Справа № 160/9090/25
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2025 рокуСправа №160/9090/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
27.03.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему Електронний суд надійшов адміністративний позов Дніпровської міської ради до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому позивач просить:
- визнати незаконною та скасувати постанову про накладення штрафу № 75945107, яка винесена 11.03.2025 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса);
- визнати незаконною та скасувати постанову про виправлення помилки у процесуальному документі № 75945107, яка винесена 11.03.2025 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса);
- визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 75945107, яка винесена 11.03.2025 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
В обґрунтування позову позивач зазначив, що на виконання рішення суду по справі №160/6363/24 до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження Дніпровською міською радою прийнято на найближчому пленарному засіданні рішення від 21.08.2024 №137/54 «Про розгляд електронної петиції», а тому позивач належним чином виконав рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2024 року по справі №160/6363/24. Позивач наголошує, що про виконання вищезазначеного рішення суду позивачем було повідомлено державного виконавця, однак відповідачем протиправно прийнято оскаржену постанову та не закінчено виконавче провадження. Також, представником позивача зазначено, що оскільки постанова від 11.03.2025 ВП № 75945107 про виправлення помилки у процесуальному документі є похідною від постанови про накладення штрафу, то на думку Дніпровської міської ради, вона також є незаконною та підлягає скасуванню. Крім того, позивач вважає, що відповідач повинен був винести постанову про закриття виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду, однак відповідачем винесено постанову від 11.03.2025 про закінчення виконавчого провадження № 75945107. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Розгляд справи призначений на 29.04.2025 о 11:45.
В обґрунтування заперечень представником третьої особи зазначено, що прийняте Дніпровською міською радою рішення №137/54 від 21.08.2024 не може вважатися виконанням судового рішення по справі № 160/6363/24. Так, позивач посилається на рішення №137/54, яке датоване 21.08.2024, зазначаючи, що вказане рішення є належним виконанням судового рішення по справі №160/6363/24. Проте, вказаний довод повністю спростовується ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2024 по справі №160/6363/24 якою вирішено: заяву Громадської організації ПЛАТФОРМА ГРОМАДСЬКИЙ КОНТРОЛЬ про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №160/6363/24 - задовольнити. Тобто в межах справи №160/6363/24, дослідивши рішення №137/54 від 21.08.2024, на яке посилається позивач, суд встановив, що воно не може вважатися належним розглядом електронної петиції та виконанням судового рішення у справі і задовольнив заяву про встановлення судового контролю, зобов`язавши Дніпровську міську раду подати новий звіт про виконання судового рішення. З огляду на викладене, доводи позивача, викладені в позовній заяві є безпідставними. Також зазначено, що чинне законодавство імперативно визначає, що за результатом розгляду електронної петиції може бути прийнято по суті два рішення Про підтримку або "Про непідтримку питання, що викладене в електронній петиції. У той же час, рішення №137/54, на яке посилається Дніпровська міська рада є рішенням Про розгляд електронної петиції. Однак лише розгляд не призводить до належного захисту порушених прав, адже по суті петиція «Зміни до Бюджету на 2024 рік та відміна тендерів КП «ОРГАНІЗАЦІЙНО-АНАЛІТИЧНА СЛУЖБА» ДНІПРОВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ задля Підтримки Обороноздатності та Захисту України» не має рішення про підтримку або непідтримку, що прямо порушує вимоги ст. 23-1 Закону України Про звернення громадян. Таким чином, орган місцевого самоврядування не розглянув питання петиції та не прийняв рішення щодо підтримки чи не підтримки петиції по суті. Крім того, зі змісту рішення №137/54 стає очевидним, що вказане рішення не містить інформації чи підтримав орган місцевого самоврядування вказану електронну петицію, чи не підтримує цю петицію, як і не містить посилання про результати розгляду конкретних пунктів, які були заявлені в електронній петиції. В матеріалах відсутній доказ, який підтверджує, що рішення Дніпровської міської ради №137/54 від 21.08.2024 «Про розгляд електронної петиції» містило обґрунтоване рішення про підтримання або непідтримання вищевказаної частини вимог петиції, або підтримання чи непідтримання її загалом.
У судове засідання 08.05.2025 представники позивача та відповідача не з`явилися. Про час та дату судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними матеріалами справи.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача не заперечив проти розгляду справи в порядку письмового провадження.
За таких обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Визнано протиправною бездіяльність та зобов`язано ОСОБА_1 Дніпровського міського голову належним чином розглянути електронну петицію "Зміни до Бюджету на 2024 рік та відміна тендерів КП "ОРГАНІЗАЦІЙНО-АНАЛІТИЧНА СЛУЖБА" Дніпровської міської ради задля Підтримки Обороноздатності та Захисту України", підготувати проект рішення міської ради з питання електронної петиції та винести вказане питання електронної петиції (проекту рішення) на розгляд сесії місцевої ради з поставленням на голосування.
Визнано протиправною бездіяльність та зобов`язано Дніпровську міську раду розглянути питання, що зазначені в електронній петиції «Зміни до Бюджету на 2024 рік та відміна тендерів КП "ОРГАНІЗАЦІЙНО-АНАЛІТИЧНА СЛУЖБА" Дніпровської міської ради задля Підтримки Обороноздатності та Захисту України" на найближчому пленарному засіданні Дніпровської міської ради.
15.08.2024 постановою Третього апеляційного адміністративного суду по адміністративній справі №160/6363/24 апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.05.2024 у справі №160/6363/24 залишено без змін.
21 серпня 2024 року за дорученням голови Дніпровської міської ради було прийнято рішення № 137/54 "Про розгляд електронної петиції".
16.09.2024 Дніпровська міська рада повідомила головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про виконання рішення та просила закрити виконавче провадження №75945107 у зв`язку із його фактичним виконанням.
28.10.2024 до Дніпровської міської ради надійшла вимога державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо повідомлення державного виконавця про заходи, вжиті на виконання рішення суду у п`ятиденний термін.
31.10.2024 Дніпровською міською радою повідомлено державного виконавця про те, що Дніпровською міською радою до Дніпропетровського окружного адміністративного суду направлено заяву про визнання виконавчого документу, виданого 02.09.2024 у справі № 160/6363/24 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання Дніпровську міську раду розглянути питання, що зазначені в електронній петиції «Зміни до бюджету на 2024 рік та відміна тендерів КП «Організаційно-аналітична служба» Дніпровської міської ради задля підтримки обороноздатності та захисту України» на найближчому пленарному засіданні Дніпровської міської ради таким, що не підлягає виконанню.
22.11.2024 до Дніпровською міською радою отримано вимогу державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо повідомлення державного виконавця про заходи вжиті на виконання рішення суду протягом п`яти робочих днів.
Зі змісту оскарженої постанови вбачається, що 26.11.2024 на позивача накладався штраф у розмірі 5100,00 грн. з наданням повторного 10-денного строку для виконання. Станом на 11.03.2025 повідомлення про виконання рішення суду в межах даного виконавчого провадження на адресу відповідача не надходили.
Не погоджуючись із постановою від 11.03.2025 про накладення штрафу, постановою від 11.03.2025 про виправлення помилки у процесуальному документі та постановою від 11.03.2025 про закінчення виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
На виконання частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII, відповідно статті 1 якого, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частин 1, 2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом приписів пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом.
Заходами примусового виконання рішень, за визначенням частини 1 статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у чому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувану предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно зі статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження», тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Аналогічна позиція висловлена Постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі №0840/3476/18, від 07 листопада 2019 року у справі № 420/70/19 та від 15 квітня 2020 року у справі №811/1324/18.
Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Дана норма визначає преюдиційні підстави звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії - за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин.
Таким чином, процесуальним законом чітко визначено обставини, які мають для адміністративного суду преюдиційне значення.
Станом на 11.03.2025 повідомлення про виконання рішення суду в межах даного виконавчого провадження на адресу відповідача не надходили.
У зв`язку з тим, що боржником не здійснено всіх необхідних дій спрямованих на виконання судового рішення в самостійному порядку, до нього були застосовані передбачені законодавством заходи примусу щодо їх здійснення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.05.2024 у справі №160/6363/24 набрало законної сили 15.08.2024.

Дніпровською міською радою замість прийняття рішення "про підтримку або не підтримку електронної петиції", було прийнято рішення №137/54 від 21.08.2024 "Про розгляд електронної петиції".

Прийняте Дніпровською міською радою рішення не може вважатися виконанням судового рішення по справі №160/6363/24, адже Дніпровською міською радою прийнято рішення "Про розгляд петиції", а мало бути прийняте рішення "Про підтримку або не підтримку петиції".

Як вбачається з самого рішення, петицію не було розглянуто.

Фактично в даному випадку Дніпровська міська рада уникнула надання будь-якої відповіді по суті на електронну петицію, адже за результатом розгляду електронної петиції орган місцевого самоврядування має прийняти відповідне рішення про підтримку або про не підтримку електронної петиції, чого зроблено так і не було.

З тексту рішення Дніпровської міської ради №137/54 від 21.08.2024 року, на яке посилається позивач, лише вбачається, що органом місцевого самоврядування було розписано загальні факти, повторно здійснено посилання на обставини, яким надано оцінку судами.

Так, у петиції, окрім іншого пропонувалось:

"2) Суму у розмірі 25 677 789 грн (повністю, або частково - не менше 50%), яка виділена Департаменту з питань місцевого самоврядування, внутрішньої та інформаційної політики Дніпровської міської ради - на поповнення обігових коштів КП «Організаційно-аналітична служба» Дніпровської міської ради та суму у розмірі 300 000 000 грн, з запланованого бюджету на ремонт доріг спрямувати на закупівлю БПЛЛ та квадрокоптерів у вітчизняних виробників БПЛЛ для передачі всіх закуплених апаратів на потреби Збройних сил України.

3) Спрямувати суму у розмірі 100 000 000 гривень заплановану для ремонту доріг, на потреби територіальної оборони."

Окрім того, вказана електронна петиція містила наступну вимогу від громадян: "Тимчасово призупинити проведення подальших тендерів КП "Організаційно-аналітична" Дніпровської міської ради щодо рекламних та маркетингових послуг під час воєнного стану в Україні".

Однак, з рішення Дніпровської міської ради №137/54 від 21.08.2024 року вбачається, що жодне із поставлених вимог/прохань органом місцевого самоврядування не розглянуто, рішення про підтримку або не підтримку всупереч закону прийнято не було.

Про підтримку або не підтримку електронної петиції публічно оголошується на офіційному веб-сайті Президентом України - щодо електронної петиції, адресованої Президенту України, Головою Верховної Ради України - щодо електронної петиції, адресованої Верховній Раді України, Прем`єр-міністром України - щодо електронної петиції, адресованої Кабінету Міністрів України, головою відповідної місцевої ради - щодо електронної петиції, адресованої органу місцевого самоврядування (частина 18 статті 23-1 Закону України "Про звернення громадян").

У відповіді на електронну петицію повідомляється про результати розгляду порушених у ній питань із відповідним обґрунтуванням (частина 19 статті 23-1 Закону України "Про звернення громадян").

Проте, текст рішення Дніпровської міської ради №137/54 від 21.08.2024 не містить інформації чи підтримав орган місцевого самоврядування вказану електронну петицію, чи не підтримав цю петицію, як і не містить посилань про результати розгляду конкретних пунктів, які були в ній заявлені.

Таким чином, суд доходить висновку, що прийняття Дніпровською міською радою рішення №137/54 від 21.08.2024 "Про розгляд електронної петиції" не може вважатися виконанням судового рішення по справі та не є розглядом електронної петиції по суті.

Таким чином, з огляду на вищезазначене положення статті 63 «Про виконавче провадження», суд зазначає, що законодавець пов`язує застосування виконавцем штрафу за невиконання рішення суду за наявності саме поважних причин такого невиконання, відповідно, поважність такої причини невиконання рішення суду має бути підтверджена боржником належними доказами та обґрунтуваннями.

Натомість в справі, що розглядається позивачем рішення суду по справі №160/6363/24 фактично не виконано.

За вказаних обставин, позивач не виконав вимоги виконавчого документу повторно, а тому відповідач вправі був застосувати штраф у подвійному розмірі, а тому вимоги позивача про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу №75945107, яка винесена 11.03.2025 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а також похідної вимоги про визнання незаконною постанови про виправлення помилки у процесуальному документі № 75945107, яка винесена 11.03.2025 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Окрім того, відповідач правомірно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Суд зазначає, що неможливість виконання рішення суду без участі боржника повинна бути зумовлена тим, що таке виконання має бути нерозривно пов`язане з особою боржника, тобто відповідні дії, вчинити які зобов`язано за рішенням суду, можуть бути здійснені лише боржником.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського Суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського Суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Виходячи з викладеного, суд доходить висновку, що державний виконавець при винесенні оскаржених постанов діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, у той час як позивачем не доведено наявності обставин, що виключають відповідальність за невиконання судового рішення.

Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Судові витрати покладаються на позивача, оскільки у задоволенні позову відмовлено згідно ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 241 - 246, 272, 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову Дніпровської міської ради (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, пр. Яворницького Дмитра, будинок 75; ) до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. 8 березня, буд. 107, м. Миколаїв, Миколаївська область; ), Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (просп. Дмитра Яворницького, буд. 21 А, м. Дніпро, 49619; ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Громадської організації "ПЛАТФОРМА ГРОМАДСЬКИЙ КОНТРОЛЬ" (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 62, а/с 7, ) про визнання протиправними та скасування постанов відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції згідно статті 297 КАС України.

Повний текст рішення складений 08.05.2025.

Суддя О.В. Царікова