Справа № 357/6749/25
Суддя: Бондаренко О. В.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/6749/25
Провадження № 2-аз/357/4/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2025 року місто Біла Церква

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

07.05.2025 представник заявника, адвокат Гапон Сергій Васильович, звернувся до суду із даною заявою до пред`явлення позову до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про адміністративне правопорушення, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», яка зареєстрована судом 08.05.2025, у якій просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 77970593, відкритому 05.05.2025 старшим державним виконавцем Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Грищенко Т.О., про примусове виконання постанови №БЦ РТЦК/1/109/25 від 25.03.2025, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заяву обґрунтовує тим, що постановою № БЦ РТЦК/1/109/25 від 25.03.2025 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП постановлено визнати винним громадянина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500,00 грн. Згідно вказаної постанови (далі за текстом дослівно): «… встановлено, що гр. ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку, рекомендованим листом з повідомленням про вручення повістки від 26 лютого 2025 року № 2711432, був оповіщений про виклик його до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 11 березня 2025 року для уточнення своїх персональних даних, однак не з`явився у визначену дату та не повідомив про причини неявки». ОСОБА_1 з вказаною постановою не згоден вважає, що вона постановлена без дотримання вимог КУпАП, а також що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, у зв`язку з наступним. Так, 04.03.2025 ОСОБА_1 було отримано повістку № 2711432, згідно якої йому необхідно було з`явитися 11.03.2025 о 09:00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних. Разом з цим, ОСОБА_1 з 10.03.2025 по 13.03.2025 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Свято-Михайлівська клінічна лікарня м. Києва» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що було повідомлено шляхом направлення листа на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 . Враховуючи вказане, ОСОБА_1 не мав можливості з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні, про що було повідомлено ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 звертає увагу, що він не повідомлявся про дату та час розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 , йому взагалі не було відомо розгляд вказаних матеріалів. Тим самим, ІНФОРМАЦІЯ_2 допущено порушення ряду встановлених прав ОСОБА_1 , зокрема знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги. Копія постанови № БЦ РТЦК/1/109/25 від 25.03.2025 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП ОСОБА_1 не вручалася та його адресу не направлялася, що підтверджується відсутністю відповідної відмітки на постанові, яка направлена до Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Враховуючи зазначене ОСОБА_1 вважає такі діяння протиправними та має намір підготувати та подати у строк передбачений КАС України та КУпАП адміністративний позов про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. Про наявність зазначеної постанови ОСОБА_1 стало відомо лише 05.05.2025 після надходження повідомлення про накладення Сквирським відділом ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) арешту на його рахунки. Так, постановою старшого державного виконавця Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Грищенко Тетяни Олександрівни від 05.05.2025 відкрито виконавче провадження про примусове виконання Постанови БЦ РТЦК/1/109/25 від 25.03.2025 виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 , 05.05.2025 постановою старшого державного виконавця накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 . Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку, виходячи із предмету майбутнього позову, може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а у разі задоволення позову, позивач буде вимушений докласти значні зусилля для відновлення своїх прав.

08.05.2025 судом, відповідно до ч. 6 ст. 171 КАС України, отримано відповідь на запит з Єдиного державного демографічного реєстру.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 КАС України, тому підстави для її повернення заявнику відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 КАС України заява про забезпечення позову подається, зокрема, до подання позовної заяви, до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Так, заява ОСОБА_1 підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене та беручи до уваги, що матеріалів справи достатньо для вирішення відповідного процесуального питання, суд вважає за можливе здійснити розгляд заяви про забезпечення позову у письмовому провадженні (без участі сторін), тому фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.

При вирішенні питання щодо забезпечення позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендацією N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13.09.89, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Вжиття заходів забезпечення адміністративного позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Вжиття заходів забезпечення адміністративного позову нерозривно пов`язано з підставами та предметом адміністративного позову і ними обумовлюється. При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №826/10936/18, від 30.09.2019 у справі №826/10936/18, від 22.11.2019 у справі №640/18007/18.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Застосовуючи заходи забезпечення позову, суд має встановити зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, а також встановити, що певний захід забезпечення позову відповідає обраному способу судового захисту, спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Так, предметом оскарження майбутнього позову є постанова № БЦ РТЦК/1/109/25 від 25.03.2025, яка прийнята ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковником ОСОБА_3 , якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25500,00 грн.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Отже, вищезазначена постанова № БЦ РТЦК/1/109/25 від 25.03.2025 ІНФОРМАЦІЯ_5 є виконавчим документом, на підставі якого можуть вчинятися примусові дії щодо її виконання.

Встановлено, що на підставі постанови № БЦ РТЦК/1/109/25 від 25.03.2025, яка видана ІНФОРМАЦІЯ_2 , 05.05.2025 старшим державним виконавцем Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Грищенко Т.О. відкрито виконавче провадження №77970593 щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 51000,00 грн, накладено арешт на кошти боржника та стягнуто виконавчий збір.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Частиною четвертою цієї статті встановлено, що на кошти боржника, що перебувають на рахунках у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення.

У свою чергу, положеннями ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Разом із тим, у силу вимог пункту другого частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 151 КАС України, позов забезпечується, в тому числі, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Отже, законом визначено порядок виконання судового рішення про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа та встановлено обов`язок державного виконавця зупинити вчинення виконавчих дій в разі прийняття судом відповідного рішення.

Таким чином, вжиття судом заходів забезпечення позову у спосіб зупинення стягнення на підставі постанови № БЦ РТЦК/1/109/25 від 25.03.2025, яка видана ІНФОРМАЦІЯ_2 , про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 51000,00 грн, у межах виконавчого провадження №77970593, унеможливить подальше вчинення виконавчих дій.

Ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відтак, суд погоджується з доводами позивача щодо наявність достатніх підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у цій справі.

При цьому, заходи забезпечення адміністративного позову у такий спосіб, який просить заявник, відповідатимуть предмету майбутнього адміністративного позову та, водночас, застосовуючи заходи забезпечення позову судом не розглядається питання правомірності заявлених у подальшому позовних вимог і наявності обставин, як підстав для задоволення позову. У даному випадку судом встановлюється саме існування спору та обрано адекватні заходи для забезпечення позову, які будуть діяти до моменту вступу у законну силу судового рішення.

Тому, враховуючи, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, з метою забезпечення поновлення прав заявника, оскільки, невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи унеможливлення поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернеться до суду, у випадку задоволення його позову, суд вважає за необхідне заяву про забезпечення позову задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 КАС України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Також, слід зазначити, що згідно ч. 8 ст. 157 КАС України заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позову, скасовуються судом також у разі, зокрема, неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини другої статті 153 цього Кодексу.

Керуючись ст. 150-154, 156, 294, 295 КАС України,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову, задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про адміністративне правопорушення, шляхом зупинення стягнення на підставі постанови №БЦ РТЦК/1/109/25 від 25.03.2025, виданої ІНФОРМАЦІЯ_6 , про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 51000,00 грн, на підставі якої 05.05.2025 Сквирським відділом державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №77970593.

Стягувач: ІНФОРМАЦІЯ_6 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ).

Боржник: ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ).

Виконання ухвали доручити Сквирському відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: вулиця Щорса, будинок 3, місто Сквира, Київська область, 09000).

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала складена 12.05.2025.

Суддя:О. В. Бондаренко