Справа № 461/9427/24
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2025-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 461/9427/24 пров. № А/857/703/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року (суддя Кітов О.В., ухвалене в м. Львові) у справі № 461/9427/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області, в якому просив: визнати дії поліцейського 1 батальйону 2 роти 1 взводу Управління патрульної поліції у Львівській області рядового поліції Годебського Юрія Вікторовича незаконними; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія ЕГА №1607266 від 08 листопада 2024 року, поліцейським 1 батальйону 2 роти 1 взводу Управління патрульної поліції у Львівській області рядовим поліції Годебським Юрієм Вікторовичем винесену відносно ОСОБА_1 , за ст. 183 КУпАП, а провадження про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року позов задоволено. Скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1607266 від 08.11.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржив відповідач- Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Оскільки клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю відсутні, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1607266 від 08 листопада 2024 року, поліцейським 1 батальйону 2 роти 1 взводу Управління патрульної поліції у Львівській області рядовим поліції Годебським Юрієм Вікторовичем, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

Як вбачається з вищевказаної постанови ОСОБА_1 08 листопада 2024 року о 14 годині 42 хвилин на вул. Джорджа Вашингтона, 8 у м. Львові, здійснив завідомо неправдивий виклик на спецлінію «102», де повідомив про пошкодження свого авто на території парковки ТЦ «Метро», проте такої події не було.

ОСОБА_1 , вважаючи, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія ЕГА №1607266 від 08 листопада 2024 року винесена протиправно та підлягає скасуванню, відтак звернувся в суд із даним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як вірно вказав суд першої інстанції, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

З викладеного слідує, що окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України від 05.05.2015; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013).

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає всіх можливих заходів для надання невідкладної, зокрема домедичної і медичної, допомоги особам, які постраждали внаслідок кримінальних чи адміністративних правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в ситуації, небезпечній для їхнього життя чи здоров`я.

Слід зазначити, що диспозиція статті 183 КУпАП передбачає об`єктивну сторону правопорушення - виклик представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить належного обґрунтування та інформації, в чому полягав завідомо неправдивий виклик працівників поліції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, заперечив факт вчинення адміністративного правопорушення. Зазначив, що здійснив виклик на спецлінію «102», де повідомив про факт пошкодження авто, який в дійсності був. Позивач, здійснивши виклик на спецлінію «102», сподівався на допомогу поліції в цій ситуації та розраховував на охорону своїх прав, та об`єктивне з`ясування обставин події, при якій було пошкоджено його авто. Бо він в дійсності не знає коли, ким та при яких обставинах відбулася ця подія. Вказує, що завідомо неправдивого виклику поліції не здійснював, бо не мав прямого умислу і не бажав даремного виїзду на місце виклику працівників поліції, а той факт, про який він заявляв в дійсності був.

Разом з тим, відповідачем не надано належних доказів на спростування вищенаведених доводів позивача та на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, а саме щодо завідомо неправдивого виклику поліції.

Окрім цього, як вірно вказав суд першої інстанції, в оскаржуваній постанові відсутні відомості, чому працівники поліції прийшли до висновку про вчинення позивачем завідомо неправдивого виклику після того як здійснили виїзд за адресою: м. Львів, вул. Джорджа Вашингтона, 8, враховуючи те, що позивач вважав що його майну заподіяно шкоду, він розраховував на допомогу працівників поліції та об`єктивне з`ясування обставин події.

Відтак, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства та доказів, зібраних у справі, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що працівник поліції дійшов до передчасного висновку щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо складання адміністративної постанови, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовну заяву слід задовольнити, скасувати постанову серії ЕГА №1607266 від 08.11.2024 та закрити провадження у справі.

З приводу долучених до апеляційної скарги відеоматеріалів колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Так, ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2024 року відкрито провадження у даній адміністративній справі, та, зокрема встановлено відповідачу, враховуючи строк розгляду справи, визначений ст. 286 КАС України, п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов, який повинен відповідати вимогам ст. 162 КАС України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Копію вказаної ухвали отримано відповідачем 28.11.2024 (21:55).

Разом з тим, як у строк наданий судом першої інстанції для подання відзиву на позовну заяву, так і на дату розгляду справи судом першої інстанції, відзив та відеоматеріали надані суду не були. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Враховуючи все викладене вище колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року у справі №461/9427/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга