Справа № 420/17765/23
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 про стягнення одноразової грошової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

14.07.2023 року до суду надійшов адміністративний позов НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 , в якому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) виплачену одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 132125,40 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до наказу НОМЕР_1 прикордонного загону від 14.11.2022 року №519-ос було скасовано пункт наказу НОМЕР_1 прикордонного загону від 20.04.2022 року №215-ос в частині виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних років майстер-сержанту ОСОБА_1 . Відповідно до довідки головного бухгалтера начальника ФЕВ в/ч НОМЕР_2 та платіжного доручення №480 від 21.04.2022 розмір виплаченої допомоги становить 132 125, 40 гривень (сума в платіжному дорученні вказана з іншими виплатами, що належали військовослужбовцю при звільненні та відрізняється). 05.10.2022 року прикордонним загоном було направлено листа відповідачу про добровільне відшкодування надмірно виплачених коштів.

Як зазначено у позові, станом на теперішній час кошти сплачено не було, що і стало підставою звернення до суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 14.07.2023 справа розподілена на суддю Корой С.М.

10.10.2023 року ухвалою судді прийнято до розгляду позовну заяву НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 про стягнення одноразової грошової допомоги і відкрито провадження в адміністративній справі. Зазначено, що дана справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними ст.262 КАС України.

25.07.2023 року від відповідача до суду надійшло клопотання про повернення без розгляду позову по справі №420/17765/23

Ухвалою суду від 10.03.2023 року клопотання відповідача про повернення без розгляду позову по справі №420/17765/23 повернуто без розгляду.

20.10.2023 року (вх.№ 36040/23) від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач повністю не згодна з позовними вимогами НОМЕР_1 прикордонного загону, вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

З покликанням на прийняття наказу від 20.04.2022 № 215-ОС, відповідач вказує, що станом на день звільнення її вислуга років становила: календарна військова 18 років 05 місяців 07 днів, пільгова військова 06 років 06 місяців 15 днів; всього військова - 24 років 11 місяць 22 дня.

Як стверджує позивач, відповідно до положень цього наказу, вона на момент звільнення повинна була отримати одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за 18 повних календарних років.

У відзиві вказано, що на підставі зазначеного наказу №215-ос від 20.04.2022 відповідачу 21.04.2022 було виплачено одноразову грошову допомогу за 18 календарних років служби, що підтверджується платіжним дорученням від 21.04.2022 №420, які на даний час позивач просить стягнути з відповідача.

З покликанням на приписи ст.40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п.1 розд.1, п.2 глави 9 розділу V Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи України №558, пояснювальну записку до проекту Закону №2169-ІХ, відповідач вказує, що вона як військовослужбовець, що звільнена з військової служби через сімейні обставини (має дитину віком до 18 років) за наявності вислуги років, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зважаючи на вищевказане, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ).

20.06.2024 року, у зв`язку зі звільненням судді Одеського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 з посади, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, за результатами визначено головуючою суддею Вовченко О.А.

Ухвалою суду від 26.06.2024 року (головуючий суддя Вовченко О.А.) прийнято до провадження справу № 420/17765/23 за позовом НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 про стягнення одноразової грошової допомоги, розпочато розгляд справи № 420/17765/23 спочатку.

08.07.2024 року від відповідача до суду надійшло клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку із порушенням позивачем строку звернення до суду.

23.07.2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 07.02.2025 року позов НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 про стягнення одноразової грошової допомоги залишено без руху, встановленно позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

13.02.2025 року від представника позивача до суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 20.02.2025 року задоволено заяву представника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ), поновлено НОМЕР_1 прикордонному загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ) строк на звернення до суду з даною позовною заявою, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 про стягнення одноразової грошової допомоги, продовжено розгляд справи №420/17765/23 за позовом НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 про стягнення одноразової грошової допомоги.

Станом на дату вирішення даної справи, інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Відповідач - ОСОБА_1 проходила військову службу в НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ).

Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 20.04.2022 року №215-Ос «Про особовий склад» відповідно до Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закону), Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення майстер-сержанта ОСОБА_1 (П-028208), інспектора прикордонної служби 1 категорії перекладача контактного пункту Паланка (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ), яка звільнена з військової служби в запас Збройних Сил України наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 18.04.2022 № 213-ос за підпунктом "г" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини п`ятої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно даного наказу вислуга років відповідача на 20 квітня 2022 року становить:

- календарна військова 18р 05м 07дн;

- пільгова військова 06р 06м 15дн;

- всього військова 24р 11м 22дн.

Даним наказом №215-ос від 20.04.2022 року визначено відповідно до п.п. 1 п. 9 розділу V наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558, виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних років служби.

Відповідно до довідки головного бухгалтера начальника ФЕВ в/ч НОМЕР_2 та платіжного доручення №480 від 21.04.2022 розмір виплаченої допомоги становить 132 125, 40 гривень

14.11.2022 року начальником НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України прийнято наказ №519-ос, яким відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України скасовано пункт наказу начальника прикордонного загону від 20 квітня 2022 року № 215-ос в частині виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних років служби майстер-сержанту ОСОБА_1 (П-028208), інспектору прикордонної служби 1 категорії перекладачу контактного пункту Паланка (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ), яка звільнена з військової служби в запас Збройних Сил України наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 18.04.2022 № 213-ос за підпунктом "г" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини п`ятої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Підставою для прийняття даного наказу у ньому визначено рапорт начальника відділу кадрів майора ОСОБА_3 від 10.11.2022 року (вх. 10794).

05.10.2022 року позивачем направлено на адресу відповідача листа від 14./8473-22-вих, в якому зазначено таке:

«Відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 20.04.2022 №215-ос «Про особовий склад» Вам було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних років служби у розмірі 132 125, 40 гривень.

За результатами аудиторської перевірки, проведеної в прикордонному загоні, було встановлено, що Ви, будучи звільнені з військової служби в запас Збройних Сил України за п.п. «г» п.3 ч.5 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», всупереч ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», незаконно отримали зазначені кошти, внаслідок чого державі було заподіяно збитків на суму 132 125,40 гривень.

Враховуючи вищевикладене, пропонуємо Вам добровільно відшкодувати надмірно виплачені кошти на користь військової частини НОМЕР_2 . В протилежному випадку прикордонним загоном в порядку регресу буде подано цивільний позов з метою відшкодування завданих збитків».

У зв`язку із несплатою відповідачем вказаних коштів, НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ).

На момент розгляду справи, сплати відповідачем на рахунок позивачем суми отриманої одноразової грошової допомоги до суду не надано.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011) (в редакції на день звільнення відповідача зі служби).

Відповідно до ст. 1 Закону №2011 соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Частиною 1 статті 9 Закону №2011 визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 9 Закону №2011 до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Згідно з ч.2 ст.15 Закону №2011 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Наказом Міністерства Внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі - Інструкція № 558).

Відповідно до п. 1 розділу І Інструкції №558, ця Інструкція визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби).

Пунктом 1 глави 9 розділу V Інструкції № 558 визначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу жінкою-військовослужбовцем, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (у цьому та інших пунктах цієї глави мається на увазі наявність календарної вислуги років).

Статтею 26 Закону України №2232-XII від 25.03.1992 "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі Закон №2232-XII) визначено підстави звільнення з військової служби.

В даному випадку відповідач звільнена з військової служби за пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону №2232-XII (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військове службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) та календарна вислуга становить 18 років 05 місяців 07 днів (а.с. 12).

Слід зазначити, що п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII було доповнено підпунктом «г» згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян" №2169-IX від 01.04.2022.

