Справа № 640/20041/22
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Бєлової Л.В.,

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Керімова К.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАЛ СЕРВІС» до Державної служби з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві, за участю третьої особи ТОВ "ТЕКОМ-ЛІЗИНГ", про визнання протиправним та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАЛ СЕРВІС» звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві про застосування адміністративно-господарського штрафу від 08.11.2022 № 345622.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві про застосування адміністративно-господарського штрафу від 08.11.2022 № 345622.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що оскільки ТОВ «ТРАЛ СЕРВІС» не мав законних підстав для користування транспортним засобом MAN, д.н.з. НОМЕР_1 , то вказане Товариство не могло бути автомобільним перевізником вантажу (кукурудзи) зазначеного в товарно-транспортній накладній №019514 від 11.09.2022 у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», адже матеріалами справи підтверджується, що перевезення вантажу здійснювалося на підставі товарно-транспортної накладної від 11.09.2022 №019514, згідно з якою автомобільним перевізником зазначено саме ТОВ «Трал Сервіс». Тобто, у вказаній товарно-транспортній накладній саме ТОВ «Трал Сервіс» визначено автомобільним перевізником. При цьому, апелянт послався на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12.10.2023 у справі №120/554/23.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАЛ СЕРВІС» до Державної служби з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві про визнання протиправним та скасування постанови.

Позивач відзив на апеляційну скаргу суду не надав.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 02 квітня 2025 року.

У судовому засіданні 02 квітня 2025 року до участі у справі в якості третьої особи залучено ТОВ "ТЕКОМ-ЛІЗІНГ". Розгляд справи відкладено до 07 травня 2025 року.

Представники позивача та третьої особи у cудове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 11.09.2022 інспекторами Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області, відповідно до направлення від 02.09.2022 № 027/В на рейдову перевірку, на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів в місцях навантаження і розвантаження, проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.

Співробітниками Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області зупинено транспортний засіб марки МАN, номерний знак НОМЕР_1 , який згідно з товарно-транспортною накладної від 11.09.2022 № 019514 використовувався позивачем.

Старшим державним інспектором відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Партем І.М. та старшим державним інспектором відділу державного нагляду (контролю) у Луганській області Заз І.Б. під час проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, був складений акт №339492. У зазначеному акті зафіксовано порушення позивачем статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», п. 22.5 ПДР України, а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу.

08.11.2022 відповідачем щодо позивача прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 345622 відповідно до абзацу 14 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у розмірі 8500 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що ТОВ «ТРАЛ СЕРВІС» не мав правової підстави для користування транспортним засобом MAN, д.н.з. НОМЕР_1 , а тому не міг бути автомобільним перевізником вантажу (кукурудзи) зазначеного в товарно-транспортній накладній №019514 від 11.09.2022 у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт». Отже, правові підстави для застосування до позивача адміністративно господарського штрафу згідно з абзацом 14 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» були відсутніми, відповідно, спірна постанова є протиправною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з винесенням відповідачем постанови про накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу відповідно до абзацу 14 частини 1 статті 60 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III).

Ключовим у цій справі є питання, яке належить з`ясувати суду, чи є ТОВ «ТРАЛ СЕРВІС» автомобільним перевізником у розумінні положень Закону № 2344-III.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Тобто, законодавець пов`язує наявність статусу автомобільного перевізника, що здійснює перевезення вантажів саме із наявністю договору про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Законними підставами використання транспортного засобу є використання транспортних засобів, які належать перевізнику на праві власності або згідно права користування, яке опосередковується укладенням відповідних договорів.

Отже, для підтвердження наявності статусу «автомобільного перевізника, що здійснює перевезення вантажу» у розумінні частини першої статті 33 Закону № 2344-III необхідно встановити дві ознаки:

1) наявність договору про перевезення вантажу транспортним засобом;

2) використання транспортного засобу на законних підставах.

Одночасне встановлення двох із наведених умов є підставою стверджувати, що відповідний суб`єкт є автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажу у розумінні частини першої статті 33 Закону № 2344-III.

Аналогічний підхід щодо встановлення автомобільного перевізника сформовано Верховним Судом у постановах від 10 жовтня 2024 року у справі № 420/15732/22, від 13 березня 2025 року у справі № 120/10641/22.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, згідно з частиною другою статті 48 Закону № 2344-III, є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Отже, приписи статті 48 Закону № 2344-III не визначають вичерпного переліку документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, що у свою чергу не виключає необхідність встановлення та перевірки інших документів, передбачених законодавством.

Із обсягу обставин цієї справи слідує, що посадовими особами відповідача 11 вересня 2022 року проведено габаритно-ваговий контроль транспортний засіб марки МАN, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ТОВ "ТЕКОМ-ЛІЗИНГ" та яким керував водій ОСОБА_1 .

За результатами вказаної перевірки складено акт перевірки №339492, в якому зафіксовано порушення позивачем статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», п. 22.5 ПДР України, а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу.

За наслідками розгляду відповідних матеріалів, відповідачем прийнято постанову від 08.11.2022 № 345622 про застосування адміністративно-господарського штрафу відповідно до абзацу 14 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у розмірі 8500 грн.

Позивач, заперечуючи правильність визначення відповідачем автомобільного перевізника під час здійснення перевезення вантажу, посилається на відсутність його вини у спірних правовідносинах, оскільки жодний його працівник або службова особа не перебували на території м. Києва 11 вересня 2022 року, не керували транспортним засобом марки «MAN, д.н.з. НОМЕР_1 , та не перевищували габаритно-вагових норм. Крім того, водій ОСОБА_1 не є працівником ТОВ «ТРАЛ СЕРВІС».

Також позивач зазначив, що відповідно до умов договору від 22.08.2022 № 22/08, укладений між ТОВ «ТРАЛ СЕРВІС» та ТОВ «Південна Житниця», позивач взяв на себе зобов`язання надати послуги з організації перевезення вантажу.

З метою виконання умов договору від 22.08.2022 № 22/08, 26.08.2022 між ТОВ «ЕДС ЛОГІСТІК» та ТОВ «ТРАЛ СЕРВІС» укладений договір на перевезення вантажу, оформлений заявкою № 93 від 26.08.2022.

Отже, позивач стверджує, що фактичним перевізником вантажу було ТОВ «ЕДС ЛОГІСТІК».

У свою чергу, відповідач наполягав на тому, що перевізником транспортного засобу, який перевірявся, є саме ТОВ «ТРАЛ СЕРВІС», посилаючись на відомості зазначені в товарно-транспортній накладній.

Колегія суддів зазначає, що як вбачається зі свідоцтва реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 , власником транспортного засобу MAN, д.н.з. НОМЕР_1 є ТОВ «ТЕКОМ ЛІЗИНГ». Жодної інформації щодо позивача як належного користувача ані свідоцтво, ані інші документи не містять.

Отже, ТОВ «ТРАЛ СЕРВІС» не мав правової підстави для користування транспортним засобом MAN, д.н.з. НОМЕР_1 , тому не міг бути автомобільним перевізником вантажу (кукурудзи) зазначеного в товарно-транспортній накладній №019514 від 11.09.2022 у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до умов Договору-заявки № 93 від 26.08.2022, саме ТОВ «ЕДС ЛОГІСТИК» було перевізником вантажу (кукурудзи) зазначеного в товарно-транспортній накладній №019514 від 11.09.2022.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що докази, які б підтверджували за ТОВ «ТРАЛ СЕРВІС» статус автомобільного перевізника у спірній ситуації відсутні, тому притягнення його до адміністративно-господарської відповідальності згідно з абзацом 14 частини першої статті 60 Закону № 2344-III здійснено відповідачем безпідставно.

Доводи апелянта про те, що саме у товарно-транспортній накладній ТОВ «Трал Сервіс» визначено автомобільним перевізником, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Закон України «Про автомобільний транспорт» не визначає єдиного документа, яким у спірних правовідносинах має підтверджуватися статус перевізника.

Зі змісту наведених у статті 1 і статті 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначень понять «автомобільний перевізник», «послуга з перевезення пасажирів чи вантажів» випливає, що перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами відбувається на договірних умовах із замовником, а тому за загальним правилом наявність в особи відповідного статусу може визначатися на підставі договору, або інших документів, які підтверджують здійснення перевезення вантажів на договірних умовах.

У статті 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Згідно з підпунктом 11.1 Правил 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Отже, статус перевізника може підтверджуватися, зокрема, договором про перевезення вантажу, накладними (товарно-транспортними накладними), квитанціями тощо.

У постановах від 22.02.2023 у справі № 240/22448/20, від 12.10.2023 у справі № 120/554/23, про неврахування яких вказує апелянт, Верховний Суд зауважив, що автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону України «Про автомобільний транспорт»). Не без того, що надання послуги з перевезення вантажів може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої частиною першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

У постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21 Верховний Суд вказав, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема, інформацію про автомобільного перевізника.

Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Водночас нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися, на думку Верховного Суду, із розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.

За висновком Верховного Суду у справі № 640/27759/21, тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

З огляду на доводи позивача, які покладено в основу позовних вимог, та не надання відповідачем доказів про те, що саме позивач здійснював перевезення вантажу власним чи орендованим транспортним засобом на договірних умовах або іншим чином на законних підставах використовував транспортні засоби, на яких здійснювалося перевезення вантажу, колегія суддів вважає, що надання позивачу статусу автомобільного перевізника у спірних правовідносинах лише на підставі відомостей, зазначених в товарно-транспортній накладній №019514 від 11.09.2022 здійснено відповідачем передчасно та без належного з`ясування усіх обставин справи.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 13 березня 2025 року у справі № 120/3812/23.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 08. 05.2025.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна