Справа № 120/10174/23
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 травня 2025 р. Справа № 120/10174/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Свої позовні вимоги, ОСОБА_1 обґрунтував тим, що на момент спірних правовідносин не існувало наказів Міноборони, які б одночасно були регуляторними актами у розумінні Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», зачіпали соціально-економічні права, свободи й законні інтереси військовослужбовців, що проголошені й гарантовані Конституцією та законом України, містили відомості про їх реєстрацію в Міністерстві юстиції України у встановленому порядку, а відтак, були такими, що пройшли правові експертизи і набули чинності у порядку встановленому законодавством, підлягали застосування під час позбавлення позивача на додаткову винагороду, враховуючи, що наказ Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/3/29, на який посилається відповідача у листі від 03.05.2023 не був зареєстрованим та не пройшло правову експертизу та не набрав чинності у встановленому законодавством порядку, його положення не підлягали застосуванню під час позбавлення позивача права на збільшену додаткову винагороду у розмірі 30000 гривень за грудень 2022 року.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свої заперечення мотивує тим, що п. 9.7. Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/3/29, до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 та 30 000 грн, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, не включаються, у тому числі, військовослужбовці, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць у якому здійснено таке порушення. Службовим розслідуванням, проведеним у грудні 2022 року службовими особами військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 окрема бригада морської піхоти, тобто вищестояща військова частина, якій підпорядкована військова частина НОМЕР_1 ), було встановлено, що 13.11.2022, перебуваючи в районі виконання бойового завдання на території Покровського району Донецької області, військовослужбовці військової частини НОМЕР_4 , у тому числі матрос ОСОБА_1 , навідник 2 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , відмовились виконувати бойове розпорядження командира НОМЕР_3 ОБРМІ від 08.11.2022 № 83/ОКП/дск та станом на 31.12.2022 не повернулись до виконання бойового завдання.

Вказує, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 31.12.2022 № 725 про підсумки вказаного службового розслідування за фактом відмови військовослужбовців військової частини НОМЕР_5 від виконання бойового наказу, у зв`язку з вчиненням матросом ОСОБА_1 відповідного правопорушення, його було позбавлено додаткової винагороди в розмірі 100 000 та 30 000 грн, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, за грудень 2022 року.

З зазначених причин відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Крім того, від відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки позовна заява стосується виплати грошового забезпечення військовослужбовця, в даному випадку для визначення строку, протягом якого позивач повинен звернутися до суду може бути застосована частина 1 статті 233 Кодексу законів про працю, яка встановлює тримісячний строк на звернення із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Стосовно доводів представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, суд зазначає таке.

Так, спір щодо стягнення належного позивачу грошового забезпечення (належної працівникові заробітної плати) є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Разом з тим, Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX КЗпП України доповнено главою XIX такого змісту: « 1. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.».

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22, від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22 та від 17.08.2023 року у справі № 380/14039/22.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12 березня 2020 року (постанова Уряду від 11 березня 2020 року № 211) та закінчився 30 червня 2023 року (постанова Уряду від 27 червня 2023 року № 651).

Так, даний адміністративний позов було направлено засобами поштового зв`язку 04.07.2023 року та зареєстровано судом 10.07.2023 року.

З огляду на те, що карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19 закінчився 30 червня 2023 року, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк передбачений ст.233 КЗпП України на звернення до адміністративного суду з даним позовом, у зв`язку із чим клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду суд вважає необґрунтованим, у задоволенні якого належить відмовити.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією у Збройних Силах України у складі Військової частини НОМЕР_1 .

У період з 12.11.2022 по 19.01.2023 позивач перебував у відрядженні в районі виконання бойових дій з метою виконання бойових завдань в ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

Службовим розслідуванням, проведеним у грудні 2022 року службовими особами військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 окрема бригада морської піхоти, тобто вищестояща військова частина, якій підпорядкована військова частина НОМЕР_1 ), було встановлено, що 13.11.2022, перебуваючи в районі виконання бойового завдання на території Покровського району Донецької області, військовослужбовці військової частини НОМЕР_4 , у тому числі матрос ОСОБА_1 , навідник 2 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , відмовились виконувати бойове розпорядження командира НОМЕР_3 ОБРМІ від 08.11.2022 № 83/ОКП/дск та станом на 31.12.2022 не повернулись до виконання бойового завдання.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 31.12.2022 № 725 про підсумки вказаного службового розслідування за фактом відмови військовослужбовців військової частини НОМЕР_5 від виконання бойового наказу, у зв`язку з вчиненням матросом ОСОБА_1 відповідного правопорушення, його було позбавлено додаткової винагороди в розмірі 100 000 та 30 000 грн, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, за грудень 2022 року.

За грудень 2022 року під час виплати грошового забезпечення, ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалась додаткова винагорода, розміром 30 000,00 грн, передбачена п. 1 постанови КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

В свою чергу, бажаючи захистити своє право на отримання додаткової грошової винагороди, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Відповідно до статті 12 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2 - 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64 в Україні введено воєнний стан, який триває і на даний момент.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану №168 (далі - Постанова №168).

Пунктом 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 Постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.

Порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів. Так, на час виникнення спірних правовідносин (станом на травень 2022 року) такий порядок та умови були визначені Окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29.

Так, пунктом 9 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 визначено випадки та обставини, за умови настання яких до наказів командирів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень не включаються військовослужбовці, зокрема які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника) (п. 9.7 Окремого доручення).

У цій справі, представником позивача не заперечується факт відмови від виконання бойового розпорядження позивачем, який мав місце у грудні 2022.

Таким чином, відповідно до вимог п.9.4 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/9/29, відповідач цілком правомірно позбавив позивача додаткової винагороди у розмірі 30000 гривень за ці періоди.

Щодо посилання позивача на те, що Окреме доручення Міністра оборони від 23.06.2022 №912/з/29 не було зареєстровано в Міністерстві юстиції України і що положення цього Доручення не підлягають до застосування для прийняття рішення щодо невключення позивача до наказу про виплату додаткової винагороди на період дії воєнного стану, регламентованої Постановою КМУ №168, суд відхиляє з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 5 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого Постановою КМУ від 28.12.1992 № 731, таке Доручення не підлягає державній реєстрації в Міністерстві юстиції України.

Крім того, прийняття Міністром оборони України вказаного Доручення від 23.06.2022 №912/з/29 узгоджується з повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку № 260, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішення питання про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що правових підстав для виплати позивачу додаткової винагороди відповідно до Постанови КМУ №168, немає, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено та у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору та не поніс судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, не стягує судові витрати із відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

В задоволені адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович