою інструктора з тактичної медицини роти або старшого, призначеного з числа хворих. Книга запису хворих (згідно з додатком 14 до цього Статуту) за підписом головного сержанта роти подається черговому медичного пункту не пізніше ніж за 2 години до початку амбулаторного прийому. Черговий медичного пункту контролює прибуття до медичного пункту всіх військовослужбовців, занесених до книги запису хворих.

Після огляду лікарем (фельдшером) хворі залежно від характеру хвороби направляються для лікування.

Хворі, яким призначене амбулаторне лікування, для приймання ліків і проведення інших лікувальних процедур, а також ті, що потребують консультації медичних спеціалістів, направляються до медичного пункту військової частини у дні і години, зазначені лікарем у книзі запису хворих.

Після одержання медичної допомоги військовослужбовці повертаються в розташування роти під командуванням інструктора з тактичної медицини або старшого. Старший команди передає книгу запису хворих черговому роти, який подає її командирові роти. За висновком лікаря (фельдшера), зазначеним у книзі запису хворих, і відповідним рішенням командира роти головний сержант роти віддає необхідні вказівки.

Офіцери та військовослужбовці військової служби за контрактом, за висновком лікаря можуть залишатися для лікування на квартирах (удома). Про результати огляду хворих, характер поданої допомоги і призначення лікар робить відповідні відмітки в медичних книжках та видає довідки про стан здоров`я.

Відповідно до статті 257 Статуту, висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців строкової військової служби від занять, робіт, несення служби у наряді, а офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом, - від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб. У разі потреби термін звільнення може бути продовжено. Рекомендації лікаря (фельдшера) про часткове або повне звільнення від виконання обов`язків підлягають виконанню посадовими особами.

По закінченні терміну звільнення за висновком лікаря військовослужбовці мають бути направлені у разі потреби на повторний медичний огляд. Про звільнення від виконання службових обов`язків офіцерів і військовослужбовців військової служби за контрактом на підставі довідки лікаря (фельдшера) і про вихід їх на службу після хвороби оголошується в наказі по військовій частині.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 260 Статуту, на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора)

У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.

Апеляційний суд зазначає, що надані апелянтом до суду першої інстанції копії медичних документів, не є тими документами, які визначені наведеними вище приписами Статут та не свідчать про дотримання апелянтом процедури, а саме, амбулаторного прийому в медичному пункті військової частини, перебування на лікарняному, докази направлення його військовою частиною на лікування, у порядку встановленому Статутом та докази надання/надсилання рапортів стосовно вказаного питання, відповідачу.

Отже, фактичні обставини справи свідчать про те, що накази від 31.08.2024 №125-РАС та від 01.09.2024 №246 прийняті правомірно, та військовою частиною НОМЕР_1 не було допущено протиправної бездіяльності у направленні апелянта на лікування. Копії медичної документації та довідки ВЛК додані до апеляційної скарги не спростовують вище наведеного висновку, враховуючи час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 2-12, 72-79, 242, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року по справі №420/28377/24 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 08.05.2025

Суддя доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: І.О. Турецька