Справа № 160/32606/24
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Такт" до Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Такт" до Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації надану листом від 06.12.2024 р. № 5601/ІПК/90-00-21-03-02
В обґрунтуванні заявлених вимог позивач посилався на те, що податкова консультація не відповідає вимогам, передбаченим нормами Податкового кодексу України, оскільки фактично не надає відповіді на питання, порушені позивачем у його зверненні. У податковій консультації відповідач надав позивачу неякісну та незаконну індивідуальну консультацію яка суперечить нормам та змісту визначення бази та об`єкту оподаткування ПДВ, є наслідком перекручення відповідачем висновків Третього апеляційного адміністративного суду у справі №160/9671/24, норм ПК України та вимагає нового судового оскарження, суперечить раніше наданій відповідачем іншому платнику податку висновку в індивідуальній консультації про відсутність підстав оподаткування податком на додану вартість сум відшкодування шкоди платнику податку на суму вартості майна. Метод та правила визначення суми відшкодування, особа, яка визначила суму відшкодування (позивач, як платник податку чи судовий експерт) у справі за позовом позивача до зберігача не змінюють та не встановлюють базу та об`єкт оподаткування. Позивач вважає що надана нова податкова консультація, хоча і містить цитати нормативно-правових актів, але не містить висновків або зрозумілих на таких, що підтверджуються ПК України рекомендацій щодо їх застосування для позивача в контексті поставлених ним питань та викладених у звернені обставин, а тому підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2024 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідач скористався наданим правом та надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому указав про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх необгрунтованість. Відповідач наполягає на тому, що надана податкова консультація містить повну та обгрунтовану відповідь на звернення позивача, її зміст відповідає положенням чинного законодавства з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Основним видом діяльності за КВЕД є: 46.72 Оптова торгівля металами та металевими рудами.
09.01.2024 ТОВ Такт направлено на адресу Державної податкової служби України звернення на отримання індивідуальної податкової консультації в письмовій формі, в якому просило роз`яснити:
1) Чи є об`єктом оподаткування ПДВ сума відшкодування безпідставно набутого та втраченого зберігачем майна, сума коштів яка надійде на виконання рішення господарського суду у розмірі, визначеному судовим експертом станом на день проведення оцінки, яка є більшою ніж сума, на яку були нараховані податкові зобов`язання з ПДВ за правилами п. 198.5 ст. 198 ПКУ?
2) Якщо на відміну від наданої податкової консультації об`єктом оподаткування ПДВ є сума відшкодування безпідставно набутого та втраченого зберігачем майна, то за якими правилами Податкового кодексу України та в якій частині (відносно суми коштів, яка надійде на виконання рішення господарського суду у розмірі, визначеному судовим експертом станом на день проведення оцінки, яка є більшою ніж сума, на яку були нараховані податкові зобов`язання з ПДВ за правилами п. 198.5 ст. 198 ПКУ)?
3) Яким чином товариство має відображати в податковому обліку суми надходження відшкодування на виконання рішення суду в межах первісної балансової вартості товару (безпідставно набутого та втраченого майна, що було передано на зберігання) та ті суми, які надійдуть за рішенням суду та перевищують первісну балансову вартість?
4) Що є джерелом для сплати ПДВ у наведеному в цьому запиті випадку, якщо податковий орган, на відміну від наведеної податкової консультації, вважає наявність об`єкту оподаткування цим податком?
Державною податковою службою України надано ТОВ Такт індивідуальну податкову консультацію від 28.03.2024 за №1685/ІПК/99-00-21-03-02 ІПК, яка була предметом судового оскарження.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року у справі №160/9671/24, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року у справі №160/9671/24, визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України надану листом від 28.03.2024 №1685/ІПК/99-00-21-03-02.

Відповідач, на виконання означених судових актів, 06 грудня 2024 року листом надав нову індивідуальну податкову консультацію (лист від 06.12.2024 р. № 5601/ІПК/90-00-21-03-02).

Зі змісту зазначеної індивідуальної податкової консультації слідує таке.

Щодо питання 1.

Сума коштів, яка надійде на виконання судового рішення, як компенсація вартості таких товарів, у розмірі визначеному судовим експертом, станом на день проведення оцінки, включається до бази оподаткування ПДВ за такою операцією.

Водночас, оскільки платником податку, у ситуації, що є предметом розгляду, було застосовано невірний порядок оподаткування ПДВ, а саме нараховано податкові зобов`язання, передбачені пунктом 198.5 статті 198 ПКУ, тоді як необхідно було застосувати порядок оподаткування ПДВ, передбачений ПКУ для операції з постачання товарів ДПС надає роз`яснення щодо порядку оподаткування ПДВ, який повинен бути застосований за операціями, описаними у зверненні, а саме у даному випадку платнику податку необхідно:

- скласти розрахунок коригування до податкової накладної, складеної у порядку передбаченому пунктом 198.5 статті 198 ПКУ, яким вивести в нуль її показники;

- скласти податкову накладну за операцією з постачання товарів які були передані на відповідальне зберігання і не повернуті, використані зберігачем, виходячи з бази оподаткування визначеної відповідно до пункту 188.1 статті 188 ПКУ до складу якої включається вся сума коштів яка надійде на виконання судового рішення від зберігача як компенсація вартості таких товарів.

Щодо питання 2-3.

Сума відшкодування зберігачем товариству вартості безпідставно набутого товару майна переданого на зберігання та втраченого зберігачем у повному обсязі включається до бази оподаткування ПДВ товариства за операцію з постачання товарів. За такою операцією товариство зобов`язане нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ та скласти податкову накладну на зберігача і зареєструвати її в ЄРПН в установленні ПКУ термін.

Щодо питання 4.

Відповідно до пункту 194.1 статті 194 ПКУ операції, зазначені у статті 185 ПКУ, крім операцій, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 і 14 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті а пункту 193.1 статті 193 ПКУ (20 відсотків), яка є основною.

Податок становить 20 відсотків, 7 і 14 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг (підпункт 194.1.1 пункту 194.1 статті 194 ПКУ).

Згідно зі статтею 36 ПКУ платники податку повинні самостійно визначати відповідність здійснюваних ними операцій тим, які перераховані ПКУ.

Питання щодо джерел сплати податку на додану вартість за операціями, що здійснюються платником податку, не регламентуються нормами ПКУ.

Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (пункт 52.2 статті 52 ПКУ).

Вважаючи вказану індивідуальну податкову консультацію необґрунтованою і неповною, позивач звернувся до суду із позов.

При вирішені спору суд виходить із того, що відповідно до пп. 14.1.172-1 ПК України індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Відповідно до норм ст. 52 ПК України передбачено, що за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Пунктом 53.2 статті 53 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Отже, індивідуальна податкова консультація надається платнику податків для правильності застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності, має індивідуальний характер і може використовуватись виключно платником податків, якому така консультація надана. Надаючи податкову консультацію, контролюючий орган не встановлює (змінює чи припиняє) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування.

Метою податкової консультації є викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування. У той же час, податкова консультація обов`язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

У спірному випадку позивачем фактично порушено питання щодо оподаткування податком на додану вартість та податкового обліку суми відшкодування безпідставно набутого та втраченого зберігачем майна, яка надійде поклажодавцю на виконання рішення господарського суду у розмірі, визначеному судовим експертом станом на день проведення оцінки, яка є більшою ніж сума, на яку були нараховані податкові зобов`язання з ПДВ за правилами п. 198.5 ст. 198 ПКУ.

Звертаючись за податковою консультацією позивачем визначено такі фактичні дані: Товариством (поклажодавцем), відповідно до укладеного договору з іншим суб`єктом господарювання (зберігачем), було передано товари на відповідальне зберігання. Після закінчення дії договору зберігачем було повідомлено Товариство про відсутність у нього таких товарів. Оскільки фактично товари з відповідального зберігання Товариству не поверталися, Товариство має підстави вважати їх втраченими зберігачем. Товариством було нараховано податкові зобов`язання згідно з пунктом 198.5 статті 198 ПКУ за товарами, які були втрачені зберігачем, у зв`язку з неможливістю їх подальшого використання у господарській діяльності. Надалі Товариство звернулося до суду з позовом до зберігача щодо відшкодування шкоди. У межах розгляду справи було проведено експертну оцінку, визначена за результатами якої вартість втрачених товарів перевищує вартість, виходячи з якої були нараховані податкові зобов`язання згідно з пунктом 198.5 статті 198 ГІКУ.

Тобто, суть порушеного позивачем питання стосувалося оподаткування та податкового обліку суми відшкодування, яка за результатами судового розгляду буде відшкодовуватися зберігачем поклажодавцю (позивачу), в розмірі відповідно до висновків незалежної судової експертизи, за умови того, що така сума є більшою ніж сума, на яку були нараховані податкові зобов`язання з ПДВ за правилами п. 198.5 ст. 198 ПКУ.

Так, Третім апеляційним адміністративним судом у постанові від 24 вересня 2024 року у справі №160/9671/24 зроблено такі висновки:

«висновок про те, що описаний позивачем випадок слід вважати поставкою товарів, яка підлягає оподаткуванню за загальним правилами, контролюючим органом зроблено в контексті того, що передані на відповідальне зберігання товари та не повернуті зберігачем слід розуміти як безоплатно надані зберігачу товари, що використанні ним. З приводу такого висновку слід зазначити те, що в описаній позивачем ситуації господарські відносини не полягали в безоплатному надані товарів. Навпаки, товар був переданий на відповідальне зберігання на платній основі і за умовами договору повинен був бути повернутий позивачу, а не використаний зберігачем у власних цілях. Крім цього, слід звернути увагу на те, що положення пп.14.1.13 п.14.1 ст.14 ПК України стосуються податкових наслідків саме для особи яка безоплатно отримала товар та використала його. У спірному випадку позивач не є такою особою. Таким чином, проаналізувавши спірну податкову консультацію, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо її необгрунтованості, оскільки така консультація не охоплює описаний позивачем випадком та визначені ним обставинами, а фактично моделює іншу ситуацію, стосовно якої позивач не просив про надання податкової консультації. Податкова консультація не містить будь яких висновків стосовно оподаткування та податкового обліку сум відшкодування на підставі рішення суду за втрачені товари, натомість, саме таке питання було порушено позивачем та яке потребувало індивідуальної консультації щодо практичного застосування норм податкового законодавства у вказаній ситуації. З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає законним і обгрунтованим рішення суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача».

Судом встановлено, що відповідач, у податковій консультації від 06.12.2024 р. № 5601/ІПК/90-00-21-03-02 не врахував висновки колегії суддів та фактично виклав ті самі доводи та аргументи які викладені у попередній індивідуальній податковій консультації.

Суд звертає увагу відповідача, що в описаній позивачем ситуації господарські правовідносини не полягали в безоплатному надані товарів. Навпаки, товар був переданий на відповідальне зберігання на платній основі, і за умовами договору повинен був бути повернутий позивачу, а не використаний зберігачем у власних цілях. До того ж, положення пп.14.1.13 п.14.1 ст.14 ПК України стосуються податкових наслідків саме для особи, яка безоплатно отримала товар та використала його. У спірному випадку позивач не є такою особою.

Позивач не придбавав товар, який був переданий на відповідальне зберігання, для його подальшої безоплатної передачі, втратив юридичний та фізичний контроль над таким товаром з вини зберігача, у звз`язку з чим йому було завдано шкоду, розмір якої був пі час розгляду судової справи визначений судовим експертом на момент розгляду судової справи.

Таким чином, відповідач повторно у податковій консультації продовжує перекручувати зміст фактичних даних, охоплених у зверненні позивача та самостійно моделює ситуацію, відмінну від тієї, яку описує позивач.

Суд зазначає, що метою податкової консультації є викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування. Податкова консультація обов`язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

На думку суду, спірна індивідуальна податкова консультація ДПС України означеній меті не відповідає, у зв`язку є протиправною та підлягає скасування.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат зі сплати судового збору здійснюється за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із приводу витрат на правничу допомогу суд зазначає про таке.

Відповідно до частин другої - сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом ч. 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно із ч. 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При розгляді заяви суд враховує правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 (провадження №К/9901/5157/19), відповідно до якої суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час, тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно із практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04).

Так, надання представником позивача Бичковим В.В. адвокатських послуг у суді першої інстанції при розгляді цієї справи підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Досліджуючи надані документи, суд встановив, що договором передбачено надання правової допомоги саме позивачу та саме при розгляді вказаної справи. Загальний розмір понесених витрат заявлений до стягнення складає 6 000,00 грн. Відповідач проти такого розміру заперечив.

Між тим, як уже попередньо зазначено, при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Таким чином, з огляду на те, що заявлені позивачем витрати у сумі 6 000, 00 грн є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання таких послуг, а також те, що їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Такт" задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України надану листом від 06.12.2024 р. № 5601/ІПК/90-00-21-03-02

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Такт" () понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна