Справа № 580/3403/25
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2025-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження в частині позовних вимог

08 травня 2025 року Справа № 580/3403/25
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в особі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державної установи «Центр пробації» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

28.03.2025 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) в особі представника адвоката Іськова В. О. з позовною заявою до державної установи «Центр пробації» (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії Державної установи «Центр пробації», які полягають у застосуванні з січня 2020 по січень 2025 року розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористану відпустку при звільненні, інших надбавок і доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням служби та звільненням з неї;

- зобов`язати Державну установу «Центр пробації» здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з січня 2020 року по січень 2025 року грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористану відпустку при звільненні, інших надбавок і доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням служби та звільненням з неї, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024, 01.01.2025 відповідно.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивач проходила службу в Державній установі «Центр пробації» та наказом ДУ «Центр Пробації» № 850/к від 19.12.2024 була звільнена зі служби 03.01.2025. Вважає, що у період проходження позивачем служби відповідач нараховував та виплачував позивачу грошове забезпечення у меншому розмірі, а саме в період з січня 2020 року по січень 2025 року виплачував посадовий оклад, оклад за військовим званням, інші щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові виплати, обраховані виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018, замість станом на 01 січня календарного року. Представник вважає виплату позивачу грошового забезпечення виходячи із прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 протиправною та такою, що порушує права позивача. Тому за захистом прав та інтересів позивача звернувся до суду.

18.04.2025 відповідач подав до суду відзив, в якому зазначив, що при нарахуванні всіх складових грошового забезпечення позивачу Центр пробації правомірно використовував розрахункову величину прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018 відповідно до постанови Кабінету Міністрів № 704 від 30.08.2017 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018). Протягом спірного періоду (2020-2023 роки), зміни до розміру прожиткового мінімуму, який є розрахунковою величиною для нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу, Кабінетом Міністрів України не вносились. Відповідач зауважує, що позивача було прийнято з 27.03.2023 та звільнено 03.01.2025 з посади заступника начальника Придніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області відповідно до КЗпП України, наказу МЮУ від 17.06.2014 № 957/5. Тому позовні вимоги є безпідставними щодо здійснення перерахунку та виплати грошового забезпечення, одноразової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку при звільненні за період з 27.03.2023 по 03.01.2025. З указаних підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 02.04.2025 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив таке.

Згідно з наказом ДУ «Центр пробації» від 26.06.2018 № 55/К по філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області по Придніпровському районному відділу призначено майора внутрішньої служби ОСОБА_1 (Д-002676) на посаду старшого інспектора відділу 01.07.2018, яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 04.05.2017 по 01.03.2020, та направлена для подальшого проходження служби з Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Відповідно до витягу із наказу ДУ «Центр пробації» від 21.02.2023 № 182/К позивача звільнено за п. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) 27.02.2023.

Згідно із витягом із наказу ДУ «Центр пробації» від 20.03.2023 № 272/К позивача відповідно до Кодексу законів про працю України, наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 № 957/5 «Про впорядкування умов оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань» (зі змінами) та Положення про Державну установу «Центр пробації», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 08.12.2020 № 4242/5 прийнято на посаду заступника начальника Придніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області, з 27.03.2023, з посадовим окладом за 12 (дванадцятим), тарифним розрядом, установивши їй надбавку за складність, напруженість у роботі в розмірі 25 (двадцять п`ять) відсотків посадового окладу.

Відповідно до витягу із наказу ДУ «Центр пробації» від 19.12.2024 № 850/К позивача відповідно до Кодексу законів про працю України, наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 № 957/5 «Про впорядкування умов оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань» (зі змінами) та Положення про Державну установу «Центр пробації», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.03.2024 № 896/5 звільнено за п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (за угодою сторін) 03.01.2025.

Представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом від 19.03.2025 щодо надання розрахункових листів позивача за період із січня 2020 по дату звільнення та додатків до особового рахунку.

Відповідач супровідним листом від 25.03.2025 за результатами опрацювання адвокатського запиту від 19.03.2025 надав запитувані документи відносно ОСОБА_1 , а саме розрахункові листи за період з березня 2020 року по лютий 2023 року та додатки до особового рахунку.

Вважаючи, що відповідач у період 2020-2025 рр. невірно нараховував та виплачував позивачу грошове забезпечення, застосовуючи для його обчислення розрахункову величину прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018, представник за захистом прав та інтересів позивача звернувся до суду з цим позовом.

Під час розгляду справи, суд дослідив питання про те чи є цей спір адміністративним та з цього приводу зазначає таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до положень пунктів 1, 2, 7 частини першої статті 4 КАС України у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23.01.2019 у справі №822/160/16 зазначила, зокрема, що помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, адже визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, у яких виник спір. Згідно правової позиції Верховного Суду публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин (Постанова Верховного Суду від 04.09.2018 № 826/1934/17).

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії чи рішення суб`єкта владних повноважень.

За частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 1-1) спорах адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Отже, з аналізу вказаних норм вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється не на будь-які трудові спори, а лише ті, які пов`язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї.

Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби. Разом з цим, до цієї категорії не належать трудові спори: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ та інше.

Із встановлених судом обставин цієї справи вбачається, що ОСОБА_1 було прийнято на посаду заступника начальника Придніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області 27.03.2023 відповідно до наказу Центру пробації від 20.03.2023 № 272/К відповідно до Кодексу законів про працю України, наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 № 957/5 «Про впорядкування умов оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань».

Відповідно до наказу Центру пробації від 19.12.2024 № 850/К позивача звільнено за п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (за згодою сторін) 03.01.2025.

Суд урахував, відповідно до п. 7 Положення про Державну установу «Центр проба ції», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2019 № 561/5 до складу Центру пробації входять працівники, які працюють за трудовим договором, та особи начальницького складу, що були переведені з Державної кримінально-виконавчої служби України.

Організація роботи працівників Центру пробації регламентується цим Положенням, Правилами внутрішнього трудового розпорядку Центру пробації, положеннями про структурні підрозділи Центру пробації, положеннями про уповноважені органи з питань пробації, а також відповідними посадовими інструкціями.

Таким чином позивач не проходила службу в Державній кримінально-виконавчій службі України на атестованих посадах у Центрі пробації, не мала спеціального звання, не отримувала грошове забезпечення за період з 27.03.2023 по 03.01.2025.

Як зазначив відповідач у відзиві, позивач отримувала заробітну плату відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 № 957/5 «Про впорядкування умов оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань», яким затверджені умови оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань та схеми тарифних розрядів посад (професій) працівників установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України. Докази на противагу цьому в матеріалах справи відсутні.

Тобто, позивач в межах спірних правовідносин у період з 27.03.2023 по 03.01.2025 не проходила ні військову службу, ні іншу державну службу, у трудових відносинах з ДУ «Центр пробації» перебувала як працівник на посаді заступника начальника Придніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області відповідно до Кодексу законів про працю України, наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 № 957/5 «Про впорядкування умов оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань».

Таким чином, позивач перебувала в трудових відносинах з відповідачем в статусі цивільного працівника, займаючи вказану посаду.

Тобто, у спірному випадку позивач не була ні військовослужбовцем, ні державним службовцем, не проходила іншої діяльності на державних політичних посадах чи у державних колегіальних органах, а являлася виключно цивільним працівником, яка була прийнята саме на роботу (а не на службу) в Придніпровському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області, виконуючи при цьому трудові обов`язки, визначені для займаної посади.

Таким чином, дослідивши зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що у цій справі у період перебування позивача з 27.03.2023 по 03.01.2025 на посаді заступника начальника Придніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» відсутній спір з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження чи звільнення, а є виключно трудовим спором, у якому відповідач виступає як роботодавець у трудових відносинах, обумовлених положеннями трудового законодавства.

Отже, спір, що виник у зв`язку із виплатою заробітної плати позивачу у період з 27.03.2023 по 03.01.2025, виплата якої не пов`язана з проходженням публічної служби, має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За статтею 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Положенням пункту 1 частини першої статті 238 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на наведене та враховуючи суть спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що спір в частині позовних вимог з 27.03.2023 по 03.01.2025 не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

При цьому на виконання вимог ч. 1 ст. 239 КАС України суд роз`яснює позивачу, що вказаний трудовий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена (ч. 2 ст. 239 КАС України).

Керуючись ст.ст. 4, 19, 238, 239, 248, 256, 262, 294 КАС України,

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до державної установи «Центр пробації» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог з 27.03.2023 по 03.01.2025.

Роз`яснити позивачу, що цей спір в зазначеній частині позовних вимог підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом.

Роз`яснити позивачу, що на підставі ч. 2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дня її підписання.

СуддяАлла РУДЕНКО