Справа № 440/5064/25
Суддя: В.І. Бевза
Дата ухвалення: 2025-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/5064/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гуріна Тетяна Вікторівна, про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

Стислий зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гуріна Тетяна Вікторівна, про визнання протиправною та скасування постанови, а саме просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про стягнення з боржника основної винагороди від 13.12.2024 ВП № 76784594.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач добровільного виконання рішення Крюківського районного суду міста Кременчука від 27.05.2024 у справі № 537/632/24 після відкриття виконавчого провадження ВП №76784594, шляхом передання в межах виконавчого провадження №76784594 належного боржнику майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Крім того, позивач наголошує, що стягнення на користь приватного виконавця Скрипника Володимира Леонідовича основної винагороди приватного виконавця в сумі 20 100,00 грн. є протиправним та порушує його права, оскільки приватним виконавцем Скрипником В. Л. не вжито жодних фактичних дій із примусового виконання рішення Крюківського районного суду міста Кременчука від 27.05.2024 у справі № 537/632/24.

Стислий зміст заперечень відповідачів.

У наданому відзиві до суду відповідач позов не визнав та зазначив, що виконання рішення Крюківського районного суду міста Кременчука від 27.05.2024 у справі №537/632/24 відбулось вже після відкриття виконавчого провадження ВП №76784594, до приватного виконавця звертались сторони щодо погодження зняття арешту із майна, яке передається в рахунок погашення боргу. На підтвердження зазначеного, стягувачем наданий акт про передачу майна в рахунок погашення боргу від 18.12.2024, у зв`язку із чим стягувач просив зняти арешт з переданої квартири. Постановою про зняття арешту з майна від 18.12.2024 ВП №76784594 знятий арешт з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки відбулось фактичне виконання у повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, 18.12.2024 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №76784594 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідач також пояснив, що передача боржником стягувачу, яка здійснюється за взаємною згодою, є примусовим стягненням на майно, оскільки є дією з метою погашення боргу боржника перед стягувачем за рахунок його майна в межах виконавчого провадження.

На переконання відповідача, арешт всього майна позивача здійснений приватним виконавцем в межах примусового виконання рішення суду є примусом до виконання рішення суду.

Відповідач зазначив, що діяв відповідно до вимог чинного законодавства, просив суд відмовити в позові у повному обсязі.

Заяви, клопотання учасників справи.

Позивачем до позову долучене клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Відповідачем разом із відзивом надані докази, які витребувані судом під час відкриття провадження у справі.

Третьою особою не подані пояснення у справі.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); витребувані судом докази від відповідача.

Під час відкриття провадження судом не встановлений пропуск строку звернення до суду, визначений статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши заяви по суті справи та наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником Володимиром Леонідовичем відкрите виконавче провадження №76784594 з примусового виконання виконавчого листа Крюківського районного суду м. Кременчука від 06.09.2024 у справі №537/632/24 про стягнення з ОСОБА_1 (боржник) на користь ОСОБА_2 (стягувач) заборгованості за договором позики у розмірі 200 000,00 грн та понесених витрат зі сплати судового збору в розмірі 1 000,00 грн.

Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука від 27.05.2024 у справі №537/632/24 позов ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) про стягнення коштів за договором позики задоволений.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 01.01.2023 у розмірі 200 000 грн. та понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмір 1000 грн.

13.12.2024 відповідачем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №76784594 та постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 13.12.2024 ВП № 76784594 та постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 13.12.2024 ВП № 76784594, якою визначений розмір основної винагороди приватного виконавця у сумі 20 100,00 грн.

Постановою про арешт майна боржника від 13.12.2024 ВП № 76784594 накладений арешт на майно боржника, в тому числі на квартиру, загальною площею 60,58 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час виконавчого провадження, приватним виконавцем також постановою від 13.12.2024 ВП № 76784594 накладений арешт на кошти боржника, що знаходяться на банківських рахунках.

17.12.2024 від ОСОБА_1 надійшла заява до приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича, що позивача бажає продати нерухоме майно, яке арештоване приватним виконавцем, для погашення боргу перед стягувачем, просив тимчасово призупинити вчинення виконавчих дій у провадженні ВП № 76784594.

Приватним виконавцем надана відповідь листом від 18.12.2024 на заяву боржника, що законні підстави відсутні для зупинення виконавчого провадження і вчиняються дії для примусового виконання рішення суду та задоволення вимог стягувача, а боржник має право домовитись із стягувачем про передачу майна в рахунок погашення боргу.

18.12.2024 на адресу приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича надійшла заява стягувача, в якій остання повідомила, що, керуючись частиною 8 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», боржник за згодою стягувача передав їй належну боржнику квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок повного погашення заборгованості ОСОБА_1 за виконавчим листом. До заяви стягувачем долучений акт про передачу майна в рахунок погашення боргу від 18.12.2024, у зв`язку із чим стягувач просив зняти арешт з переданої квартири.

Постановою про зняття арешту з майна від 18.12.2024 ВП № 76784594 знятий арешт з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи встановлення факту фактичного виконання у повному обсязі рішення суду згідно із виконавчим документом, 18.12.2024 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №76784594 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Із матеріалів виконавчого провадження ВП № 76784594, наданих відповідачем та із Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлені обставини, що приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником Володимиром Леонідовичем вчинений ряд дій із 13.12.2024 для примусового виконання рішення суду: направлено вісім запитів та винесено одинадцять постанов, включаючи арешт коштів та майна боржника.

В межах виконавчого провадження № 76784594 приватним виконавцем вжитий ряд наступних дій, не виключно:

- направлено запит № 58474 від 13.12.2024 на отримання інформації, що становить банківську таємницю до АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Універсал Банк», АТ «АЛЬТБАНК», ПАТ АБ «Південний», АТ «КРЕДОБАНК», АТ «УКРСИББАНК», АТ «ВЕСТ ФАЙНЕНС ЕНД КРЕДИТ БАНК», АТ «СЕНС БАНК», АТ «ТАСкомбанк», АТ «Райффайзен Банк», АТ «Банк 3/4», АТ «СКАЙ БАНК», ПАТ «Банк Восток», АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» з проханням надати інформацію стосовно наявності та/або стану рахунків/електронних гаманців позивача;

- направлено запит до ПФУ № 244947233 від 13.12.2024 про фізичних осіб боржників, які отримують пенсії, розмір їх пенсій та найменування органу Пенсійного фонду України, на обліку в якому перебуває боржник, та інформацію про фізичних осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно правовими договорами, про їх останнє місце роботи. В свою чергу ПФУ надало відповідь згідно якої встановлено, що останній раз боржник отримував заробітну плату 01.07.2024. За таких умов, у боржника відсутні офіційні джерела доходів, а відповідно неможливо винести постанову про звернення стягнення на них;

- на підставі відомостей з НКЦПФР сформовано довідку від 13.12.2024 про власників пакетів голосуючих акцій (5 відсотків і більше) акціонерних товариств, на підставі якої встановлено, що боржник не володіє пакетом голосуючих акцій;

- сформовано довідку в Єдиній уніфікованій системі сільськогосподарської техніки Держпродспоживслужби, в результаті чого встановлено, що за боржником не зареєстрована сільськогосподарська техніка;

- направлено запит № 58507 від 13.12.2024 до Північно-східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці та Державного підприємства «Агентство з ідентифікації та реєстрації тварин» з метою отримання інформації про наявність у боржника будь-якого майна;

- в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було сформовано довідку стосовно боржника та встановлено, що боржник є фізичною особою-підприємцем;

- направлено запит № 244947247 від 13.12.2024 до ДПС України стосовно наявних у боржника юридичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців, а також рахунки, відкриті боржником юридичною особою через свої відокремлені підрозділи. З відповіді ДПС України було встановлено, що у боржника відкриті рахунки в низці банківських установ, зважаючи на це цього ж дня було винесено постанову про арешт коштів боржника від 13.12.2024 ВП № 76784594, якою накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на рахунках;

- з інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майна було встановлено, що боржнику на праві власності належать об`єкти нерухомого майна;

- винесено постанову про арешт майна боржника від 13.12.2024 ВП № 76784594 було накладено арешт на належні боржник квартири, а також на все рухоме майно боржника. Відповідні обтяження були зареєстровані в ДРРП та ДРОРМ;

- направлено запит до Автозаводської районної адміністрації Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 13.12.2024 № 58516 з метою отримання інформації стосовно зареєстрованих осіб у вище зазначених квартирах, належних боржнику та інші дії.

Останній запит приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником Володимиром Леонідовичем направлений 18.12.2024 до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів.

Оскільки із боржника основна винагорода приватного виконавця не стягнута та одночасно виконане в межах виконавчого провадження №76784594 рішення суду, згідно із виконавчим документом, відповідачем пред`явлене до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Полтавської області Гуріній Т.В. постанову про стягнення із боржника основної винагороди від 13.12.2024 ВП № 76784594.

20.03.2025 приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гуріна Т.В. відкрила виконавче провадження №77579447 з примусового виконання вищезазначеної постанови про стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. основної винагороди приватного виконавця в сумі 20 100,00 грн.

Позивач дізнався про виконавче провадження ВП №.04.2025, а саме в день отримання поштового відправлення з постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гуріної Т.В. про відкриття виконавчого провадження від 20.03.2025 ВП №77579447, у зв?язку із чим в десятиденний строк звернувся до суду 11.04.2025.

Вважаючи, що відповідачем допущені протиправні дії щодо постанови про стягнення із боржника основної винагороди від 13.12.2024 ВП № 76784594, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2020 №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).

Згідно із частиною першою статті 1 Закону №1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб, далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1404-VІІІ приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок/електронний гаманець боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банках, небанківських надавачах платіжних послуг для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина третя статті 26 Закону №1404-VІІІ).

У разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця (частина восьма статті 26 Закону №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 42 Закону №1404-VІІІ кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

На підставі ч. 3 ст. 45 Закону №1404-VІІІ основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, встановленому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частини 9 статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч.1 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За частиною другою статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частина третя статті 27 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини четвертої статті 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частинами першою - сьомою статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 №1403-VIII (далі - Закон №1403-VII) визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Відповідно до частини 4 статті 27 Закону №1403-VIII, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною 3 статті 45 Закону №1403-VIII визначено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Порядок і розміри визначають механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №643 від 08.09.2016 (далі - Порядок №643).

Розмір основної винагороди приватного виконавця становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом (п.12 Порядку №643).

Згідно із ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписи абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України визначають, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» під час відкриття виконавчого провадження виконавці не зобов`язані перевіряти факт виконання судового рішення до відкриття виконавчого провадження.

Прийняття постанови про стягнення з боржника основної винагороди разом із постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком, а не правом приватного виконавця, що відповідає вимогам частини сьомої статті 31 Закону №1403-VIII.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові 26.10.2023 у справі №640/20265/19.

Норми Закону №1404-VIII, не встановлюють залежності між прийняттям постанови про стягнення виконавчого збору та обставинами вчинення державним виконавцем дій по здійсненню примусового стягнення з боржника в межах виконавчого провадження, оскільки законодавчо прямо визначається обов`язок державного виконавця прийняти постанову про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Більше того, на це вказує і та обставина, що розмір виконавчого збору законодавчо поставлений у залежність від суми, що підлягає примусовому стягненню, а не від суми, яка є фактично стягнутою в межах виконавчого провадження.

Така позицію викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.03.2024 у справі №520/7410/23, від 26.01.2024 у справі №580/192/23

Аналіз норм Закону №1404-VIII, які регулюють діяльність приватних виконавців, і статті 31 Закону №1403-VIII указує на те, що основна винагорода - це винагорода приватного виконавця за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в розмірі пропорційному до фактично стягнутої суми.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 березня 2020 року у справі №260/801/19, від 10 вересня 2020 року у справі №120/1417/20-а, від 28 жовтня 2020 року у справі №640/13697/19, від 16 квітня 2020 року у справі №640/8425/19.

Одночасно із цим, основна винагорода приватного виконавця і виконавчий збір у виконавчому провадженні, що здійснює державний виконавець, хоча й виступають формами винагороди виконавців, проте не є однаковими поняттями.

Згідно з приписами статті 45 Закону №1404-VIII спільним для цих форм винагороди є лише порядок стягнення. Що стосується підстав виникнення у приватного виконавця права на основну винагороду та розміру цієї винагороди, такі питання регулюється окремими правовими нормами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі №640/13434/19, від 26 серпня 2021 року у справі №380/6503/20, від 26 жовтня 2023 року у справі №640/20265/19.

Крім цього, аналіз статті 31 Закону №1403-VIII свідчить про те, що одночасно з відкриттям виконавчого провадження приватний виконавець повинен вирішити питання про стягнення основної винагороди і прийняття постанови про стягнення основної винагороди разом з постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком приватного виконавця.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21 січня, 27 квітня, 03 червня та 26 серпня 2021 року у справах №160/5321/20, №580/3444/20, №640/17286/20, №380/6503/20.

Водночас саме лише існування постанови про стягнення основної винагороди, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не означає безумовного та гарантованого стягнення цієї винагороди та не надає права приватному виконавцю стягувати визначену ним суму без здійснення фактичних дій з виконання судового рішення (пункт 52 постанови Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі №420/6845/18).

Також у своїй практиці Верховний Суд уже зауважував, що для правильної оцінки правомірності постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця, визначеної у виді відсотка, винесеної приватним виконавцем одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, судам необхідно встановити предмет виконавчого провадження (стягнення сум чи передача майна за виконавчим документом).

Враховуючи, що на момент відкриття виконавчого провадження не завжди можливо визначити розмір фактично стягнутих сум чи остаточну вартість переданого майна за наслідками фактичного виконання приватним виконавцем, суди мають перевіряти механізм розрахунку, застосованого виконавцем при визначенні суми основної винагороди та наведеного ним у постанові про стягнення основної винагороди, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, винесеній одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є сумою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 січня, 08 липня та 24 грудня у справах №160/5321/20, №360/2855/20, №200/3149/21-а.

Суд висновує, що станом на момент відкриття виконавчого провадження ВП № .12.2024, позивач рішення Крюківського районного суду міста Кременчука від 27.05.2024 у справі №537/632/24, яке набрало законної сили 02.07.2024, не виконав.

У подальшому відповідачем здійснений ряд дій та запитів для примусового виконання рішення суду.

Позивач був обізнаний про примусове виконання рішення у виконавчому провадженні ВП № 76784594.

Позивач добровільно не виконав рішення суду із дати набрання чинності по 13.12.2024, у зв?язку із невиконанням рішення суду відкрита процедура примусового виконання у виконавчому провадженні ВП № 76784594, яке завершилось погашенням вимог стягувача шляхом передачі належного відповідачу нерухомого майна у погашення боргу.

Виконавче законодавство ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди в залежність від тієї обставини чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

З огляду на викладене, досягнення згоди між боржником та стягувачем про передачу майна боржника з метою погашення боргу перед стягувачем за рахунок такого майна в межах виконавчого провадження не є добровільним виконанням рішення суду, а є добровільною передачею майна за згодою боржника для погашення суми боргу примусово у виконавчому провадженні, що підтверджується актом про передачу майна в рахунок погашення боргу від 18.12.2024 та постановами приватного виконавця.

Суд дійшов висновку, що внаслідок правомірних дій приватного виконавця у виконавчому провадженні, позивачем примусово виконане рішення суду.

Інші доводи сторін не впливають на вищевикладені висновки суду та їх не спростовують.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України). Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

При цьому, суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Таки чином, в контексті обставин даної справи судом надана оцінка та відповідь на всі доводи позивача та відповідача, які можуть вплинути на правильне вирішення спору.

За наведених обставин справи суд дійшов висновку про правомірність дій державного виконавця при винесені оскаржуваної постанови та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, розподіл судових витрат в порядку статті 139 КАС України судом не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича (вул. Сердюка Ігоря, 15, офіс 72, місто Кременчук, Полтавська область,39600, РНОКПП НОМЕР_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гуріна Тетяна Вікторівна, про визнання протиправною та скасування постанови залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду;

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя В.І. Бевза