Справа № 200/5698/24
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року справа №200/5698/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 200/295/23 (головуючий суддя у І інстанції Давиденко Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 26.07.2024 № 493 про рішення щодо виплати, як повнолітній дитині зниклого безвісті військовослужбовця, грошового забезпечення належного військовослужбовцю Військової частини НОМЕР_2 старшому сержанту ОСОБА_2 ,

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення, додаткову винагороду та інші види грошового забезпечення, які належать її батьку старшому сержанту ОСОБА_2 у відповідності п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтегрованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" з дня зникнення безвісти, а саме з 05.04.2024.

В обґрунтування позову зазначила, що в квітні 2024 року дізналася, що її батько ОСОБА_2 після виконання бойового завдання безвісті зник, тому 22.05.2024 звернулась з заявою до відповідача про виплату грошового забезпечення відповідно до п. 7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого Постановою КМУ від 30.11.2016 № 884.

Відповідач протиправно відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті грошового забезпечення, додаткової винагороди та інших видів грошового забезпечення, які належать її батьку - старшому сержанту ОСОБА_2 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 26.07.2024 № 493 "Про рішення щодо виплати ОСОБА_1 , як повнолітній дитині зниклого безвісті військовослужбовця, грошового забезпечення належного військовослужбовцю Військової частини НОМЕР_2 старшому сержанту ОСОБА_2 ".

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату грошового забезпечення, додаткової винагороди та інших видів грошового забезпечення, які належать її батьку старшому сержанту ОСОБА_2 у відповідності п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтегрованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" з дня зникнення безвісти, а саме з 05.04.2024.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 1211,20 грн.

Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Позивач звернулася до відповідача з заявою про отримання грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця (її батька) не як повнолітня дитина, яка проживала разом з батьком, а як особа, що перебувала на його утриманні.

Проте, позивачем не надано доказів перебування на утриманні у батька, зокрема, судового рішення про встановлення факту про перебування на утриманні у ОСОБА_2 , який зник безвісті.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП "Діловодство спеціалізованого суду".

Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему "Електронний суд" матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі "Електронний суд".

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Встановлені обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , є повнолітньою дочкою ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 розлучений, що підтверджується рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.10.2016 у справі № 235/6055/16-ц.

ІНФОРМАЦІЯ_2 поблизу н.п. Первомайське Донецької області при виконанні бойового завдання, в результаті штурмових дій противника - Збройних Сил Російської Федерації зник безвісти старший сержант ОСОБА_2 , 1976 р.н., командир бойової машини - командир 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу механізованої роти Військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується сповіщенням від 08.04.2024 № 32.

22.05.2024 року ОСОБА_1 через ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулась до Військової частини НОМЕР_2 із заявою про виплату грошового забезпечення ОСОБА_2 , що підтверджується листом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 22.05.2024 № 179/2279.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 26.07.2024 № 493 "Про рішення, щодо виплати ОСОБА_1 , як повнолітній дитині зниклого безвісті військовослужбовця, грошового забезпечення належної військовослужбовцю Військової частини НОМЕР_2 старшому сержанту ОСОБА_2 " відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виплату грошового забезпечення, належного військовослужбовцю Військової частини НОМЕР_2 старшому сержанту ОСОБА_2 , як повнолітній дитини зниклого безвісті військовослужбовця, у зв`язку з відсутністю документального підтвердження інформації (факту) про проживання разом із військовослужбовцем (батьком) або знаходження на його утриманні.

Листом Військової частини НОМЕР_2 від 31.07.2024 № 1558/2669 ОСОБА_1 запропоновано звернутись до суду з метою підтвердження (встановлення) факту проживання разом з батьком або перебування на його утриманні.

Згідно довідки Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна від 16.04.2024 № 1165 ОСОБА_1 є студенткою 4 курсу (перший (бакалаврський) рівень) денної форми навчання філософського факультету Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна. Зарахована наказом № 0210-05/1691 від 21.09.2020. Термін навчання з 28.09.2020 по 30.06.2024. Академічна відпустка не надавалась.

