Справа № 480/63/23
Суддя: А.І. Сидорук
Дата ухвалення: 2025-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 травня 2025 року м. Суми Справа № 480/63/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Сидорука А.І., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до - Сумської митниці, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Суть спору, позиція сторін. Заяви сторін. Процесуальні дії суду.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні ППР є протиправними, оскільки на момент митних оформлень ТЗ митний орган не мав підстав вважати, що декларантом надано неповні або недостовірні відомості про митну вартість товарів і не вимагав надати інші додаткові документи. Заявлені уповноваженою особою декларанта митні вартості автомобілів були визнані автоматично та узгоджувалися із рівнем цін на аналогічні ТЗ, що містилася в ЄАІС. Позивач зазначає, що документи, на підставі яких здійснювалася перевірка, не могли бути використані, оскільки вони надані саме з метою проведення виключно перевірки законності дій інспекторів митного поста ''Центральний'' під час оформлень імпортованих ТЗ. Перевірка була проведена в період дії мораторію, коли такі перевірки заборонено. Також позивач зазначає, що відповідач неправомірно застосував до позивача 25% суми штрафу від суми заниженого зобов`язання, оскільки умисел позивача відсутній.
Судом 22.08.2022 було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі.
До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує.
Відзив мотивовано тим, що перевірка була проведена у відповідності до вимог Податкового кодексу України та Митного кодексу України. Під час митного оформлення позивачем не було надано документи, які підтверджують фактичні витрати на придбання транспортного засобу в сумі 6203 дол. США та на транспортування транспортного засобу у сумі 1800 дол. США. У зв`язку із заниженням позивачем податкових зобов`язань зі сплати мита та ПДВ, відповідачем були прийняті ППР і застосовано штрафні санкції у розмірі 25% занижених податкових зобов`язань.
Від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій позивач підтримує позовні вимоги. Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач зазначає про правомірність оскаржуваних ППР.
Також до суду надійшла заява позивача про стягнення судових витрат з відповідача, а 03.01.2024 надійшло клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.
Встановлені судом фактичні обставини.
Уповноваженою особою від позивача було подано до митного оформлення митну декларацію від 28.12.2018 № UA805180/2018/026177, якою задекларовано придбаний позивачем автомобіль марки BMW, модель 328, ідентифікаційний номер (VIN) (VIN): НОМЕР_1 , модельний рік виготовлення 2011. У декларації митну вартість товару визначено у розмірі 164729,87 грн, еквівалент 6000 дол. США по курсу 27,45497900 грн/1 дол. США (а.с. 23).
11.02.2021 Сумською обласною прокуратурою та 29.03.2021 Головним управлінням Національної поліції України в Сумській області відповідача повідомлено про можливі порушення вимог законодавства, а саме в частині митного оформлення вантажних відправлень автомобілів, що надходять морським шляхом (а.с. 92, 93).
16.11.2021 Сумською митницею було видано наказ № 199 про проведення щодо позивача у період з 22.11.2021 до 23.11.2021 документальної невиїзної перевірки з питань правильності визначення бази оподаткування та повноти нарахування митних платежів за митною декларацією від 28.12.2018 № UA805180/2018/026177 (з.б.а.с. 98).
17.11.2021 позивачу, на адресу його реєстрації, було направлено повідомлення про проведення перевірки (а.с. 99).
04.01.2022 Сумською митницею було складено акт про неможливість вручення/отримання поштового відправлення акта документальної невиїзної перевірки позивачу (а.с. 106).
Вважаючи спірні ППР протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Висновки суду та їх мотиви.
1. Щодо правомірності наказу про проведення перевірки та використання інвойсів, наданих прокуратурою та поліцією, а також мораторію на перевірки.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій.
З матеріалів справи суд вбачає, що спірна перевірка була призначена наказом відповідача на підставі вказаної норми за інформацією Сумської обласної прокуратури та ГУНП в Сумській області.
Митному органу була надана інформація про транзакції з копіями платіжних доручень в іноземній валюті (вихідні через SWIFT), які здійснені позивачем за придбання автомобіля марки BMW, модель 328, ідентифікаційний номер (VIN) (VIN): НОМЕР_1 (з.б.а.с.95-98), які при здійсненні митних оформлень ним не надавалися, що свідчить про можливе порушення законодавства з питань митної справи.
Тому суд дійшов висновку про наявність підстав у контролюючого органу для призначення та проведення перевірки, відповідно до норм п. 7 ч. 1 ст. 336, п. 1 ч. 3 ст. 345, п. 1 ч. 2 ст. 351 МК України.
Наказ на проведення перевірки (з.б.а.с.98) містить предмет - правильність визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 28.12.2018 № UA805180/2018/026177 та юридичну підставу - п. 1 ч. 2 ст. 351 МК України. Наказ на перевірку позивачем не оскаржувався та вичерпав свою дію.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 352 МК України посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані зокрема інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.
В листі Сумської окружної прокуратури від 11.02.2021 (а.с.92) та в листі ГУНП в Сумській області від 29.03.2021 (а.с.93) надано дозвіл на використання митницями матеріалів у повному обсязі, необхідному та достатньому для проведення перевірок.
Тому суд зазначає, що інвойси надані прокуратурою та поліцією правомірно використані відповідачем при здійсненні перевірки.
Щодо дії мораторію, то суд зазначає наступне.
Законом України від 16.10.2020 № 466-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", який набрав чинності 23.05.2020, п. 75.1 ст. 75 ПК України, доповнено абзацом третім, згідно з яким порядок планування документальних перевірок митних органів, проведення та оформлення їх результатів встановлюються МК України.
Отже, мораторій на проведення документальних перевірок контролюючими органами стосувався перевірок передбачених ПК України та не розповсюджувався на митні органи.
2. Щодо суті порушення.
Відповідно до пунктів. "а" і "b" ч. 2 ст. 7 Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947): оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися надійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості. Під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої транзакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або з порівнюваними кількостями, або із кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.
Нормою ст. 39 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1 ст. 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів та розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно з ст. 368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів. У разі переміщення (пересилання) товарів у міжнародних поштових відправленнях для цілей оподаткування додатково може застосовуватися фактурна вартість цих товарів, зазначена у товаросупровідних документах, складених відповідно до актів Всесвітнього поштового союзу. При визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.
Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм глави 9 МК України.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 52 та ч. 21 ст. 58 МКУ декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Документи, що подаються для підтвердження заявленої митної вартості товарів визначені ч. 2 ст. 53 МК України.
Відповідно до норми п. 4 ч. 5 ст. 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити перевірки після їх випуску в порядку, визначеному статтями 345-354 МК України.
Приписом ч. 8 ст. 264 МК України передбачено, що з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Нормою ч. 1 ст. 55 МК України передбачено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених ч. 6 ст. 54 МК України виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до п.п. 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 ПКУ у разі, якщо результати митного оформлення, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях, митний орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань.
Відповідно до ст. 278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита є дата подання митному органу митної декларації або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
Приписом п. 190.1 ст. 190 ПК України передбачено, що базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ МКУ, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
Отже, декларант (уповноважена особа) під час митного оформлення повинен надати достовірні відомості щодо митної вартості товару, яка включає в себе його дійсну фактурну вартість, фактичні витрати на транспортування, страхування, а у випадку заниження митної вартості товару і не виявлення цього під час митного оформлення, зазначене не може бути підставою для звільнення платника від сплати митних платежів, якщо такі порушення були виявлені у подальшому.
За митною декларацією від 28.12.2018 № UA805180/2018/026177 здійснено митне оформлення автомобіля. Митна вартість автомобіля визначено у розмірі 164729,87 грн, еквівалент 6000 дол. США по курсу 27,45497900 грн/1 дол. США (а.с. 23).
Проте дійсна вартість транспортного засобу автомобіля марки BMW, модель 328, ідентифікаційний номер (VIN) (VIN): НОМЕР_1 , становить 219722,20 грн (еквівалент (6203+1800) = 8003,00 дол. США, яка складається з фактурної вартості товару, фактично сплаченої за платіжним дорученням від 13.09.2018 (з.б. а.с. 96) у розмірі 6203 дол. США та суми транспортних витрат, фактично сплачених за платіжним дорученням від 19.10.2018 (з.б.а.с.95) в розмірі 1800 дол. США, за курсом Національного банку України на дату митного оформлення 1 дол. США = 27,45497900 грн).
Таким чином, суд погоджується з висновками відповідача щодо заниження позивачем митної вартості товару, що призвело до порушення частини 1 та частини 2 статті 51, пункту 2 частини 2 статті 52, частини 21 статті 58 частини 1 статті 257 та статті 368 Митного кодексу України, пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України та заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита та ПДВ за митною декларацією від 28.12.2018 № UA805180/2018/026177.
3. Щодо застосування до позивача штрафних санкції в розмірі 25 %, у зв`язку із збільшенням основного розміру грошового зобов`язання.
Відповідно до підпункту 14.1.155. пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Кодексу).
Суд зазначає, що факт сплати митних платежів у меншому розмірі, ніж визначено законодавством, внаслідок зазначення у митній декларації недостовірних відомостей щодо даних про термін використання автомобіля в іноземній державі з дати першої реєстрації такого транспортного засобу, є підставою для донарахування недоплачених податкових зобов`язань (митних платежів).
При цьому, з огляду на те, що має місце факт подання недостовірних відомостей щодо вартості транспортного засобу, в наслідок чого митні платежі сплачено не у повному обсязі, згідно з пунктом 54.4 статті 54, пунктом 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 ПК України контролюючий орган зобов`язаний був самостійно визначити суму грошових зобов`язань та донарахувати штрафні санкції.
В даному випадку підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стало не визначення більшого розміру митної вартості товару, а сплата митних платежів у меншому розмірі, ніж визначено законодавством.
Суд зазначає, що у спірних правовідносинах держава не може нести тягар у вигляді недоплачених митних платежів і обов`язкового збору, так як їх несплата в повному обсязі не була наслідком помилки чи протиправного рішення, дії, бездіяльності відповідальних посадових осіб митних органів України при проведенні розмитнення транспортного засобу.
Помилка у відношенні щодо вартості автомобіля встановлена в ході перевірки митними органами України і наслідки її допущення усунуті в порядок та спосіб визначений Митним кодексом України і Податковим кодексом України.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України закріплено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.
За приписами п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Статтею 123 ПК України передбачено застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення бюджетного відшкодування або виявлення фактів використання податкових пільг не за цільовим призначенням чи всупереч умовам чи цілям їх надання.
Так, відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Положеннями п.123.2 ст. 123 ПК України визначено, що діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Суд дійшов висновку, що застосування п. 123.2 ст. 123 ПК України можливе лише у випадку встановлення податковим органом умислу в діях платника, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених ПК України) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених ПК України.
Згідно з абзацом другим зазначеного пункту діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Тобто, з системного аналізу вищевикладених норм, суд робить висновок, що необхідною та достатньою підставою для встановлення умислу в діях платника, є встановлення обставин, які прямо стверджують, що платник податку не тільки усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки а й бажав їх настання. Саме бажання настання негативних наслідків є необхідною та достатньою умовою для встановлення умислу.
У свою чергу, як визначено п. 112.2 ст. 112 ПК України, особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала змогу для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачено відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.
Положення пункту 109.3 статті 109 ПК України містять вичерпний перелік складів податкових правопорушень, для притягнення до відповідальності за які необхідно встановити вину платника податків. Це правопорушення, передбачені пунктами 123.2, 123.3 та 123.5 статті 123 ПК України , пунктами 124.2124.5 статті 124 ПК України, а також пунктами 125-1.2125-1.4 статті 125-1 ПК України. Всі ці склади правопорушень передбачають умисел на їх вчинення.
Інші склади правопорушень, передбачених відповідними статтями ПК України, не вимагають встановлення вини для притягнення платника податків до відповідальності.
Крім того, судом враховується, що на час виникнення спірних правовідносин, а саме невірне відображення позивачем у митній декларації 28.12.2018 нормами ПК України не було передбачено підвищеного виду відповідальності при застосуванні штрафної санкції, як наявність умислу в діях платника податків. Матеріалами справи не підтверджується, що відносно позивача було порушено кримінальне провадження та в межах якого доведено та встановлено наявність умислу в його діянні у 2018 році під час здійснення митного оформлення транспортного засобу.
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач дійсно 28.12.2018 невірно відобразив та визначив суму грошового зобов`язання, що є підставою для застосування п. 123.1 ст. 123 ПКУ та тягне за собою накладення штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.
Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а саме в частині застосування невірної норми Податкового кодексу України п. 123.2 ст. 123, що спричинило протиправне визначення відсоткового значення нарахованого штрафу 25%, замість належного застосування п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, що передбачає 10% штрафу від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.
Судові витрати.
Відповідно до припису ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно норми ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.
18.12.2023 до суду надійшла заява позивача про стягнення з відповідача витрат судового збору у сумі 992,40 грн та 7000 грн витрат на правничу допомогу.
Витрати на правничу допомогу підтверджуються копіями наступних документів: договору про надання професійної правничої допомоги від 19.02.2022, укладеного між адвокатом Р.Ю. Биковою та позивачем; додатковою угодою № 1 від 19.09.2022 до договору; квитанцією № 110 від 02.01.2023 на суму 7000 грн, виданою адвокатом Р.Ю. Биковою позивачу; копією ордера на надання правничої (правової) допомоги від 31.12.2022 серії ВМ № 1032061.
03.01.2024 до суду надійшло клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги до 1000 грн, яке мотивовано тим, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи, а тарифи за послуги є завищеними, оскільки дана справа віднесена до категорії справ незначної складності, відповідно до ст. 12 КАС України. Адвокатом не надано до суду детального акту виконаних робіт, що не дає змоги встановити, які саме послуги надані адвокатом позивачеві та з чого складаються витрати у розмірі 7000 грн.
Суд звертає увагу, що позов задоволено шляхом скасування спірних ППР в частині застосування штрафів до позивача на загальну суму 2639,64 грн, із розрахунку 824,89 грн + 1814,75 грн.
Враховуючи той факт, що судом частково задоволено позов шляхом скасування ППР, в частині застосування до позивача штрафів у розмірі 12% від суми майнової вимоги, то судовий збір у розмірі 119,10 грн і витрати на правничу допомогу у сумі 840 грн стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, а судовий збір у розмірі 837,30 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 6160 грн покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд
1. Позов ОСОБА_1 до Сумської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.
3. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Сумської митниці - відмовити.
5. Судовий збір у розмірі 837,30 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 6160 грн - покладаються на позивача.
6. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

7. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

8. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду складено та підписано суддею 09.05.2025.

Суддя А.І. Сидорук