Справа № 400/5934/21
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/5934/21

Перша інстанція: суддя Малих О.В.,

повний текст судового рішення

складено 03.03.2025, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

при секретарі Пальоній І.М.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компания Прометей» до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ТОВ «Компания Прометей» (далі ТОВ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі ДПС) та просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №22/34-00-07-06 від 07.04.2021 року в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1302870,0 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №23/34-00-07-06 від 07.04.2021 року в частині зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларованої на рахунок платника у банку у розмірі 2693591,00 грн. та нарахування штрафних санкцій у розмірі 1347195,10 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №6 від 29.06.2021 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ зареєстровано як юридична особа 04.04.2017 року та перебуває на податковому обліку як платник податку на додану вартість з 01.06.2017 року.

Основним видом господарської діяльності товариства є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (код КВЕД 46.21).

Інші види господарської діяльності позивача: 46.11 Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами; 46.75 Оптова торгівля хімічними продуктами; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 52.10 Складське господарство; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами.

У період з 17.02.2021 року по 10.03.2021 року, на підставі наказу від 16.02.2021 року №14, направлень від 16.02.2021 року №50, 51, 52, посадовими особами ДПС проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2020 року від`ємного значення податку на додану вартість, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування.

За результатами перевірки складено акт від 17.03.2021 року №63/34-00-07-06/41255380 (далі Акт перевірки), висновками якого встановлено порушення позивачем:

- п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.201.10 ст.201, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України (далі ПК України), що призвело до завищення суми податку на додану вартість, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на 2694590,00 грн;

- п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201, п.200.1, п.200.4 ст.200 ПК України, що призвело до завищення від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на суму 1304448,00 грн.

На підставі Акту перевірки, відповідачем сформовані та надіслані позивачу податкові повідомлення-рішення:

- від 07.04.2021 року №22/34-00-07-06, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 1304448,00 грн;

- від 07.04.2021 року №23/34-0-07-06, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника податку у банку на 2694590,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1347295,00 грн.

Позивач оскаржив податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку до ДПС України.

Згідно рішення про результати розгляду скарги від 23.06.2021 року №14036/6/99-00-06-01-02-06, ДПС у податковому повідомленні-рішенні від 07.04.2021 року №23/34-00-07-06 неправомірно застосовано штрафну санкцію у розмірі 50% з посиланням на п.123.3 ст.123 ПК України, оскільки в матеріалах перевірки не доведено, що діяння вчиненні скаржником умисно, а також, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За результатом розгляду скарги позивача ДПС України прийнято рішення про скасування податкового повідомлення-рішення ДПС від 07.04.2021 року №23/34-00-07-06 у частині застосування штрафних санкцій, які перевищують розмір визначений п.123.1 ст.123 ПК України, у редакції, що діє з 01.01.2021 року, а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення та податкове повідомлення-рішення від 07.04.2021 року №22/34-00-07-06 залишено без змін. Тобто, скаргу задоволено частково.

26.06.2021 року, на підставі Акту перевірки, з урахуванням рішення про результати розгляду скарги від 23.06.2021 року № 14036/6/99-00-06-01-02-06, відповідачем сформовано та надіслано позивачу податкове повідомлення-рішення №6, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника податку у банку на 2694590,00 грн, та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 269459,00 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наявними у матеріалах справи доказами (зокрема видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, платіжними документами, оборотно-сальдовими відомостями та ін.), підтверджуються обставини фактичного придбання позивачем у контрагентів товарно-матеріальних цінностей з метою використання у власній господарській діяльності, а тому позивачем правомірно сформовано податковий кредит з ПДВ на наслідками таких операцій. При цьому, суд врахував презумпцію добросовісності платника податків, за якою передбачається економічна виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що частково відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.4 ст.173 КАС України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

За приписами ч.1,2 ст.193 КАС України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Згідно ч.1,2 ст.194 КАС України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 11 жовтня 2021 року.

В подальшому, ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Вказана ухвала суду була доставлена до електронних кабінетів учасників справи 03.03.2025 року о 21:00.

Водночас, у той же день, 03 березня 2025 року судом 1-ї інстанції було ухвалено судове рішення в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження. Тобто, фактично судом було ухвалено судове рішення до отримання сторонами ухвали про призначення справи до розгляду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів констатує, що судом 1-ї інстанції під час розгляду справи було грубо порушено норми процесуального права, а саме: строки розгляду справи справа розглядалась більше чотирьох років, а сторони фактично не були належним чином повідомлені про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду.

На переконання судової колегії, вказане є самостійною підставою для скасування судового рішення.

Щодо суті прийнятих фіскальним органом ППР, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Питання, пов`язані з підтвердженням даних, визначених у податковій звітності, обчисленням податку на додану вартість та податку на прибуток, формуванням виникнення податкових зобов`язань у разі постачання товарів та надання послуг внормовано статтями 14, 44, 134, 138, 139, 198 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами пп.14.1.36 п.14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як визначено п.44.2 статті 44 ПК України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до пп. 14.1.27 п.14.1 статті 14 ПК України витрати це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Платниками податку - резидентами є, зокрема, суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених п.133.4 та 133.5 цієї статті (пп.133.1.1. п.133.1 ст.133 ПК України).

Об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу (пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України).

Згідно з п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п.139.1 ст.139 цього Кодексу визначено, що не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати, доходи, активи і зобов`язання з податку на прибуток та її розкриття у фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 17 "Податок на прибуток", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2000 року №353, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 січня 2001 р. за №47/5238, відповідно до якого витрати (дохід) з податку на прибуток- загальна сума витрат (доходу) з податку на прибуток, яка складається з поточного податку на прибуток з урахуванням відстроченого податкового зобов`язання і відстроченого податкового активу; обліковий прибуток (збиток)- сума прибутку (збитку) до оподаткування, визначена в бухгалтерському обліку і відображена у Звіті про фінансові результати за звітний період; податковий прибуток (збиток)- сума прибутку (збитку), визначена за податковим законодавством об`єктом оподаткування за звітний період.

Витрати (дохід) з податку на прибуток відображаються у статті "Витрати (дохід) з податку на прибуток" Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід). Витрати з податку на прибуток відображаються в дужках. При визначенні фінансового результату на суму доходу зменшується збиток до оподаткування (пункт 18 цього Положення).

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон №996).

Статтею 1 Закону №996 визначено, що бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 (далі - Положення №88).

Відповідно до п.1.2 Положення №88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Згідно з п.2.1 Положення №88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до п.2.2 Положення №88 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Положеннями ст.185 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування (ПДВ) є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 цього Кодексу.

Відповідно до ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.

Зі змісту ст.198 ПК України вбачається, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг; отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних (ЄРПН), є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Положеннями ст.200 ПК України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з п.200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п.200-1.3 ст.200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

З аналізу вказаних норм вбачається, що визначальними умовами формування платником податкового кредиту з ПДВ, окрім інших, є наявність належним чином оформлених первинних документів та зв`язок господарських операцій, на підтвердження яких складаються вказані первинні документи, з господарською діяльністю такого платника.

Як вбачається з акту перевірки, перевіркою достовірності і правильності визначення та врахування при розрахунку показника рядка 19 декларації суми податкового кредиту (рядок 17 (колонка Б) декларації) встановлено її завищення на 3998039,00 грн, що призвело до завищення на цю ж суму показника рядка 19 декларації.

Оскільки було завищено на 2829794 грн показник у рядку 10.1 (колонка Б) декларації внаслідок врахування всупереч п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.201.10 ст.201 ПК України при його визначенні нереальної операції з придбання у наступних контрагентів:

- на 1530257,70 грн показник у рядку 10.1 (колонка Б) декларації внаслідок врахування всупереч п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК України при його визначенні нереальної операції з придбання у ФГ «Фаворит» () кукурудзи;

- на 136203,34 грн показник у рядку 10.1 (колонка Б) декларації внаслідок врахування всупереч п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК України при його визначенні не договірної вартості товарів по операції з придбання у ФГ «Юр-Агро 2014» () кукурудзи врожаю 2020 року;

- на 1163333,33 грн показник у рядку 10.1 (колонка Б) декларації внаслідок врахування всупереч п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК України при його визначенні не договірної вартості товарів по операції з придбання у ТОВ «Екологічно-виробниче підприємство «Авалон ЛТД» () соняшника врожаю 2020.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ФГ «Фаворит» були укладені договори купівлі-продажу №50341, №50234, №50163 від 20.11.2020 року, №50420 від 26.11.2020 року, №50587 від 01.12.2020 року.

За умовами вищезазначених договорів ТОВ «Компания Прометец» (Покупець) придбало у ФГ «Фаворит» (Продавець) сільськогосподарську продукцію кукурудзу у кількості 1232,575 т (далі товар).

Товар за укладеними договорами поставлявся на умовах СРТ (в розумінні «Інкотермс - 2010») за адресою: Миколаїв, вул.Слобідська, 122.

Факт поставки кукурудзи підтверджується видатковими накладними, рахунками- фактурами, податковими накладними, які були зареєстровані у ЄРПН, та товарно- транспортними накладними.

У подальшому, ФГ «Фаворит» було надано форму 29 - сг - Звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду у 2020 році, завдяки якій можливо перевірити кількість зібраного врожаю 2020 року. Відповідно до даної форми ФГ «ФАВОРИТ» зібрало у 2020 році 6436 т. кукурудзи.

На 44 сторінці Акту перевірки зазначено, що згідно даних ЄРПН за період з 01.01.2020 року по 30.12.2020 року ФГ «Фаворит» придбання кукурудзи не здійснювало.

Разом з цим, у взаємовідносинах з ТОВ позивачем ФГ «Фаворит» виступав не посередником, а товаровиробником, у зв`язку з чим придбання кукурудзи ФГ «Фаворит» у контрагентів-постачальників відсутнє, а поставка кукурудзи Покупцю ТОВ «Компания Прометей» була власного виробництва.

Колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи податкового органу, що позивачем до перевірки не надано товарно-транспортних накладних, оскільки наявність або відсутність товарно-транспортних накладних та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків.

Транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, та за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання транспортної документації не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій та бути єдиною підставою для визнання господарських операцій нереальними.

Апеляційний суд наголошує, що наявність або відсутність ТТН та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції з придбання або продажу ТМЦ, якщо інші дані свідчать про рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків. Крім того, ТТН є доказом факту перевезення (переміщення) товару, тому є обов`язковою при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.03.2023 року у справі № 804/644/16.

Більш того, правилами ведення податкового обліку не передбачено обов`язковості ведення і зберігання товарно-транспортних накладних на перевезення вантажів автомобільним транспортом для підтвердження обставин щодо правомірності віднесення до складу валових витрат вартості придбаних позивачем ТМЦ.

З матеріалів справи також вбачається, що 12.11.2020 року між позивачем та ФГ «Юр-Агро 2014» було укладено договір поставки сільськогосподарської продукції №49639.

Відповідно до умов договору ТОВ «Компания Прометей» (Покупець) придбало у ФГ «Юр-Агро 2014» (Продавець) сільськогосподарську продукцію кукурудзу у кількості 137,180 т (далі товар).

Товар за укладеними договорами поставлявся на умовах СРТ (в розумінні «Інкотермс - 2010») за адресою: Хмельницька обл., Шепетівський р-н, с. Чотирбоки, вул. Привокзальна.

Факт поставки кукурудзи підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, які були зареєстровані у ЄРПН, рахунками-фактури та ТТН.

У висновках акту перевірки контролюючий орган вказав на невідповідність кількості товару між видатковими та товарно-транспортними накладними.

Тобто, відповідно до реєстрів накладних на прийняте зерно з визначенням якості, що видані зерновим складом, кукурудза, яка була поставлена ТОВ не відповідала показникам якості відповідно до ДСТУ 4525:2006, а саме були завищені показники вологості та смітної домішки, у зв`язку з чим зерновим складом було проведено сушку та очистку кукурудзи, у результаті чого маса зерна зменшилася на величину втрат вологи і сміття, відповідно до Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, що затверджена наказом Міністерства аграрної політики України №661 від 13.10.2008 року. Вказана інструкція описує методику розрахунку залікової ваги.

Враховуючи вищевикладене, кількість залікової ваги згідно реєстрів накладних на прийняте зерно з визначенням якості становить 137 т. 180 кг., що відповідає загальній кількості поставленого товару згідно видаткових накладних.

З наведеного вбачається, що контролюючим органом безпідставно відображено дані щодо ваги кукурудзи згідно видаткових накладних, а не товарно-транспортних накладних.

Зі змісту акту перевірки також вбачається, що за результатами порівняння обсягів надходження (вирощування, придбання) та реалізації сільськогосподарських культур по ФГ «Юр-Агро 2014» за період з 01.01.2020 року по 30.11.2020 року встановлено, що обсяги реалізації вказаних в таблиці культур (пшениця, ячмінь, кукурудза, соя, ріпак, соняшник), крім соняшнику та ріпаку, значно перевищують їх надходження. Найбільше відхилення має кукурудза 2938,220 т. Тобто, контролюючий орган зробив висновок, що ФГ «Юр-Агро 2014» не мало можливості в листопаді 2020 року здійснити реалізацію кукурудзи на адресу ТОВ «Компания Прометей» за податковими накладними.

Разом з тим, апеляційний суд наголошує, що відповідно до умов специфікацій, ФГ «Юр-Агро 2014» зобов`язувалося поставити кукурудзу врожаю 2020 року.

Фіскальним органом, в свою чергу, не обґрунтовано висновків про неможливість встановити походження частини врожаю через те, що реалізація ФГ «Юр-Агро 2014» кукурудзи перевищила обсяг його виробництва, адже не враховано можливість реалізації залишків попереднього аграрного року.

Також, як вбачається з матеріалів справи, 05.10.2020 року між позивачем та ТОВ «ЕВП «Авалон ЛТД» укладено договір поставки сільськогосподарської продукції №47129.

Згідно специфікацій №4 від 05.11.2020 року, №5 від 23.11.2020 року, №6 від 03.12.2020 року, та на підставі видаткових накладних №30 від 05.11.2020 року, №31 від 23.11.2020 року, №32 від 03.12.2020 року, ТОВ «ЕВП «Авалон ЛТД» зі складу зберігання було реалізовано соняшник в кількості 400 тон, що є часткою всього зібраного та покладеного на склад врожаю соняшнику.

Підтвердженням переоформленням соняшнику з ТОВ «ЕВП «Авалон ЛТД» на ТОВ є складські квитанції на зерно №2340 від 05.11.2020 року, №2394 від 23.11.2020 року, №2437 від 03.12.2020 року.

Зберігання насіння соняшника після збору врожаю здійснювалося за договором складського зберігання №191/Г від 17.09.2020 року, укладеного ТОВ «ЕВП «Авалон ЛТД» з ТОВ на зерновому складі, що розміщений за адресою: Київська область, Васильківський район, смт.Гребінки, вул.Індустріальна, 3.

У період з 19.09.2020 року по 16.10.2020 року ТОВ «ЕВП «Авалон ЛТД» покладено на зберігання соняшник врожаю 2020 року в кількості 1190600 кг.

Додатково, для підтвердження перевезення соняшника, ТОВ «ЕВП «Авалон ЛТД» було надано договір про надання послуг перевезення між ТОВ «ЕВП «Авалон ЛТД» та ФОП ОСОБА_1 №15/09 від 15.09.2020 року та ФОП ОСОБА_2 №1 від 19.09.2020 року.

Факт перевезення зафіксовано актами наданих послуг №КО-0000001 від 27.09.2020 року, №33 від 30.09.2020 року та товарно-транспортними накладними №837216 від 19.09.2020 року, №837217 від 19.09.2020 року, №837218 від 20.09.2020 року, №837219 від 20.09.2020 року, №837241 від 25.09.2020 року, №837249 від 26.09.2020 року, №АВП 01108 від 16.10.2020 року, №АВП 01110 від 16.10.2020 року.

При цьому, акт перевірки містить відомості і про те, що протягом 2020 року ТОВ «ЕВП «Авалон ЛТД» не придбавало насіння соняшника, так і те, що придбання соняшника у повному обсязі було здійснено у ТОВ «Салоха-П». (75 сторінка Акту перевірки). Окрім зазначеного, соняшник, як товар, придбаний у ТОВ «Салоха-П», знаходиться на зберіганні в складі ТОВ «ЕВП «Авалон ЛТД» у кількості 696,186 т., що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю рахунка 228/1 за 4 кв. 2020 року.

Колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи фіскального органу про завищення на 1166667,00 грн показника у рядку 16.1 (колонка Б) декларації за грудень 2020 року, враховуючи наступне.

Так, 20.11.2020 року між позивачем та ТОВ «Агро-Цвіт-2012» укладено договір поставки сільськогосподарської продукції №50052.

Відповідно до умов договору ТОВ (Покупець) придбало у ТОВ «Агро-Цвіт-2012» (Продавець) сільськогосподарську продукцію кукурудзу (далі товар).

Товар за укладеним договором поставлявся на умовах FCA (в розумінні «Інкотермс - 2010») за адресою: Житомирська область, смт.Ємільчине.

Факт поставки кукурудзи підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, які були зареєстровані у ЄРПН, рахунками-фактури та ТТН, за якими можливо відслідкувати місце навантаження та відвантаження товару.

Організацією перевезення займався позивач, зокрема уклавши договір з автоперевізником ТОВ «Трейд Ла Грейн».

Позивач, купуючи товар у ТОВ «Агро-Цвіт-2012», здійснював його поставку до терміналів, з якими має укладенні договори зберігання, а саме з Державною продовольчо-зерновою корпорацією України та ТОВ «ОРЕКСИМ Україна». В рамках укладених договорів вказані підприємства прийняли на себе обов`язок, зокрема, приймати поставлений товар здійснювати його перевалку на території терміналу.

Таким чином, товар було дійсно придбано та переміщено до місця зберігання.

При цьому, зміна місця навантаження товару з «Житомирська обл., с.Ємільчене» на «Житомирська обл., с.Мала Рача» не свідчить про не виконання ТОВ «Агро-Цвіт-2012» взятих на себе зобов`язань по поставці товару.

Колегія суддів також відхиляє доводи податкового органу, що позивач під час заповнення податкової накладної від 20.11.2020 року №14 допустив помилку, а саме вказав неправильно суму за товар та суму ПДВ через те, що у Специфікації №1 від 20.11.2020 року вказано суму договору 700000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом не було досліджено під час перевірки, що за іншими даними можливо встановити, що вказана сума зазначена в результаті описки. Так, згідно специфікації до договору вбачається, що ціна за 1 т. товару складає 7000 грн. Кількість товару, яка повинна бути поставлена складає 1000 т +/-10%, загальна сума ПДВ складає 1166666,66 грн, у податковій накладній зазначена загальна сума, що підлягає сплаті з ПДВ 7000000 грн, сума ПДВ 1166666,66 грн.

За сукупністю первинних документів можливо точно встановити, що зазначені суми у податковій накладній є правильними і відображають реальні обставини справи.

Більш того, колегія суддів наголошує, що у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року по справі №400/3430/21, яка набрала законної сили, судом вже надавалась оцінка вищенаведеним обставинам, а саме: судом було встановлено, що згідно даних специфікації №1, предметом договору є кукурудза врожаю 2020 р., в кількості 1000 +/- 10. Ціна за 1 т складає 7000 грн., В графі "загальна вартість товару з ПДВ, грн." внесений запис "700000,00", сума ПДВ складає 1166666,67 грн.

Відповідно до платіжних доручень №№ 3, 94 від 20 листопада 2020 р. позивач сплатив ТОВ "Агро-Цвіт-2012" 4000000 і 3000000 грн. відповідно.

Згідно з виписаною податковою накладною від 20 листопада 2020 р. №14, загальна сума коштів з урахуванням ПДВ складає 7000000 грн., ПДВ 1166666,67 грн.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що податкова накладна від 20 листопада 2020 р. №14 ніяких помилок чи розбіжностей не містить - в ній зазначено ту саму загальну ціну за товар, включаючи ПДВ, яка сплачена позивачем постачальнику, що підтверджується платіжними дорученнями.

При цьому суд зазначив, що підставою для податкової звітності, а також формування податкового кредиту, є дані податкової накладної, яка, як наведено вище, жодних помилок не містить.

Колегія суддів також врахувала, що навіть сама форма написання суми загальної вартості товару в специфікації №1 "700000,0" вказує на те, що в другій секції нулів вочевидь допущена суто технічна помилка через пропуск одного знаку "0", на що вказують інші дані специфікації - при загальній кількості товару в 1000 т і вартості 1 т на рівні 7000 грн., загальна вартість товару не може складати 700000 грн., а сума ПДВ з 700000 грн. не може дорівнювати 1166666,67 грн.

Так, відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Апеляційний суд також зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності. Отже, фактичне постачання товарів в межах відповідної угоди повинне розглядатися судами як самостійний предмет дослідження. При оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників господарських операцій, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності. Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.04.2020 року у справі № 826/15568/16, від 10.04.2020 року у справі № 808/954/17, від 06.03.2020 року у справі № 803/13/16.

Водночас, податкова інформація не є безумовною підставою для висновків про нездійснення господарських операції за умови наявності інших документів, що підтверджують реальність постачання товарів чи надання послуг і не є безперечним доказом на підтвердження доводів податкової інспекції про нереальність/безтоварність господарських операцій. Податкова інформація носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону і сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень. Процес аналізу інформаційних баз даних ДПС України та ЄРПН є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов`язань й податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2024 року у справі № 480/1798/22.

Резюмуючи усе вищевикладене, колегія суддів вважає, що наявними у матеріалах справи доказами (зокрема видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, платіжними документами, оборотно-сальдовими відомостями та ін.), підтверджується фактичне придбання позивачем у ФГ «Фаворит», ФГ «Юр-Агро 2014», ТОВ «ЕВП «Авалон ЛТД» та ТОВ «Агро-Цвіт-2012» товарно-матеріальних цінностей з метою використання у власній господарській діяльності. Тобто, позивачем було обґрунтовано сформовано податковий кредит з ПДВ на наслідками таких операцій.

Разом з тим, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 139, 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компания Прометей» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №22/34-00-07-06 від 07.04.2021 року в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1302870,0 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №23/34-00-07-06 від 07.04.2021 року в частині зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларованої на рахунок платника у банку у розмірі 2693591,00 грн. та нарахування штрафних санкцій у розмірі 1347195,10 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №6 від 29.06.2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (просп.Шевченка, 15/1, м.Одеса, 65015, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компания Прометей», вул.Марка Кропивницького, 114, м.Миколаїв, 54009, ) судові витрати у сумі 22700,00 грн (двадцять дві тисячі сімсот гривень 00 копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 09.05.2025 року

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді Г.В. Семенюк О.І. Шляхтицький