Справа № 711/3167/25
Суддя: Петренко О. В.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3167/25
Номер провадження2-а/711/45/25
РІШЕННЯ
12 травня 2025 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участю секретаря судових засідань Овезової Ю.В.,
представника позивача адвоката Петруніної В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
11 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із вказаною позовною заявою, в якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №646 від 30.12.2024, закрити справу про адміністративне правопорушення та стягнути судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.11.2024 позивач подав до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення (Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради) заяву про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи та отримав відповідну довідку, яка підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття позивача на облік як внутрішньо переміщену особу.
Після отримання вказаного статусу та на виконання вимог чинного законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації позивач 30.12.2024 особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для взяття його на військовий облік за місцем фактичного проживання, де подав заяву на ім`я керівника даного органу військового управління про взяття його на військовий облік разом з іншими, необхідними для цього документами.
Позивач зазначає у позові, що за весь час фактичного перебування у приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 30.12.2024 відносно нього ніякі процесуальні документи про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП, не оформлялися і не складалися.
27.03.2025 позивач отримав повідомлення з банку про арешт його карткового рахунку, що був накладений органом державної виконавчої служби під час відкриття виконавчого провадження з невідомих позивачу причин.
Як надалі з`ясував позивач, 24.03.2025 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пустобаєвою О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 77592340. Згідно вказаної постанови з нього в примусовому порядку має бути стягнуто штраф в розмірі 34 000 грн. Виконавчим документом, на підставі якого державним виконавцем відкрито виконавче провадження, є постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 646 від 30.12.2024 в справі про адміністративне правопорушення, що є предметом оскарження в адміністративній справі.
Отримавши та ознайомившись із постановою №646 від 30.12.2024, що винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, згідно якої на позивача накладено штраф у сумі 17 000 грн, позивач вважає зазначену постанову безпідставною та такою, що не відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на таке.
Позивач є громадянином України, який перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні і якого змусили залишити своє місце проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту та тимчасової окупації, тобто внутрішньо переміщеною особою.
Виконуючи вимоги законодавства України, позивач, після взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи, у встановлений законодавством строк, самостійно прибув 30.12.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для взяття на військовий облік за задекларованим місцем проживання в м. Черкаси.
З огляду на викладене, беручи до уваги не повідомлення позивача про дату розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення, це призвело до порушення прав позивача, передбачених ст.268 КУпАП, що є безумовною підставою, на думку позивача, для скасування постанови про притягнення його до відповідальності.
Також позивач у позові зазначає, що відповідач всупереч положенням п.14 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовогозобов`язаних та резервістів і форми такого документа, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №559 від 16.05.2024, після його звернення до відповідача із заявою про видачу йому військово-облікового документа, що мало місце 11.12.2024, не здійснив видачу позивачу відповідного військово-облікового документа.
Крім того, позивач вказує, що відповідач всупереч п.52 постанови Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період» не здійснив фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації.
Підсумовуючи викладене, позивач зазначає, що не здійснення відповідачем фото- і відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також не використання ним технічних приладів, засобів та спеціалізованого програмного забезпечення з доступом до Реєстру, не може бути визнано як належний доказ, оскільки матеріалами справи не підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, викладеного в постанові начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №646 від 30.12.2024, що є підставою як для її скасування, так і для закриття провадження у цій справі згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Також у мотивувальній частині позовної заяви позивачем заявлене клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 квітня 2025 року було поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визнано справу незначної складності, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 12 год 30 хв 25 квітня 2025 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси.
Також цим судовим рішення, у порядку ч.4 ст.9 у взаємозв`язку із положеннями ст.80 КАС України, судом було витребувано в ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином засвідчену копію матеріалів справи про адміністративне правопорушення, складеної щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, на підставі яких винесена постанова про адміністративне правопорушення №646 від 30 грудня 2024 року, зобов`язавши відповідача надати витребувані документи до Придніпровського районного суду м. Черкаси у строк до 24 квітня 2025 року включно.
Ухвала суду від 15.04.2025 разом із копією позовної заяви з додатками вручена відповідачу нарочним 18.04.2025, що підтверджується витягом із розносної книги Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.29).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.04.2025 забезпечено позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення шляхом зупинення стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , у виконавчому провадженні №77592340, відкритому 24.03.2025 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Оленою Пустобаєвою з підстав примусового виконання постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №646 від 30.12.2024 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП

Протокольною ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.04.2025 відкладено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення до 11 год 00 хв 09 травня 2025 року.

Однак, станом на дату ухвалення судового рішення, до суду не надійшла, витребувана у відповідача, засвідчена копія матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за наслідками розгляду якої було винесено постанову про адміністративне правопорушення від 30 грудня 2024 року № 646 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У судове засідання 09.05.2025 з`явилася представник позивача адвокат Петруніна В.В., яка позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві від 11.04.2025. Просила суд задовольнити позовні вимоги повністю, скасувавши постанову про адміністративне правопорушення від 30 грудня 2024 року № 646 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, а також стягнути з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, витрати по сплаті позивачем судового збору.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не забезпечив явку свого представника у судове засідання 09.05.2025, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом у спосіб, передбачений процесуальним законодавством, а саме: шляхом направлення судової повістки про виклик від 25.04.2025 до електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд», що була отримана цим учасником справи 25.04.2025 о 17 год 04 хв 35 сек і підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.35 зворот).

Також і процесуальним правом на подачу відзиву відповідач не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Крім того ч.2 ст.175 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Частинами 1, 3 ст.268 КАС України встановлено, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на викладені вище норми процесуального права, беручи до уваги не прибуття представника відповідача в судове засідання за умови належного і своєчасного його судом повідомлення про день, час та місце розгляду справи, не надання ним витребуваних судом копій матеріалів справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а також не повідомлення суду про причини неявки, суд, заслухавши думку представника позивача адвоката Петруніної В.В., яка не заперечила проти розгляду справи у відсутність представника відповідача, вважав за можливе здійснити розгляд справи без участі представника відповідача, вирішивши спір за наявними матеріалами справи.

09 травня 2025 року суд, після оголошення про перехід до стадії ухвалення судового рішення, у зв`язку зі складністю справи, керуючись положеннями ч.1 ст.227 КАС України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 09 год 10 хв 12 травня 2025 року.

Суд, заслухавши вступне слово представника позивача адвоката Петруніної В.В. безпосередньо дослідивши усі матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов наступного висновку.

Із постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУПАП №646 від 30.12.2024 суд встановив, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 були розглянуті матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 , за результатами розгляду яких встановлено, що 30.12.2024 відносно громадянина ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП №646.

У протоколі №646 про адміністративне правопорушення зазначено, що 30.12.2024 о 10.00 год в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, що громадянин ОСОБА_1 не мав при собі військово-облікового документу військовозобов`язаного та не пред`явив його на вимогу уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є порушенням вимог ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 зі змінами та абз. 3 п.п. 10-1 п. 1 Правил військового обліку, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджений постановою КМУ №1487 від 30.12.2022.

Права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП громадянинові ОСОБА_1 було повідомлено та роз`яснено, що підтверджується його особистим підписом. Розгляд справи про адміністративне правопорушення призначено о 10.00 год в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дослідивши матеріали справи, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було встановлено, що на момент розгляду справи, громадянин ОСОБА_1 , не маючи при собі військово-облікового документа військовозобов`язаного, порушив вимоги ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 зі змінами та абз. 3 п.п. 10-1 п. 1 Правил військового обліку, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджений постановою КМУ №1487 від 30.12.2022.

У зв`язку із викладеним, на громадянина ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 17000 (а.с.5).

Із копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №7101- від 05.11.2024 суд встановив, що ОСОБА_1 зареєстрований проживанням за адресою: квартира АДРЕСА_1 , а місцем реєстрації перебування як внутрішньо переміщеної особи є: квартира АДРЕСА_2 (а.с.8).

Також із заяви про взяття на військовий облік від 11.12.2024, що складена та підписана позивачем ОСОБА_1 і адресована начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд встановив, що позивач звертався до відповідача про взяття його на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також про видачу йому військового квитка. Також із означеного письмового доказу суд встановив, що будь-яких відміток про отримання такої заяви ІНФОРМАЦІЯ_4 вказане звернення не містить (а.с.9). У судовому засіданні представник позивача повідомила суд, що заява від 11.12.2024 була подана позивачем нарочним, однак відповідач жодних відміток про отримання означеного звернення не зробив.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

За змістом ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що вчиненні в особливий період.

Згідно положень, передбачених ст.235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ч.1,2,3 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Як встановлено судом під час розгляду справи по суті, згідно оскаржуваної постанови від 30.12.2024 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він не мав при собі військово-облікового документа (абз.4 стр.2 постанови №646 від 30.12.2024, а.с.5 зворот).

Згідно дефініції поняття «особливий період» (абз.5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII) це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, що триває і дотепер.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03 березня 2022 року № 2105-IX затверджено Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, яким оголошено проведення загальної мобілізації, що триває і дотепер.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені у статті 22 Закону № 3543, відповідно до частини 6 якої, у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Відповідно до абз. 3 п.п. 10-1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.

З аналізу означених вище положень чинного законодавства в редакції, станом на 30.12.2024, суд дійшов висновку, що за змістом ч. 6 ст. 22 Закону № 3543 у взаємозв`язку із абз. 3 п.п. 10-1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, адміністративна відповідальність, згідно ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, настає як за відсутність при собі військово-облікового документа, так і при непред`явленні його за вимогою, зокрема, уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Тобто, громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ в період проведення мобілізації та/або протягом дії воєнного стану і пред`явити його на вимогу уповноваженого представника, зокрема, територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а його відсутність чи непред`явлення є порушенням законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що утворює склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Водночас, означеному обов`язку громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, у випадку відсутності у них при собі військово-облікового документа в період проведення мобілізації та/або протягом дії воєнного стану або не пред`явлення його на вимогу уповноваженого представника, зокрема, територіального центру комплектування та соціальної підтримки, кореспондується обов`язок посадових осіб територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належним чином, у спосіб передбачений законом, зафіксувати такий факт та винести законне і обгрунтоване рішення за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Частинами 1,3 ст. 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Водночас ч. 5 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.

Із досліджених у судовому засіданні письмових доказів, зокрема, зі змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП №646 від 30.12.2024 (а.с.5), судом встановлено, що зміст цього документа хоч і містить відомості про складення 30.12.2024 протоколу №646 про адміністративне правопорушення щодо громадянина ОСОБА_1 , однак у матеріалах справи відсутній такий документ, а позивач та його предстанвик адвокат Петруніна В.В. стверджують, що жоден документ, в тому числі і протокол про адміністратвине правопорушення, у час перебування позивача у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що мало місце 30.12.2024, не складався.

Також і на ухвалу суду про витребування доказів, а саме: матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, ІНФОРМАЦІЯ_5 як суб`єкт владних повноважень, у розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України, не надав суду належних і допустимих доказів щодо складення відносно ОСОБА_1 такого процесуального документа як протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, а відповідно і доказів про належне повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також і доказів роз`яснення ОСОБА_1 як положень ст.63 Конституції України, так і процесуальних прав як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що передбачені ст.268 КУпАП.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що складення протоколу про адміністративне правопорушення у конкретній справі за обставин, встановлених судом, було обов`язковим зі сторони відповідача і не охоплюється виключеннями щодо його не складення, що передбачені законодавцем у ч.5 ст.258 КУпАП.

Крім того Наказом Міністерства оборони України №3 від 01.01.2024 затверджена Інструкція зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення (далі - Інструкція), відповідно до п.1 розділу ІІ якої передбачено, що протокол складає уповноважена посадова особа територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Пунктом 7 Інструкції передбачено, що складений протокол та матеріали про адміністративне правопорушення не пізніше наступного дня після складання протоколу реєструються в журналі обліку протоколів про адміністративні правопорушення (додаток 2) (далі - журнал обліку протоколів). Нумерація протоколів проводиться в межах кожного календарного року окремо.

Отже складення уповноваженими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки протоколів про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.210-1 КУпАП, є обов`язковим.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Аналізуючи наведені положення законодавства суд робить висновок, що розгляд справи про адміністративне правопорушення, в тому числі і за ч.3 ст.210-1 КУпАП, здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, що є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст.251 КУпАП) у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст.256 КУпАП. Протокол складається у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з роз`ясненням їй прав та обов`язків, а також врученням їй копії протоколу.

Оскільки у конкретному випадку відповідачем як суб`єктом владних повноважень не виконаний процесуальний обов`язок доказування правомірності свого рішення з призми надання суду належних доказів складення протоколу про адміністративне правопорушення про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП, тому суд робить висновок, що відповідач, приймаючи оскаржувану позивачем постанову, діяв не на підставі закону.

Також згідно п.52 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024, під час перевірки військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу, уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації.

Оскільки позивач заперечує факт складення 30.12.2024 відносно нього у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 будь-яких документів посадовими особами означеного органу військового управління, беручи до уваги, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності свого рішення, що позивачем оскаржується, в тому числі і фото- чи відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів у позивача із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, тому суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи оскаржувану позивачем постанову, діяв не на підставі закону.

У цьому контексті суд звертає увагу учасників справи, що саме по собі описання адміністративного правопорушення, що міститься в оскаржуваній постанові, не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а відповідно постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

З аналізу означених норм процесуального права суд робить висновок, що в адміністративному процесі обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, тобто у конкретному випадку на ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Разом із тим, відповідачем жодного доказу обставин, що викладені в постанові про адміністративне правопорушення №646 від 30.12.2024, суду не надано, що позбавляє процесуальної можливості суд перевірити існування обставин, що викладені в означені постанові.

Водночас суд звертає увагу учасників процесу на те, що ним були створені усі процесуальні умови, зокрема стороні відповідача, для своєчасного надання доказів на підтвердження правомірності винесення постанови про адміністративне правопорушення №646 від 30.12.2024. Ба більше, суд, керуючись ч.4 ст.9 КАС України, ухвалою від 15.04.2025 витребував у відповідача матеріали справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП, що лишилася без належного виконання стороною відповідача.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП передбачено, що постанова повинна містити прийняте у справі рішення, тобто визнання винним у вчиненні відповідного адміністративного правопорушення, а не лише вид та розмір адміністративного стягнення.

Однак, в оскаржувані постанові не міститься посилання на визнання позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, а лише вид та розмір адміністративного стягнення, накладеного на нього.

Суд констатує, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

У зв`язку із цим суд констатує той факт, що оскаржувана позивачем постанова не відповідає положенням ч.2 ст.283 КУпАП, що є самостійною і безумовною підставою для її скасування.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП №646 від 30.12.2024, що винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 , є обгрунтованою і вмотивованою, а відповідно такою, що підлягає задоволенню.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Ураховуючи зазначені вище норми процесуального права, суд дійшов висновку про скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Що стосується стягнення розміру судового збору, то суд зазначає про таке.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, беручи до уваги, що у п.2 прохальної частини позовної заяви позивачем заявлено прохання до суду про стягнення з відповідача судових витрат по сплаті судового збору, тому суд, керуючись ч.1 ст.139 КАС України, стягує за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як суб`єкта владних повноважень судові витрати позивача понесені на сплату судового збору в розмірі 908,40 грн ( за подачу заяви про забезпечення позову, а.с.10) та 605,60 грн (за подачу позовної заяви, а.с.16), а всього 1514 грн.

Крім того, як встановлено судом, ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 15.04.2025, що постановлена у справі №711/3167/25 (провадження №2-аз/711/2/25), вжиті заходи забезпечення позову.

Частиною 1 ст.157 КАС України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову від учасників справи не надходило, а з власної ініціативи суд не вбачає підстав для їх скасування на стадії ухвалення судового рішення.

Керуючись ст. 210-1, 235, 247, 251, 254, 280, 283 КУпАП, ст. 9, 72, 73, 74, 77, 79, 80, 132, 139, 157, 241-246, 268, 271, 272, 286, 293, 297 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення №646 від 30 грудня 2024 року, що винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 12 травня 2025 року.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_3 ; адреса місця перебування як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 .

Головуючий: О. В. Петренко