Суд зазначає, що пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): зокрема, один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

Враховуючи вищевикладене, відповідач, як військовослужбовець, що звільнена з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) за наявності календарної вислуги років - 18 років 05 місяців 07 днів (тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана), мала право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ст. 26 Закону №2232-XII Постановою Кабінету Міністрів України 12.06.2013 №413 затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу (далі Перелік №413).

Обставини, з яких відповідача звільнено з військової служби, не передбачені Переліком №413, але передбачені Законом № 2232-XII.

Приписи ст. 26 Закону № 2232-ХІІ щодо підстав звільнення під час дії особливого періоду, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану зазнавали неодноразових змін.

Постанова №413 та затверджений нею Перелік сімейних обставин не містять обмежень щодо застосування у мирний час, під час дії особливого періоду, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану.

Підстава для звільнення зі служби, з якої відповідача і було звільнено зі служби, була додана до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян" від 01.04.2022 №2169-IX, тобто значно пізніше ніж був затверджений Кабінетом Міністрів України Перелік №413.

Тобто, норми п.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ, якими врегульовано право на отримання одноразової грошової допомоги звільненим з військової служби військовослужбовцям, були законодавчо сформовані раніше внесення змін до статті 26 Закону №2232-ХІІ, які додатково передбачили підстави звільнення за сімейними обставинами під час проведення мобілізації та воєнного стану.

Внаслідок цього виникли неузгодженості, що не усунуті на законодавчому рівні, між зазначеними правовими нормами.

На переконання суду, певні неузгодженості в нормах Закону №2232-ХІІ та Закону №2011-ХІІ не можуть бути підставою для відмови відповідачу у виплаті належної йому одноразової грошової допомоги.

Висновки суду узгоджується і правовою позицією Другого апеляційного адміністративного суду, яка викладена в постанові від 03.05.2023 по справі №480/4920/22, від 30.06.2023 по справі № 480/6972/22, від 12.04.2024 по справі № 380/16668/23.

Крім того, щодо підстав звернення позивача до суду, що зазначені в адміністративному позові, суд зазначає наступне.

Інструкцією №558 від 25.06.2018 не визначені питання та підстави повернення нарахованих та виплачених одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи, що спеціальним законодавством, яким врегульовано порядок оплати праці військовослужбовців, не визначено підстав відрахувань з їх грошового забезпечення, тому за аналогією закону до спірних відносин слід застосувати норми ст. 127 КЗпП України.

Відповідно до ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) роботодавця:

1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках роботодавець вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію;

3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160 (далі Закон № 160) особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Як визначено частинами 2, 3, 4 ст. 8 Закону № 160 у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Між тим, позивачем не надано жодного належного доказу того, що відповідач є винною особою та на відповідача поширюються норми Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» під час отримання нарахованою роботодавцем на підставі відповідного наказу про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні. Кошти були нараховані та виплачені позивачем самостійно, на підставі чинного та діючого на час виплати коштів наказу про звільнення відповідача з військової служби.

Отже, отриману суму одноразової допомоги при звільненні щодо відповідача не можна вважати шкодою, завданою з вини працівника підприємству, установі, організації, яка відраховується з заробітної плати працівника відповідно до п. 3 ст. 127 КЗпП України.

Згідно ст. 1215 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) не підлягає поверненню безпідставно набуті:

1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;

2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Оскільки виплата одноразової грошової допомоги, яка є частиною грошового забезпечення відповідача, відповідачу проведена військовою частиною добровільно і відсутні підстави вважати нарахування цих сум внаслідок рахункової помилки позивача з огляду на висновки аудиторської перевірки, також відсутня недобросовісність відповідача в нарахуванні йому одноразової допомоги при звільненні, відповідач мав право на отримання такої суми під час звільнення, тому суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №61 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст.90 КАС України).

Керуючись ст.ст.9, 72-77, 94, 139, 241-246, 250, 251, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 про стягнення одноразової грошової допомоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Суддя О.А. Вовченко

.