Справа № 400/4538/25
Суддя: Дерев'янко Л.Л.
Дата ухвалення: 2025-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про забезпечення позову

09 травня 2025 р. № 400/4538/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаМіністерства оборони України, просп. Повітряних Сил, 6,м. Київ,03168,

прозаява про забезпечення позову,
ВСТАНОВИВ:

06.05.2025 до Миколаївського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі - відповідач ) з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, (пр.-т Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ) щодо не сприяння доведення до командування військової частини НОМЕР_1 рапорт позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ( АДРЕСА_2 ) від 26.04.2025 року про звільнення з військової служби відповідно до абз. 4 підпункту 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу»;

- зобов`язати Міністерство оборони України, (пр.-т Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ) довести до відома командування військової частини НОМЕР_1 рапорт позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ( АДРЕСА_2 ) від 26.04.2025 року про звільнення з військової служби відповідно до абз. 4 підпункту 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу» та зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 прийняти відповідне рішення про звільнення з військової служби позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ( АДРЕСА_2 ) відповідно до абз. 4 підпункту 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу».

08 травня 2025 року до суду надійшла заява представника позивача адвоката Володимира Скоробогатько про забезпечення позову шляхом:

- зупинення видання наказу (по стройовій частині) в частині зарахування до списків особового складу до іншої військової частини, а залишити ОСОБА_1 проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) до винесення рішення по адміністративному позову ОСОБА_1 в суді та до набрання законної сили судовим рішенням;

- заборони командуванню військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) здійснювати переміщення ОСОБА_1 у зону бойових дій з метою проходження військової служби в Збройних Силах України під час розгляду адміністративного позову у суді та до набрання законної сили судовим рішенням.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, представник заявника посилається на те, що якщо заявника буде зараховано до списків особового складу іншої військової частити та направлено в зону активних бойових дій, то його права будуть повністю порушені. Реалізація зарахування заявника до списків особового складу до іншої військової частини з військової частини НОМЕР_1 , видання наказу та переміщення ОСОБА_1 у зону бойових дій з метою проходження військової служби в Збройних Силах України не можлива до надання судом оцінки на предмет правомірності підстав звільнення ОСОБА_1 , оскільки в іншому разі при задоволенні позову, поновити порушенні права та інтереси заявника в іншій військовій частині буде істотно ускладнено.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути заяву без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.

Згідно з приписами ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Приписами ч.1 ст.151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено шляхом, зокрема, забороною відповідачу та іншим особам вчиняти певні дії, що стосуються предмету спору.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду у разі задоволення позову; для задоволення судом заяви про забезпечення позову заявник має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви, подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, а також довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною другою статті 150 КАС України.

Передумовою для вжиття таких заходів, з урахуванням положень ч.2 ст.151 КАС України, є існування та встановлення судом обставин, визначених ч.2 ст.150 Кодексу.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Предметом спору у даній справі є оскарження позивачем бездіяльності Міністерства оборони України щодо не сприяння доведення до командування військової частини НОМЕР_1 рапорту позивача ОСОБА_1 , про звільнення з військової служби .

Як вже зазначено вище, необхідність забезпечення позову позивач обґрунтовував тим, що згодом він може бути переміщений до іншої військової частини.

Суд враховує, що відповідно до пункту 10 частини 3 статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, та який станом на теперішній час триває.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (надалі також Закон № 548-XIV).

За приписами статті 28 Закону № 548-XIV єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

- наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

- наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати віддавати накази;

- забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Приписами статті 30 Закону № 548-XIV передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Позивач просить суд зупинити видання наказу (по стройовій частині) в частині зарахування до списків особового складу до іншої військової частини, а залишити ОСОБА_1 проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , заборонити здійснення його переміщення в зону бойових дій до набрання законної сили рішення суду у справі.

При цьому, предметом спору у цій справі є визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України щодо не сприяння доведення до командування військової частини НОМЕР_1 рапорт позивача ОСОБА_1 від 26.04.2025 року про звільнення з військової служби.

Отже, прийняття військовою частиною НОМЕР_1 наказу, розпорядження щодо направлення позивача до іншої військової частини не охоплюються предметом позову в цій справі.

Крім того, обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом заборони командуванню Військової частини НОМЕР_3 зупинити видання наказу про зарахування до іншої військової частини, здійснювати будь-які дії щодо переміщення, для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, до набрання законної сили рішенням суду у справі, фактично зводиться до зупинення дій наказу, який може бути прийнятий у майбутньому і є явно непропорційним обмеженням у компетенції тієї чи іншої військової частини в умовах воєнного стану.

При цьому, пункт 10 частини 3 статті 151 КАС України не конкретизує який саме наказ або розпорядження командира (начальника) може бути віддано військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Закон України Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Суд зазначає, що направлення військовослужбовця для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, або до іншого навчального центру здійснюється за наказом або розпорядженням командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Враховуючи вимоги п.10 ч.3 ст.151 КАС України та предмет спору у даній справі, у суду відсутні повноваження та підстави забороняти військовій частині НОМЕР_1 вчиняти дії у спосіб, який визначений позивачем у заяві про забезпечення позову.

З огляду на викладене, суддя приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а тому у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.150-154,156,248,256,294 КАС України, суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набрала законної сили 09.05.25 (з моменту її проголошення (підписання) суддею в порядку ст. 256 КАС України).

Строк пред`явлення до виконання протягом трьох років (трьох місяців).

Апеляційна скарга на цю ухвалу може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання) в порядку, визначеному ст.ст. 295-297 КАС України.

Суддя Дерев`янко Ліна Леонідівна