Справа № 320/40490/23
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2025-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2025 року справа №320/40490/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, у якому просить суд:

- скасувати рішення Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області №27 від 11.05.2023;

- зобов`язати Феодосіївську сільську раду Обухівського району Київської області виділити ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,2499 га (кадастровий номер :02:006:0091), яка розташована в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що маючи намір отримати у користування земельну ділянку, загальною площею 0,2499 га (кадастровий номер :02:006:0091), яка розташована в АДРЕСА_1 , якою позивач користується понад 12 років, ОСОБА_1 звернулась до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області із відповідною заявою, за результатами розгляду якої відповідачем було прийнято рішення №27 від 11.05.2022 про відмову у наданні ОСОБА_1 у користування відповідної земельної ділянки.

Позивач не погоджується з правомірністю прийняття відповідачем вказаного рішення, оскільки спірне рішення не містить жодних мотивів та підстав відмови у наданні позивачу земельної ділянки у користування.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Феодосіївська сільська рада Обухівського району Київської області відзив на позовну заяву не надала.

Натомість, відповідач надав пояснення по справі, у яких повідомив, що заява позивача про виділення в користування земельної ділянки (вх.№О/1728 від 04.11.2021) містить в прохальній частині формулювання "Прошу виділити у користування", при розгляду заяви було враховано, що фізичній особі дана земельна ділянка може бути передана лише в оренду та лише за результатами аукціону.

Відповідач зазначив, що спірним рішенням позивачу відмовлено у задоволенні його заяви, оскільки відповідна земельна ділянка може бути передана у користування виключно за результатами земельних торгів.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області 27.09.1997.

16.06.2009 між ОСОБА_2 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований в Реєстрі за №739 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою Тетяною Володимирівною, за умовами якого покупцем було набуто у власність земельну ділянку, площею 0,2499 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку.

Відповідно до пункту 2 договору земельна ділянка, розташована за АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:006:0091.

Судом встановлено, що право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку підтверджувалось державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №667974 від 03.04.2009.

Після укладання угоди купівлі-продажу приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою Тетяною Володимирівною було проставлено на державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №667974 від 03.04.2009 запис про перехід права власності на відповідну земельну ділянку до ОСОБА_3 .

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.06.2016 у справі №362/1141/16-ц за позовом прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Київської області та Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - ОСОБА_1 , про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку, визнано недійсними:

- рішення Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області №207-18-25 від 04.07.2008, в частині надання ОСОБА_2 дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 , та №348-21-25 від 25.03.2009 року про його затвердження;

- державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_2 серії ЯЖ №4 від 03.04.2009, площею 0,2499 га, розташовану в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий №:02:006:0091, та скасовано його державну реєстрацію.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 25.10.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2016 року в частині задоволення позову щодо визнання недійсним рішення Іванковичівської сільської ради Васильківської району Київськоі області № 207-18-25 від 04 липня 2008 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимог відмовлено.

В іншій частині рішення залишено без змін.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подала до Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області заяву від 01.08.2019 про виділення земельної ділянки, у якій просила виділити їй земельну ділянку, площею 0,2499 га (кадастровий номер :02:006:0091), яка розташована в АДРЕСА_1 з цільовим призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку.

Іванковичівська сільська рада Васильківського району Київської області за результатами розгляду вказаної заяви позивача прийняла рішення від 15.08.2019 №728-18-7, яким відмовила у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 у справі №320/7132/19:

- визнано протиправним та скасовано рішення Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області від 15.08.2019 №728-18-7 "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 ";

- зобов`язано Феодосіївську сільську раду Обухівського району Київської області на найближчій сесії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01 серпня 2019 року про виділення земельної ділянки площею 0,2499 га, з кадастровим номером :02:006:0091, яка розташована в АДРЕСА_1 , та прийняти відповідне мотивоване рішення за наслідками розгляду цієї заяви, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На виконання вказаного судового рішення Феодосіївською сільською радою було розглянуто вказану заяву позивача та прийнято рішення від 27.04.2021 №22/05/143 "Про відмову в наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подала до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області заяву від 04.11.2021 про виділення в користування земельної ділянки, у якій просила виділити їй у користування земельну ділянку, площею 0,2499 га (кадастровий номер :02:006:0091), яка розташована в АДРЕСА_1 з цільовим призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку.

Мотивуючи вказану заяву, позивач зазначив, що те, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.06.2016 у справі №362/1141/16-ц було визнання недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:006:0091, вказана земельна ділянка перебуває на балансі органу місцевого самоврядування.

У заяві ОСОБА_1 зазначила, що вона має статус добросовісного набувача даної земельної ділянки та користується нею понад 12 років, а тому, на її думку, вона має першочергове право на виділення їй вказаної земельної ділянки у постійне користування.

Крім того, позивачка вважає, що оскільки вказана земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі, цільове призначення якої не змінювалось, то потреба у складанні документації із землеустрою щодо земельної ділянки відсутня.

Феодосіївська сільська рада Обухівського району Київської області за результатами розгляду вказаної заяви позивача прийняла рішення від 11.05.2023 №27, яким відмовила позивачу в наданні у користування земельної ділянки (кадастровий номер :02:006:0091), орієнтовною площею 0,2499 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем спірного рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання його скасування та зобов`язання вчинити певні дії, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 116 Земельного кодексу України (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Частинами третьою та четвертою статті 116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно з пунктом "в" частини першої статі 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-другою статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають:а) органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності;б) громадські організації осіб з інвалідністю України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації;в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності;г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", та акціонерне товариство, утворене відповідно до Закону України "Про акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом";ґ) заклади освіти незалежно від форми власності;д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку;е) оператор газотранспортної системи, оператор газосховища та оператор системи передачі;є) господарські товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначені частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності";ж) акціонерне товариство "Національна суспільна телерадіокомпанія України", утворене відповідно до Закону України "Про суспільні медіа України".

Частиною третьою статті 93 Земельного кодексу України встановлено, що право постійного користування земельними ділянками може вноситися державою до статутного капіталу господарського товариства, утвореного відповідно до Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", а також господарського товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Частиною першою статті 123 Земельного кодексу України визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

- надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

- формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам, зазначеним у пункті "а" частини другої статті 92 цього Кодексу, лише на праві постійного користування.

Отже, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється лише у випадку: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Якщо земельна ділянка вже була у користуванні, то вона вважається сформованою, оскільки визначено її цільове призначення, площу та межі.

Частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини першої статті 124 Земельного Кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу (частина друга статті 124 Земельного Кодексу України).

Частинами третьою-четвертою статті 124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Частиною першою статті 134 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Частиною п`ятою статті 46 цього Закону передбачено, що сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Суд звертає увагу на те, що у заяві позивача від 04.11.2021 про виділення земельної ділянки позивач вказує на наявність у неї права на виділення йому відповідної земельної ділянки у "постійне користування" та "користування", посилаючись на положення ст.92 та 123 Земельного кодексу України.

Отже, у заяві позивач вказує одночасно про наявність у неї права на постійне користування та права на користування земельною ділянкою. При цьому позивач не вказала конкретний правочин (оренда, тощо), відповідно до якого вона має намір здійснювати користування земельною ділянкою.

Суд зазначає, що вказані норми не можуть одночасно бути викладені у заяві, адресованій до органу місцевого самоврядування, оскільки фактично ставлять останнього у ситуацію правової невизначенності, змушуючи його на власний розсуд обирати правовий титул, на якому необхідно виділити заявнику земельну ділянку.

Водночас, будь-яке рішення органу місцевого самоврядування має містити мотиви його прийняття, що є запобіжником свавілля суб`єкта владних повноважень.

Судом встановлено, що спірним рішенням відповідач відмовив позивачу в наданні у користування земельної ділянки (кадастровий номер :02:006:0091), орієнтовною площею 0,2499 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 . Однак при цьому спірне рішення не містить жодних мотивів його прийняття.

Так, спірне рішення містить лише посилання на ч.1 ст.134 Земельного кодексу України.

Крім того, зі змісту рішення вбачається, що контролюючий орган не досліджував заяву позивача на предмет наявності підстав для передачі йому земельної ділянки на праві постійного користування відповідно до ст.92 ЗК України, на яку безпосередньо посилається позивач у своїй заяві.

У поясненнях по справі відповідач зазначив, що заява позивача не вказує конкретний правочин, за яким йому має бути передана у користування земельна ділянка, у той час як фізичній особі земельна ділянка може бути передана лише в оренду та лише за результатами аукціону.

Положеннями пункту 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що питання регулювання земельних відносин, відповідно до закону, вирішується виключно на пленарних засіданнях сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до частин першої та другої статті вказаного 59 Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, з регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією. Відтак, приписами чинного законодавства встановлено, що розгляд клопотання заінтересованої особи у вирішенні зазначеного питання повинно прийматися у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування.

Суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та підлягає застосуванню національними судами при розгляді справ.

В своїй судовій практиці Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Крім того, Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28.09.1977 урядам держав-членів рекомендовано керуватися у своєму праві й адміністративній практиці принципами, які наводяться у додатку до цієї резолюції.

Ці принципи застосовуються для захисту осіб, як фізичних, так і юридичних, в адміністративних процедурах відносно будь-яких індивідуальних заходів або рішень, які були прийняті в ході здійснення публічної влади і які за своїм характером безпосередньо впливають на їхні права, свободи або інтереси (адміністративні акти).

В ході реалізації цих принципів слід ураховувати належним чином вимоги щодо належного та ефективного управління, а також інтереси третіх сторін та основні публічні інтереси. У випадках, коли вимоги зумовлюють необхідність внесення змін або вилучення одного чи більше принципів у конкретних випадках або в специфічних сферах публічної адміністрації, слід докласти всіх можливих зусиль, відповідно до фундаментальних цілей цієї резолюції, для досягнення якомога вищого ступеня справедливості.

Такими принципами, згідно з Додатком до Резолюції, зокрема, є:

- право бути вислуханим, що означає, що щодо будь-якого адміністративного акта, який за своїм характером може несприятливо впливати на права, свободи або інтереси особи, така особа може пред`явити факти й аргументи та, у відповідних випадках, докази, що будуть ураховані адміністративним органом;

- виклад мотивів, що означає, що якщо адміністративний акт є таким, що за своїм характером несприятливо впливає на права, свободи або інтереси особи, така особа отримує інформацію про мотиви, на яких він ґрунтується. Інформація про мотиви зазначається в акті або передається відповідній особі, за її запитом, у письмовій формі протягом розумного строку.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що дії відповідача по прийняттю спірного рішення, в якому не наведені жодні мотиви його ухвалення, свідчать про порушення відповідачем як принципу належного урядування, так і принципів, закріплених в Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28.09.1977, свідчать про непрозорість та непередбачуваність дій відповідача.

Відповідно до положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, оскільки спірне рішення не містить жодних мотивів та причин відмови, суд вважає, що така відмова не може вважатися обґрунтованою, добросовісною і законною, внаслідок чого суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача про визнання протиправним та скасувати рішення Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області від 11.05.2023 №27 "Про відмову в наданні земельної ділянки в користування".

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача виділити ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,2499 га (кадастровий номер :02:006:0091), яка розташована в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Як зазначено вище, Феодосіївською сільською радою було прийнято спірне рішення, яке не містить жодних мотивів та підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення технічної документації щодо встановлення меж відповідної земельної ділянки, що в свою чергу, свідчить про те, що відповідач не надав позивачці ані дозволу на розроблення землевпорядної документації, або вмотивованої відмови у його наданні.

У зв`язку з цим, враховуючи вищенаведені положення КАС України, суд вважає, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача виділити ОСОБА_1 земельну ділянку є передчасними, а захист порушеного права позивачки потребує спонукання відповідача на найближчій сесії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 листопада 2021 року про надання у користування земельної ділянки площею 0,2499 га, з кадастровим номером :02:006:0091, яка розташована в АДРЕСА_1 , та прийняти відповідне мотивоване рішення за наслідками розгляду цієї заяви, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом встановлено, що під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією від 06.06.2023 №43.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 1073,60 грн. за рахунок суб`єкта владних повноважень - Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 248, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області від 11.05.2023 №27 "Про відмову в наданні земельної ділянки в користування".

3. Зобов`язати Феодосіївську сільську раду Обухівського району Київської області на найближчій сесії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 листопада 2021 року про надання у користування земельної ділянки площею 0,2499 га, з кадастровим номером :02:006:0091, яка розташована в АДРЕСА_1 , та прийняти відповідне мотивоване рішення за наслідками розгляду цієї заяви, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

4. В іншій частині в позові відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три грн. 60 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області (ідентифікаційний код 04362148, адреса: 08173, Київська область, Києво-Святошинський район, с.Ходосівка, вул. П. Мирного, 2).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.