Також ОСОБА_1 навчається у Вільнюському технічному університеті Гедиміна з 2022 року, строк навчання до 30.06.2026, що підтверджується листом-підтвердженням від 16.04.2024 № 10.6-67-5.37Е-23881-4582.

З банківської виписки ОСОБА_1 вбачається, що з грудня 2022 року ОСОБА_2 систематично відправляв кошти в сумі 15 000 грн.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 14.08.2024, ОСОБА_1 не мала інших джерел доходу з 1 кварталу 2019 року по 2 квартал 2024 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що позивач знаходилась на утриманні свого батька-військовослужбовця, та одержувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, тому позивач є особою, яка перебувала на утриманні військовослужбовця та має права на виплати грошового забезпечення свого батька -військовослужбовця.

Оцінка суду.

Відповідно до частини першої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

На підставі абзацу першого частини шостої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення; сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу третього частини шостої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - Порядок № 884 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 884 за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

На підставі пункту 5 Порядку № 884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Пункт 7 Порядку № 884 передбачає, що виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Таким чином, право на виплату грошового забезпечення військовослужбовця, який зник безвісті, мають, зокрема:

- повнолітні діти, за умови проживання разом з військовослужбовцем,

- особи, які перебувають на утриманні військовослужбовця.

Як свідчать матеріали справи, позивачу відмовлено у виплатах грошового забезпечення, належного військовослужбовцю військової частини НОМЕР_2 старшому сержанту ОСОБА_2 , в зв`язку з ненаданням документів, підтверджуючих проживання з батьком або перебування на утриманні батька.

Позивач не заперечує, що не проживала разом з батьком, проте звернулася з заявою про отримання виплат грошового забезпечення безвісті зниклого батька-військовослужбовця саме як особа, що перебувала у батька на утриманні.

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно з частиною першою статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

На підставі частини першої статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (…) утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Відповідно до статті 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Отже, утриманцями можуть бути повнолітні діти, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, а також повнолітні діти, якщо вони були на повному утриманні військовослужбовця або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Як свідчать матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 є повнолітньою дочкою ОСОБА_2 .

Позивач є студенткою та не має основного доходу, що підтверджується копією відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела суми виплачених доходів на утримання податків за період з 1 кварталу 2019 року по 2 квартал 2024 року.

Позивач з грудня 2022 року постійно отримувала від батька ОСОБА_2 матеріальну допомогу, що підтверджується банківською випискою

Таким чином, позивач знаходилась на утриманні свого батька-військовослужбовця, та одержувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, отже, позивач є особою, яка перебувала на утриманні військовослужбовця та має права на виплати грошового забезпечення свого батька -військовослужбовця.

Є неприйнятними доводи відповідача, що позивач не проживає разом з батьком, тому, як повнолітня дитина, не має право на виплати його грошового забезпечення, оскільки позивач звернулася з заявою як особа, яка перебуває на утриманні військовослужбовця.

Суд вважає безпідставними доводи апелянта про ненадання позивачем судового рішення на підтвердження факту перебування на утриманні у батька, оскільки приписами Порядку № 884 не визначено необхідності подання судового рішення про встановлення факту перебування на утриманні, а наданими позивачем документами в сукупності підтверджено, що позивач постійно перебувала на утриманні батька , одержувала від нього допомогу, яка була для неї, як студентки, постійним і основним джерелом засобів до існування.

Суд не приймає доводи відповідача, що позивач до заяви не надала підтверджуючих документів, оскільки ці доводи спростовуються супровідним листом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 22.05.2024 № 173/2279, отриманим відповідачем 24.05.2024, яким надіслано військовій частині НОМЕР_1 заяву ОСОБА_1 разом з наданими нею документами.

За таких обставин суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 200/295/23 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 200/295/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 12 травня 2025 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 12 травня 2025 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв