Справа № 520/4764/25
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2025 р. № 520/4764/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марини Лук`яненко, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна Компанія «Партнер Плюс» до Львівської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, картку відмови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельна Компанія «Партнер Плюс», звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Львівської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, в якому просить суд:

1. визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100048/1 від 31.01.2025;

2. визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2025/000263 від 31.01.2025;

3. стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Львівської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Партнер Плюс» понесені судові витрати в справі, зокрема витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 11 000 гривень 00 копійок та суму сплаченого судового збору 2 422 гривень 40 копійок.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що оскаржуване рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації є протиправними та підлягають скасуванню. Вказує, що позивачем надавалися всі необхідні документи для митного оформлення до митного органу.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання копії ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена відповідачу до електронного кабінету через систему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що заперечує проти заявленого позову, вважає його безпідставним, необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Зазначив, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100048/1 від 31.01.2025 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2025/000263 від 31.01.2025 прийняті в межах повноважень та у спосіб, визначений нормами Митного кодексу України та інших підзаконних нормативних актів, а також з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідних рішень, тому обставини для їх скасування відсутні. При цьому, відповідачем зазначено, що документи, подані для митного оформлення, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, у якому підтримав свою позицію, викладену в позовній заяві, та вказав, що не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву. Просить задовольнити позов.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

Між Позивачем (Покупець) та компанією «Spoldzielnia Obrotu Towarowego Przemyslu Mleczarskiego» (Продавець), який зареєстрований за адресою 15-399 Bialystok, ul. Handlowa 4, Poland, укладений Договір купівлі-продажу № UM/23/001600 від 21.12.2023.

За умовами Договору Продавець продає, а Покупець покупає товар в асортименті, кількості і цінам згідно з Специфікаціями, які є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.1. Договору).

Асортимент і ціна товару відображені у Специфікаціях до Договору (п. 2.1. Договору).

Умови оплати за товар: 100% передоплата на підставі проформи інвойсу продавця (п. 2.3. Договору). Оплата здійснюється у Євро або польських злотих у відповідності з проформою інвойсом та специфікацією (п. 2.4. Договору).

У п. 3.1. Договору встановлено, що поставка товару здійснюється на умовах FCA Білосток, Польща (Інкотермс-2010) із зазначенням місця поставки у підписаній Сторонами Специфікації на поставку кожної окремої партії Товару.

Продавець зобов`язується здійснити поставку товару в термін до 7 робочих днів з моменту отримання передоплати покупця за цю партію товару (п. 3.4. Договору).

Відповідно до п. 3.5 Договору Покупець надає Продавцю заявку на поставку Товару. На основі отриманої Продавцем заявки Покупця на поставку партії Товару Сторони узгоджують дату навантаження, асортимент, ціни та кількість кожної окремої партії Товару шляхом підписання Специфікації. На підставі заявки Покупця та укладеної Сторонами Специфікації Продавець зобов`язується виставити інвойс-проформу для здійснення попередньої оплати Покупцем за цю партію товару.

TOB «Торгівельна Компанія «Партнер Плюс» та компанія "Spoldzielnia Obrotu Towarowego Przemyslu Mleczarskiego" погодили і підписали специфікацію № UA-03/2024 від 24.01.2025 до Договору купівлі-продажу № UM/23/001600 від 21.12.2023, у якій зазначено дані про покупця та продавця, асортимент, ціну та кількість товару, його загальну вартість. Сторонами було зауважено, що асортимент та загальна вартість поставленого товару може відрізнятися від передбаченої цією специфікацією залежно від фактичної наявності товару на складі Продавця на момент відвантаження.

Продавцем було виставлено рахунок-проформу № UA-03/2024 від 24.01.2025 аналогічного змісту зі специфікацією. Також у самому рахунку-проформі міститься рядок «OVERPAYMENT» в якому вказана сума 1 745,40 Євро це переплата по минулим поставкам, яку буде зараховано до загальної вартості товару.

Крім того, у проформі-інвойсі було визначено дату завантаження 27.01.2025.

Позивач 28.01.2025 здійснив повну оплату товару за проформою-інвойсом відповідно до умов п. 2.3. Договору, що підтверджується платіжним дорученням № 95 у сумі 82 770,23 Євро.

Після цього сторони 29.01.2025 уклали специфікацію № UA-03/2024 до Договору, та Продавець виставив комерційний інвойс № PL/000437228/25/0029, в якому зазначена загальна сума товару у розмірі 84 515,63 Євро, яка складається з суми переплати за минулі поставки 1 745,40 Євро та cуми рахунку-проформи № UA-03/2024 від 24.01.2025 - 82 270,23 Євро, яку сплатив Позивач.

Продавець 29.01.2025 поставив товар покупцю, що підтверджується автотранспортною накладною № 703118 від 29.01.2025.

ТОВ «Торгівельна Компанія «Партнер Плюс» подано до митного органу митну декларацію №25UA11U8 від 31.01.2025 з метою ввезення в Україну товару. Вартість товару була визначена за ціною Договору купівлі-продажу № UM/23/001600 від 21.12.2023 в розмірі 84515,63 Євро (3 747 249,71 грн.).

Для митного оформлення товару і підтвердження заявленої митної вартості товару Позивач надав Відповідачу наступні документи:

1. Пакувальний лист (Packing list) № PL/000437228/25/0029 від 29.01.2025.

2. Рахунок - проформу (Proforma invoice) № UA-03/2024 від 24.01.2025.

3. Рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) № PL/000437228/25/0029 від 29.01.2025.

4. Автотранспортну накладну (Road consignment note) № 703118 від 29.01.2025.

5. Міжнародний ветеринарний сертифікат (Veterinary certificate) 2002/00026/25/04/UA від 29.01.2025.

6. Сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 (Movement Certificate EUR.1) № PL/MF/AS 0389658 від 29.01.2025.

7. Платіжне доручення № 95 від 28.01.2025.

8. Рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг на оплату № 12 від 29.01.2025.

9. Довідку про транспортні витрати № 6 від 29.01.2025.

10. Прейскурант (прайс-лист) виробника товару № б/н від 24.01.2025.

11. Зовнішньоекономічний договір (контракт) № UM/23/001600 від 21.12.2023.

12. Додаткову угоду № 1 від 15.08.2024 до контракту № UM/23/001600 від 21.12.2023.

13. Специфікацію № UA-03/2024 від 24.01.2025.

14. Специфікацію № UA-03/2024 від 29.01.2025.

15. Договір про надання послуг митного брокера № Б-0701/20 від 01.07.2020.

16. Договір-заявку на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 24/01/2025 від 24.01.2025.

17. Заяву декларанта або уповноваженої ним особи, у вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари не є генетично модифікованим організмом або продукцією, виробленою із застосуванням генетично-модифікованих організмів б/н від 31.01.2025.

18. Інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації № 12431725 від 31.01.2025.

19. Заяву декларанта або уповноваженої ним особи, в вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари, які декларуються не належать до товарів, що підлягають державному експортному контролю б/н від 31.01.2025.

20. Копію митної декларація країни відправлення № 25PLD9B0 від 29.01.2025.

Після подання МД та аналізу наданих до МД документів та інформації Відповідач розпочав процедуру консультацій із Декларантом шляхом формування електронного повідомлення № 72ecc2be-ca94-4319-be5c-758a8d509e10 від 31.01.2025, в якому запросив надати додаткових документи, а саме:

1) рахунку-фактури (інвойсу) або рахунку-проформи (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

2) якщо рахунок сплачено, - банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару;

3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

9) виписку з бухгалтерської документації;

10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

11) копію митної декларації країни відправлення;

12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

13) за власним бажанням - додаткові наявні у Декларанта документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Декларант у відповідь на це повідомлення надіслав лист № 31/01 від 31.01.2025, у якому повідомив, що до митного оформлення були надані всі наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів по ВМД вн.н.7609, номер наданий митницею 25UA11U8, а саме:

- договір купівлі-продажу;

- інвойс та специфікації на відвантажену продукцію;

- рахунок проформу та специфікацію на попередню оплату товару;

- банківській платіжній документ з відмітками банку, що стосуються оцінюваного товару;

- транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару, а саме: договір перевезення; рахунок на оплату транспортних послуг; довідку транспортних витрат;

- копію митної декларації країни відправлення;

- прайс лист від постачальника.

Також зазначив, що протягом 10 днів додаткові документи надаватися не будуть, а тому попросив Відповідача визнати заявлену митну вартість та завершити митне оформлення МД №25UA11U8.

Відповідач у відповідь на лист Декларанта надіслав повідомлення № 8d0b0542-69f8-4faa-8ce7-5c9b6203d9eb від 31.01.2025, в якому повідомив, що проведено консультації з декларантом згідно зі ст. 57 МК України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МК України) та методу 2б (ст. 60 МК України) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МК України) та методу 2г (ст. 63 МК України) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МК України). джерелом інформації для коригування митної вартості:

- товару № 2 слугувала МД № 25UA55U1 від 30.01.2025, де митна вартість товару зі схожими характеристиками становить 7,93 дол. США/кг. Коригування на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови не здійснювалось.

- товару № 9 слугувала МД № 25UA50U6 від 23.01.2025, де митна вартість товару зі схожими характеристиками становить 6,19 дол. США/кг. Коригування на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови не здійснювалось.

За результатами проведеного контролю визначення митної вартості Відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100048/1 від 31.01.2025.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100048/1 від 31.01.2025, яке було прийнято відповідачем, зазначено, що згідно з п. 1 ч. 4 ст. 54 МКУ здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей та опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з таких причин: - подані до митного оформлення документи не містять усіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар; - надані декларантом на запит митного органу документи не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.

Отже, як вказується в оскаржуваному рішенні Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару. Також, у рішенні вказується про ненадання позивачем до митного органу додаткових документів.

Відповідачем також прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2025/000263 від 31.01.2025.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За змістом частини 1 статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини 1 статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частиною 6 статті 264 Митного кодексу України визначено, що митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 Митного кодексу України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За змістом частини 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частинами 1-3 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Стаття 53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Отже, митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, які зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта.

Ненадання витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 05.03.2019 по справі №815/143/17, від 09.04.2019 по справі №825/1575/17.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару контролюючий орган вказав, що згідно з п. 1 ч. 4 ст. 54 МКУ здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей та опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з таких причин: - подані до митного оформлення документи не містять усіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар; - надані декларантом на запит митного органу документи не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.

У рішенні також вказується, що під час здійснення митного контролю було опрацьовано інформацію, що містилася у поданих до митного оформлення товаросупровідних документах:

- відповідно до вимог п. 3.5 зовнішньоекономічного контракту від 21.12.2023 №UМ/23/001600 передбачено оформлення заявки на поставку товару в якій має зазначатись асортимент товару та його вартість, проте даний документ не надано до митного органу;

- відповідно до вимог п.4.1. зовнішньоекономічного контракту від 21.12.2023 №UM/23/001600 передбачено, що якість товару повинна відповідати нормам, прийнятим по кожному виду товару в країні виробництва товару, проте не надано до митного органу документ, що підтверджує такі норми, а також не надані документи підтверджують виробника товару та ТМ;

- в рахунку на перевезення від 29.01.2025 № 12 зазначено маршрут перевезення м/п Рава-Руська м. Хмельницький, разом з тим у CMR від 29.01.2025 № 703118 гр. 3 Місце розвантаження зазначено - Charkow, що відповідно не дає можливості перевірити правильність нарахування транспортних витрат на перевезення а відповідно числового значення рівня митної вартості товару;

- у митній декларації країни відправлення від 29.01.2025 № 25PLD9B0 статистична вартість відповідає фактурній вартості яка наведена у інвойсі від 29.01.2025 № PL/000437228/25/0029 на умовах поставки FCA, що не кореспондується з положенням ст. 4 Регламенту Комісії ЄС від 9 лютого 2010 № 113/2010. Крім того така декларація не містить будь-яких відміток митних органів країни відправлення які підтверджують факт здійснення експорту оцінюваного товару.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару. Також, у рішенні вказується про ненадання позивачем до митного органу додаткових документів.

Дослідивши аргументи, вказані контролюючим органом в оскаржуваному рішенні, суд зазначає наступне.

Щодо ненадання до митного оформлення заявки на поставку товару, передбаченої договором купівлі-продажу від 21.12.2023 №UМ/23/001600, суд зазначає наступне.

В оскаржуваному рішенні відповідач вказує, що у зв`язку з ненаданням до митного оформлення заявки на поставку товару, передбаченої договором купівлі-продажу від 21.12.2023 №UМ/23/001600 є неможливим перевірити правильність нарахування митної вартості товару.

Відповідно п. 3.1. Договору встановлено, що поставка товару здійснюється на умовах FCA Білосток, Польща (Інкотермс-2010) із зазначенням місця поставки у підписаній Сторонами Специфікації на поставку кожної окремої партії Товару.

Відповідно до п. 3.5 Договору Покупець надає Продавцю заявку на поставку Товару. На основі отриманої Продавцем Заявки Покупця на поставку партії Товару Сторони узгоджують дату навантаження, асортимент, ціни та кількість кожної окремої партії Товару шляхом підписання Специфікації. На підставі заявки Покупця та укладеної Сторонами Специфікації Продавець зобов`язується виставити Інвойс-Проформу для здійснення попередньої оплати Покупцем за цю партію Товару.

Суд погоджується з доводами позивача щодо того, що вищезазначеними умовами Договору не передбачено письмової форми заявки на поставку товару. Заявка є лише викладенням одностороннього бажання покупця придбати певний товар і не є первинним документом, який містить в собі інформацію про вартість товару. Проте погодження продавця поставити цей товар здійснюється саме шляхом підписання специфікації, яка надана для митного оформлення. Тому замовлена покупцем партія товару вважається розміщеною і прийнятою у виробництво з моменту підписання специфікації на це замовлення обома сторонами. Така заявка не впливає на числове визначення митної вартості товару.

Отже, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо ненадання до митного оформлення заявки на поставку товару.

Більш того, вказана обставина не може бути підставою для коригування митної вартості товару.

Посилання Львівської митниці на ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України, згідно якої відомості про визначення митної вартості, що надаються декларантом, повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості позивачем не заперечуються.

Однак, відповідачем не зазначено, яких саме об`єктивних, документально підтверджених даних було недостатньо у поданих до митного оформлення документах.

Щодо відсутності документу якості та документу щодо походження товару, суд зазначає наступне.

Згідно п. 4.1. Договору № UM/23/001600 від 21.12.2023 товар, що продається, по своїй якості та комплектації повинен відповідати нормативним документам країни походження, а також супровідним документам, що підтверджують якість товару. Продавець зобов`язується здійснити поставку товару, до кінця терміну придатності залишилося не менше 85% від його загального терміну придатності на день видачі товару.

Відповідно до п. 3.3. Договору продавець зобов`язується поставити разом з товарами повний комплект наступної документації:

- Ветеринарний сертифікат для експорту.

- Сертифікат EUR 1.

- Ксерокопію експортної декларації.

- Пакувальний лист 3 екземпляри.

- Специфікації.

- Інвойс (рахунок-фактуру) із зазначенням ваги нетто та брутто 3 екземпляри.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав до митного оформлення виданий компетентним органом Польщі ветеринарний сертифікат для експорту № 2002/00026/25/04/UA від 29.01.2025, у якому офіційний ветеринар Teresa Trabinska на сторінка 4-5 (польською мовою) та сторінках 9-10 (український переклад) засвідчила, що молоко та молочні продукти, які імпортуються на територію України, відповідають якісним вимогам.

Цей документ зазначений у графі 44 МД 25UA11U8 від 31.01.2025 під кодом « 0853».

Відповідно до Класифікатору документів, сертифікатів, дозволів та додаткової інформації, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1011 від 20.09.2012 під кодом « 0853» розуміється Міжнародний ветеринарний сертифікат або ветеринарне свідоцтво (Veterinary certificate).

Також у картці відмові в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2025/000263 від 31.01.2025 Відповідач зазначив перелік документів, з якими він ознайомився. І в цьому переліку також міститься інформація про Міжнародний ветеринарний сертифікат або ветеринарне свідоцтво (Veterinary certificate) № 2002/00026/25/04/UA від 29.01.2025.

Отже, твердження Відповідача про ненадання до митного оформлення Позивачем документу якості товару є безпідставним та спростовується документами митної справи.

Стосовно доводів Відповідача про відсутність у графі 44 МД №25UA11U8 від 31.01.2025 копій ліцензії на виробництво товару, нормативно-технічної документації на виготовлення товару, сертифікату на систему якості товару, сертифікату продукції власного виробництва, свідоцтва про присвоєння товару штрихового коду EAN, то суд зазначає, що вказані документи не є тими документами, що підтверджують числові показники заявленої митної вартості товару, та не входять до переліку документів, подання яких митному органу є обов`язковим відповідно до положень ч. 2 ст. 53 МК України або до переліку додаткових документів згідно ч. 3 ст. 53 МК України.

Отже, суд не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність документу якості та документу щодо походження товару.

Щодо неможливості перевірити правильність нарахування транспортних витрат на перевезення, суд зазначає наступне.

У п. 3.1. Договору № UM/23/001600 від 21.12.2023 зазначено, що місцем поставки товару є місто Білосток, Польща. Аналогічна інформація міститься у специфікації №UA-03/2024 від 24.01.2025, специфікації № UA-03/2024 від 29.01.2025, рахунку-проформі № UA-03/2024 від 24.01.2025, рахунку-фактурі № PL/000437228/25/0029 від 29.01.2025, автотранспортній накладній № 703118 від 29.01.2025 та копії митної декларації країни відправлення № 25PLD9B0 від 29.01.2025.

Частиною 10 ст. 58 Митного кодексу України визначено витрати, які декларант повинен додатково включити до ціни товару при визначенні митної вартості товарів.

Із цих витрат Позивач мав включити лише витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, тобто до м/п Рава-Руська Львівської митниці як відокремленого підрозділу ДМС України.

Таким чином, технічна помилка перевізника у виставленому рахунку на оплату щодо кінцевого місця поставки товару жодним чином не впливає на митну вартість товарів, оскільки до неї додається лише вартість перевезення товару за маршрутом м. Білосток (Польща) - м/п. Рава-Руська.

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Митний кодекс України не містить вичерпного переліку документів, які підтверджують витрати на транспортування, а також вони не визначають види доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів. Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у справі № 804/16533/14 від 31.05.2019.

Для підтвердження витрат відповідно до ч. 10 ст. 58 МК України Позивач подав до митного оформлення наступні документи:

- договір-заявку на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 24/01/2025 від 24.01.2025;

- автотранспортну накладну (Road consignment note) № 703118 від 29.01.2025;

- рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг № 12 від 29.01.2025;

- довідку про транспортні та складські витрати № 6 від 29.01.2025.

Для поставки товару з Польщі в України ТОВ «ТК «Партнер Плюс» (як замовник) уклало з ТОВ «Скалат-Транс 2» (як перевізником) договір-заяву № 24/01/2025 від 24.01.2025 наступного змісту: адреса завантаження: Bialystok ul. Handlowa 4, Польща; митний перехід: Рава-Руська; номерні знаки автомобіля: НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ; ставка перевезення 90 000,00 грн. на день розвантаження.

Аналогічний перевізник та транспортний засіб зазначені і в автотранспортній накладній № 703109 від 09.01.2025.

Перевізник виставив Позивачу рахунок на оплату № 12 від 29.01.2025, згідно з яким оплаті підлягали наступні послуги:

1. Транспортні послуги за маршрутом м. Білосток (Польща) м/п. Рава-Руська автомобіль НОМЕР_1 / НОМЕР_2 70 000,00 грн.

2. Транспортні послуги за маршрутом м/п Рава-Руська -м. Хмельницький (Україна) автомобіль НОМЕР_1 / НОМЕР_2 20 000,00 грн.

Загальна сума: 90 000,00 грн.

Також 29.01.2025 перевізник видав Позивачу довідку про транспортні витрати № 6, у якій повідомив, що вартість транспортних витрат по доставці вантажу автомобілем ДАФ НОМЕР_1 / НОМЕР_2 за маршрутом - Білосток (Польща,) - м/п .Рава-Руська - складає 70 000,00 грн., а за маршрутом м/п Рава-Руська - м. Хмельницький (Україна) - 20 000,00 грн. Загальна сума складає 90 000,00 грн. Перевізник зазначив, що вантаж не страхувався.

Виходячи зі змісту вищезазначених документів, Позивчем було включено вартість перевезення товару до державного кордону України у розмірі 70 000,00 грн., що підтверджується розрахунками, наведеними у Таблиці розрахунку включення транспортних витрат до митної вартості імпортованих товарів.

Таким чином, Позивач надав до митного оформлення усі документи, які документально підтверджують числові значення митної вартості товару, а також аргументовано додав до митної вартості товарів витрати на транспортні послуги за доставлення товарів до місця ввезення на митну територію України.

Отже, суд не приймає до уваги доводи відповідача про неможливість перевірити правильність нарахування транспортних витрат на перевезення.

Щодо відповідності статистичної вартості у митній декларації країни відправлення фактурній вартості в комерційному інвойсу та відсутності відміток митних органів країни відправлення, суд зазначає наступне.

Так, перелік основних документів, які підтверджують митну вартість товарів, наведений у ст. 53 Митного кодексу України і в ньому відсутній такий документ, як «експортна декларація країни відправлення». Такий документ може бути поданий для митного оформлення, але лише в якості додаткового, якщо виникає необхідність в уточненні показників основних документів на письмову вимогу митного органу за наявності умов, визначених ч. 3 ст. 53 МК України.

У спірних правовідносинах, декларантом разом з митною декларацією надано комерційний інвойс №PL/000437228/25/0029 від 29.01.2025, що є доказом операції купівлі-продажу товару або послуг та належить до групи документів, які є підставою для розрахунку податків за законодавством країни експорту.

Сама декларація країни відправлення № 25PLD9B0 від 29.01.2025 містить штрих-код, що підтверджує вірність вказаного коду декларації.

Також вона містить посилання на відправника (Spoldzielnia Obrotu Towarowego Przemyslu Mleczarskiego) графа «Eksporter»»; отримувача (TK Partner Plus») графа «Odbiorca», державні номери автомобіля (BO1857CO/BO2183XT) графа «Znaki srodka transportu przy wyjsciu»; вартість товару (84 515,63) графа «Calkowita kwota zafakturowana»; умови поставка (FCA PL Bialystok) графа «Warunki dostawy»; посилання на комерційний інвойс (PL/000437228/25/0029) та міжнародний ветеринарний сертифікат (2002/00026/25/04/UA) графа «Dokumenty wymagane».

Окрім того, у параграфі 1 та 4 ст. 4 Регламенту Комісії ЄС від 9 лютого 2010 № 113/2010 зазначено, що статистична вартість повинна ґрунтуватися на вартості товарів на момент і в місці перетину товарами кордону держави-члена, у якій товари перебувають на момент поміщення під митну процедуру при прибутті до неї (імпорт) або вибутті з неї (експорт).

Статистична вартість повинна розрахуватися на основі вартості товарів, зазначеної в параграфі 2, та, за необхідності, коригуватися на транспортні та страхові витрати згідно з параграфом 4.

Відповідно до параграфу 4 вартість, зазначена в параграфах 2 і 3, за необхідності коригується так, щоб статистична вартість містила виключно та повністю транспортні та страхові витрати, що були понесені задля доставки товарів з місця їх відправлення до кордону держави-члена, у якій товари перебувають на момент поміщення під митну процедуру (для імпорту вартість типу CIF, для експорту вартість типу FOB).

Відповідно до параграфу 2 статті 4 вартість товарів, що експортуються або імпортуються, повинна бути: (a) у випадку продажу або купівлі - ціною, фактично сплаченою або належною до сплати за імпортовані або експортовані товари, за винятком умовної або фіктивної вартості; (b) в інших випадках - ціною, яка була б сплачена у випадку продажу або купівлі.

Таким чином, згідно з положеннями Регламенту № 113/2010 статистична вартість товару повинна відповідати ціні, яка сплачена за товар, а у разі експорту товару на умовах ІНКОТЕРМС FOB до цієї ціни, за необхідності, додаються ще й транспортні витрати до митного пропуску країни експорту.

Як вже зазначалося, поставка товару між ТОВ «ТК «Партнер Плюс» та Spoldzielnia Obrotu Towarowego Przemyslu Mleczarskiego здійснювалася на умовах FCA Білосток, Польща (ІНКОТЕРМС-2010).

Зазначені умови поставки також підтверджуються: договором купівлі-продажу № UM/23/001600 від 21.12.2023; специфікацією № UA-03/2024 від 24.01.2025 до договору купівлі-продажу № UM/23/001600 від 21.12.2023; специфікацією № UA-03/2024 від 29.01.2025 до договору купівлі-продажу № UM/23/001600 від 21.12.2023; рахунком-проформою № UA-03/2024 від 24.01.2025; рахунком-фактурою (інвойсом) № PL/000437228/25/0029 від 29.01.2025.

Таким чином, Продавець був зобов`язаний у експортній митній декларації зазначити статистичну вартість товару, яка ґрунтується виключно на ціні, яка фактично була сплачена Покупцем.

З огляду на викладене, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо відповідності статистичної вартості у митній декларації країни відправлення фактурній вартості в комерційному інвойсу та відсутності відміток митних органів країни відправлення.

Щодо доводів відповідача, викладених у спірному в даній справі рішенні стосовно не підтвердження декларантом документально всіх складових митної вартості товарів та надання документів, які містять розбіжності, що послугувало підставою для запиту додаткових документів в порядку, передбаченому ч. 3 cт. 53 Митного кодексу України, суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи зі змісту наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що підприємством позивача було надано до митного оформлення необхідний перелік документів, передбачений ч.ч. 1-2 ст. 53 Митного кодексу України.

Однак, як встановлено судом, відповідачем під час винесення спірних у даній справі рішень, не було наведено належних обґрунтувань щодо наявності сумніву в числових значеннях або недостовірності наданих документів, що могло б бути підставою для запиту додаткових документів. При цьому, такий запит повинен містити як обґрунтування причин запиту, так і конкретизацію того, які саме складові митної вартості не підтверджені або викликали сумніви, в чому саме полягають розбіжності, чи впливають вони на митну вартість, які додаткові документи можуть спростувати ці сумніви.

Верховний Суд у постанові від 28.05.2020 у справі №300/426/19 дійшов висновків про те, що митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Разом з тим, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Обов`язок доведення обґрунтованості сумніву щодо митної вартості митним органом визначено в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №809/278/17.

Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відзиві на позов суд не встановив вищевказаних доводів та обставин.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, оскаржуване рішення є необґрунтованим та прийнятим без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

З огляду на викладене, рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100048/1 від 31.01.2025 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2025/000263 від 31.01.2025, прийняті Львівською митницею, є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Торгівельна Компанія "Партнер Плюс".

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 16 КАС України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При цьому, незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 200/9888/19-а Верховний Суд виклав висновок щодо застосування статей 134, 139 КАС України в контексті ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що відповідно до частини шостої статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо не співмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19, від 30 червня 2022 року у справі №640/1175/20, від 11 серпня 2022 року у справі №300/2050/19.

Відповідно до поданих представником позивача доказів вбачається, що 25 березня 2021 року між ТОВ "Торгівельна Компанія "Партнер Плюс" та Адвокатським об`єднанням «Роланд» було укладено Договір про надання правової допомоги №2021/03/06, відповідно до якого адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання, зокрема, по наданню послуг з представництва у встановленому порядку інтересів клієнта в судових органах, зокрема господарських судах, судах загальною юрисдикції, адміністративних судах, а також в інших органах під час розгляду правових спорів.

Між сторонами укладено додаткову угоду № 30 від 11.02.2025 до Договору про надання правової допомоги № 2021/03/06 від 25.03.2021. На підставі зазначеного Договору було видано ордер: серія АХ № 1243366 від 02.03.2025 адвокату АО «Роланд» Сільченку Сергію Олександровичу.

Пунктом 2 Додаткової угоди визначається обсяг послуг, що надаються.

Сторони у пункті 5.1. Додаткової угоди визначили суму винагороди (гонорару) в розмірі 11000,00 грн. яка сплачується протягом 5 календарних днів з моменту підписання Додаткової угоди на підставі рахунку Адвокатського об`єднання.

Позивач сплатив винагороди (гонорару) у розмірі 11 000,00 грн. за платіжною інструкцією від № 2806 від 12.02.2025 на підставі рахунку на оплату № 16 від 11.02.2025.

У відзиві на позов, відповідач заперечував проти відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 11000,00 грн., посилаючись на те, що дана справа є справою незначної складності, обсяг матеріалів опрацьованих адвокатом, а саме документів, що подавалися декларантом позивача до митного оформлення є незначним, а ціна позову є неспівмірною з витратами на правову допомогу.

Враховуючи вищевикладене, а також заперечення відповідача, спираючись на досліджені докази, а також беручи до уваги принцип обґрунтованості та пропорційності розміру витрат на сплату послуг адвоката (правничу допомогу) до предмета спору, суд вважає, що у даному випадку справедливим і співмірним відшкодуванням витрат заявника на професійну правничу допомогу є сума у розмірі 5000,00 грн.

Визначаючи вказану суму, суд виходить з того, що розглянута справа не є складною, була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позовна заява і подання необхідних матеріалів до суду не могло потребувати багато часу.

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

ТОВ "Торгівельна Компанія "Партнер Плюс" понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову, що підтверджується платіжною інструкцією № 2802 від 12.02.2025 про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 2422,40 грн.

З огляду на повне задоволення позову, ТОВ "Торгівельна Компанія "Партнер Плюс" належить присудити за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100048/1 від 31.01.2025.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2025/000263 від 31.01.2025, прийняту Львівською митницею як відокремленого підрозділу Державної митної служби України.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна Компанія "Партнер Плюс" () за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України () сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна Компанія "Партнер Плюс" () за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України () сплачену суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Повний текст рішення виготовлено та підписано - 12.05.2025, з урахуванням наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя Марина Лук`яненко