Справа № 520/11122/25
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

12 травня 2025 року справа № 520/11122/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду - Бідонько А.В., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласна клінічна наркологічна лікарня" (вул. Світязька, 1,м. Харків,Харківський р-н, Харківська обл.,61013, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду, з позовом, в якому просить суд:

1. Визнати незаконними дії посадової особи комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня», ОСОБА_2 , яка обіймає посаду лікаря, щодо внесення нею до Висновку № 3092 від 30.10.2024 у графі №10 інформації непередбаченої Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров?я України від 09.11.2015 р. № 1452/735 та виключити і визнати недійним запис зроблений у Висновку медичного огляду стосовно ОСОБА_1 від 30.10.2024 року №3092 : «заключний діагноз встановити неможливо за відсутності біологічного середовища (сеча) протягом 3-х годин здати біологічне середовище (сеча) не зміг навіть не намагався» - зроблений у графі №10 Висновку.

Згідно частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Вирішуючи питання можливості відкриття провадження у справі за вказаною позовною заявою, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Положенням частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням, наведеним в пункті 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. В свою чергу, публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України); суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Адміністративна юрисдикція визначається Кодексом адміністративного судочинства України за допомогою трьох критеріїв, а саме: предметної (родової), інстанційної (функціональної) та територіальної (просторової) (підсудності).

Предметна юрисдикція визначена параграфом 1 Глави 2 Розділу І Загальні положення Кодексу адміністративного судочинства України. Так, згідно пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За усталеною судовою практикою Великої Палати Верховного Суду, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд виходить із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі Перетяка та Шереметьєв проти України від 21 грудня 2010 року).

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (стаття 55 Конституції України).

Суд зазначає, що згідно поданої позовної заяви та доданих документів, позивач звернувся до суду у зв`язку з незгодою із Висновком медичного огляду стосовно ОСОБА_1 від 30.10.2024 року №3092, а саме зазначення у графі №10 Висновку: «заключний діагноз встановити неможливо за відсутності біологічного середовища (сеча) протягом 3-х годин здати біологічне середовище (сеча) не зміг навіть не намагався».

Отже, перевіривши позов та додані матеріали, суд зазначає, що вказаний висновок медичного огляду про скасування якого заявлено вимогу, є документом фіксації обставин та фактів виявлених порушень законодавства та не має ознак нормативно-правового акта чи акта індивідуальної дії, оскільки не містить обов`язкових приписів, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, дією чи бездіяльністю, які в даному випадку породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

На думку суду, зазначений висновок може бути доказом на підтвердження перебування особи у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння та прийняття певних рішень, у тому числі в справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у зв`язку із керуванням транспортним засобом у стані сп`яніння.

Отже, такий висновок є документом, який є лише носієм доказової інформації, не містить обов`язкових для виконання приписів, не тягне за собою виникнення, зміну або припинення прав та обов`язків, не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні приписів ст. 17 КАС України, його скасування не призведе до захисту прав позивача.

За змістом заявленого позову, висновок медичного огляду використано в якості доказу при складанні адміністративного протоколу.

З наведеного вище слідує, що публічно-правовим спором є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Суд звертає увагу сторін на те, що у спірних правовідносинах відповідач - Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради "Обласна клінічна наркологічна лікарня", не здійснював владних управлінських функцій відносно позивача, що є визначальною ознакою для публічно-правового спору, отже не є суб`єктом владних повноважень у розумінні ч.1 ст.4 КАС України. Спірне рішення за своєю суттю є висновком, який зроблено на підставі застосування спеціальних знань з метою встановлення певних обставин та фактів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 року у справі № 2-а/489/7/2016 вказано, що за правилами частини першої статті 17 КАС (у зазначеній редакції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України застосовує судову практику та позиції Верховного Суду, зокрема у постановах від 30.04.2021 року у справі № 686/4562/18, від 11.08.2020 року у справі № 120/4189/19-а.

Суд зауважує, що зазначений медичний висновок складено лікарем комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» Бурцевою Євгенією Олександрівною, у відповідності до вимог статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я від 09.11.2015 №1452/735.

Згідно з ч. 1 ст. 267 КУпАП застосування заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі огляд на стан сп`яніння, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Дійсно передбачено, що водій може оскаржити висновок медичного огляду, проте з огляду на те, що висновок складається не суб`єктом владних повноважень не при виконанні владних функцій, є доказом у адміністративному провадженні, висновки можливо оскаржити не до адміністративного суду за правилами КАС України, а у адміністративному провадженні в межах КУпАП.

Норма ст. 286 КАС України передбачає можливість оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відтак, такий спір не є спором у сфері публічно-правових відносин та не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції і не може вирішуватись у порядку адміністративного судочинства.

Зважаючи на характер спірних правовідносин, суддя роз`яснює позивачеві, що цей спір має розглядатись та вирішуватись в порядку адміністративного провадження в межах КУпАП.

Крім того, суд не приймає до уваги висновки Київського районного суду м. Харкова викладені в ухвалі суду від 03.04.2025 року у справі №953/2965/25, щодо необхідності розгляду даної справи за правилами адміністративного судочинства, оскільки по-перше, суд при прийнятті даної ухвали не досліджував, а ні питання здійснення Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради "Обласна клінічна наркологічна лікарня" владних управлінських функцій відносно позивача, а ні наявності у Висновку № 3092 від 30.10.2024 ознак нормативно-правового акта чи акта індивідуальної дії, по-друге ухвала суду Київського районного суду м. Харкова від 03.04.2025 року у справі №953/2965/25 не містить імперативного характеру при вирішенні судом питання можливості відкриття провадження у справі.

З огляду на викладене, суд відмовляє у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України.

На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями ст. ст. 170, 241, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі №520/11122/25 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласна клінічна наркологічна лікарня" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до адміністративної юрисдикції районного суду в порядку, передбаченому КУпАП.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бідонько А.В.