Справа № 460/12341/24
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2025-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/12341/24 пров. № А/857/33958/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року (головуючий суддя Щербаков В.В., м. Рівне) у справі № 460/12341/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у призначенні пенсії в разі втрати годувальника - ОСОБА_2 відповідно до статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 09.03.2022; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати їй з 09.03.2022 пенсію в разі втрати годувальника відповідно до статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та виплату проводити з урахуванням рішення суду у справі №460/2206/22.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскільки рішення суду у справі №561/670/24 не містить будь-яких зобов`язань щодо призначення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області позивачу пенсії у разі втрати годувальника, то підстави для вчинення будь-яких дій на виконання рішень суду у Головного управління відсутні. Вказує на відсутність підстав для призначення такої пенсії, оскільки пакет документів, наданий позивачем до заяви про пенсії в разі втрати годувальника, не містить свідоцтва про шлюб.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок поранення, отриманого під час виконання ним службових обов`язків військової служби з захисту Батьківщини, у період воєнного стану.

Згідно з витягом з протоколу засідання 16 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №426 від 30.06.2022 поранення солдата ОСОБА_2 , 1971 року народження, що послужило причиною смерті, поранення і причина смерті пов`язані із захистом Батьківщини.

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 11.06.2024 у справі №561/670/24 що набрало законної сили 12.07.2024, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, перебування на утриманні загиблого військовослужбовця задоволено, встановлено факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , яким помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу у період з липня 2016 року до дня його смерті. Встановлено факт перебування ОСОБА_1 на утриманні загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , яким помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Рівненській області із заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника - її цивільного чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Листом від 25.09.2024 №1700-0308-8/54717 ГУ ПФУ в Рівненській області повідомило позивача про відсутність підстав для призначення такої пенсії, оскільки пакет документів, наданий позивачем до заяви, не містить свідоцтва про шлюб. Зауважило, що оскільки рішення суду у справі №561/670/24 не містить будь-яких зобов`язань щодо призначення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області позивачу пенсії у разі втрати годувальника, то підстави для вчинення будь-яких дій на виконання цього рішення суду у Головного управління відсутні. Водночас, рішення суду у справі №460/2206/22 містить посилання на отримання ОСОБА_1 пенсії за віком. Відповідно в разі зміни умов пенсійного забезпечення, підстави для виплати підвищення до пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не буде.

Вважаючи відмову в призначенні пенсії по втраті годувальника протиправною, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №2262 визначено такі види пенсійного забезпечення за цим законом: - пенсія за вислугу років; - пенсія по інвалідності; - пенсія в разі втрати годувальника.

Згідно з статтею 29 Закону № 2262-XII пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону № 2262-XII право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, які перебували на їх утриманні. Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Згідно із статтею 31 Закону № 2262-XII члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Пункт 3 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (далі Порядок № 3-1), визначає перелік документів, які подаються до заяви про призначення пенсії в разі втрати годувальника.

Відповідно до п. 10 Порядку №3-1 для призначення пенсії в разі втрати годувальника подаються такі документи: заява; копія свідоцтва про смерть годувальника; витяг з наказу про виключення годувальника зі списків особового складу у зв`язку зі смертю; висновок про обставини загибелі чи смерті внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час проходження служби при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби); довідка уповноважених органів з місця проживання про перебування членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника або рішення суду про перебування на утриманні; документи, передбачені абзацами третім, шостим - дев`ятим пункту 7 цього Порядку.

Для призначення пенсії в разі втрати годувальника батькам, дружині (чоловіку), зазначеним у пунктах б, в, д статті 30 Закону (2262-12), додатково подаються такі документи: копія свідоцтва про шлюб; довідка МСЕК про визнання особи інвалідом; копія трудової книжки або довідка органів державної податкової служби про облік платника податків - суб`єкта підприємницької діяльності (для осіб, зазначених у пункті д статті 30 Закону (2262-12).

Як вже було встановлено, позивач звернулася до ГУ ПФУ в Рівненській області із заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника, як члену сім`ї - дружині померлого ОСОБА_2 згідно статті 30 Закону №2262-XII.

Підставою відмови пенсійного органу в призначенні пенсії було неподання позивачем до заяви про призначення пенсії свідоцтва про шлюб, що, на думку відповідача, не дає підстав для призначення пенсії в разі втрати годувальника як дружині загиблого.

Колегія суддів зазначає, що частиною першою статті 91 Сімейного кодексу України передбачено, що у випадку, якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім`єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу.

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 11.06.2024 у справі №561/670/24 встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з липня 2016 року до дня його смерті. Встановлено факт перебування ОСОБА_1 на утриманні загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено факт проживання позивача однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу з ОСОБА_2 , а також встановлено перебування її на утриманні загиблого військовослужбовця, відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач має право на призначення їй пенсії в разі втрати годувальника відповідно до статті 30 Закону №2262-ХІІ.

Доводи апелянта про ненадання позивачем свідоцтва про шлюб, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як вже було зазначено, рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 11.06.2024 у справі №561/670/24 встановлено факт проживання позивача однією сім`єю, як чоловіка та жінки з ОСОБА_2 без шлюбу.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі О`Донох`ю та інші проти Сполученого Королівства вказав, що стаття 12 Конвенції гарантує основоположне право чоловіка та жінки на шлюб та створення сім`ї. Здійснення права на шлюб призводить до виникнення соціальних, особистих та правових наслідків. Воно здійснюється відповідно до національного законодавства Договірних Держав, але встановлені ним обмеження не повинні перешкоджати або зменшувати право в такий спосіб або в такій мірі, щоб порушити саму суть права.

Щодо нарахування та виплати позивачу пенсії з урахуванням підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29.04.2022 у справі №460/2206/22, яке набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити з 10.08.2021 нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Конституційний Суд України у Рішенні від 17.07.2018 №6-р/2018 вказав, що встановлення у законах України пільг, компенсацій та гарантій громадянам України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, обумовлено виконанням державою свого конституційного обов`язку, передбаченого статтею 16 Основного Закону України, щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та збереження генофонду Українського народу. Такі пільги, компенсації та гарантії є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов`язку.

Скасування пільг, компенсацій та гарантій не відповідає конституційному обов`язку держави, передбаченому у статті 16 Основного Закону України, щодо осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, встановленого статтею 39 Закону №796-ХІІ, хоч і виплачується одночасно з основною пенсією, проте є доплатою до пенсії, а тому за своєю правовою природою є компенсацією від держави у вигляді соціальної допомоги, гарантованої Конституцією України, а не видом пенсійної виплати.

У спірних правовідносинах позивач хоча й має статус особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, проте отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а нарахування особі підвищення до пенсії, визначеного ст.39 Закону №796-XII, не може впливати на обрахунок основного розміру її пенсії.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року у справі № 460/12341/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар