Справа № 420/5160/25
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/5160/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року (суддя Завальнюк І.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 17.03.2025) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Заступника начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова Олександра Юрійовича, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови, визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И В:

18.02.2025 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заступника начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова О.Ю., в якому позивачка просила:

- визнати протиправними дії заступника начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова О.Ю. щодо безпідставного винесення у виконавчому провадженні НОМЕР_3 постанови від 05 лютого 2025 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400 гривень;

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 05 лютого 2025 року, винесену заступником начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфоновим О.Ю., про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400 гривень у виконавчому провадженні НОМЕР_3.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням позивачка подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування поданої скарги зазначається, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позовної заяви про поважність причин невиконання рішення суду, а саме те, що ОСОБА_3 не хоче бачити бабусю, що не залежить від волевиявлення ОСОБА_1 , та є істотною перешкодою для забезпечення явки дитини на побачення з бабусею.

Третя особа надіслала відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження з повідомленням учасників справи відповідно до статті 287 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 22.01.2024 Суворовським районним судом міста Одеси видано виконавчий лист №752/7784/19, за яким:

- визначено ОСОБА_2 спосіб її участі у особистому вихованні онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом особистих зустрічей (побачень) кожної першої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години поблизу місяця проживання/знаходження матері, зареєстрованного у встановленому закону порядком, та/або за місцем проживання/ знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля у присутності матері ОСОБА_1 до досягнення дитиною десятирічного віку;

- встановлено порядок виконання рішення суду шляхом зобов`язання забезпечити побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної першої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години поблизу місяця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому закону порядком, та/або за місцем проживання/ знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля у присутності матері ОСОБА_1 до досягнення дитиною десятирічного віку.

07.02.2024 головним державним виконавцем відділу Серебряковою Ганною Володимирівною винесена постанова про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3, яка направлена сторонам провадження: боржнику для виконання, а стягувачу для відома, рекомендованою кореспонденцією із повідомлення про вручення, як передбачено частиною першою статті 28 Закону України "Про виконавче провадження".

22.04.2024 головним державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 в рамках ВП НОМЕР_3 у розмірі 1700,00 грн

15.01.2025 за вих. №190 боржнику - ОСОБА_1 направлено повідомлення державного виконавця про те, що заступником начальника відділу Тріфоновим О.Ю. у відповідності до ст. ст. 13, 18, 63 Закону України "Про виконавче провадження" з метою своєчасного, неупередженого та у повному обсязі виконання вимог виконавчого документа здійснюватиметься перевірка факту виконання/невиконання боржником ОСОБА_5 , а саме: забезпечення побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у першу неділю місяця, а саме: 02 лютого 2025 року з 12:00 до 18:00 год., за адресою місця реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Попередження боржнику щодо наслідків не виконання та яка відповідальність передбачена боржнику доведено.

15.01.2025 за вих. №194 Боржнику (скаржнику) ОСОБА_1 направлено вимогу виконавця про те, що дата 02 лютого 2025 року (перша неділя наступного та останнього місяця побачення лютий), оскільки дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 досягає десятирічного віку.

За змістом зазначеної вимоги, в ході проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням НОМЕР_3 було неодноразово встановлено, що боржник ОСОБА_1 не забезпечувала побачення дитини, та не виконувала рішення суду, жодного разу не перебуваючи за місцем проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку.

У зв`язку із цим державним виконавцем у вимозі викладено:

- зобов`язання боржника ОСОБА_1 повідомити фактичне місце проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку;

- забезпечення побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , кожної першої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля до досягнення дитиною десятирічного віку. 02 лютого 2025 року (перша неділя місяця - лютий) згідно повідомлення державного виконавця від 15.01.2025 за вих. №190

Повідомлення виконавця від 15.01.2025 за вих. №190 направлено боржнику ОСОБА_1 за її офіційною електронною поштою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (яка належить боржнику та зареєстрована у Системі - ЄСІТС "електронний суд"), копія направлена представнику боржника (скаржника) адвокату Голосову Юрію Валерійовичу за офіційною електронною його поштою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (яка належить адвокату та зареєстрована у Системі ЄСІТС "електронний суд") та стягувачу ОСОБА_2 за офіційною електронною його поштою: ІНФОРМАЦІЯ_6 (яка належить стягувачу та зареєстрована у Системі ЄСІТС "електронний суд") із накладанням КЕП відповідно до частини 4 статті 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" та згідно зі статтею 28 Закону України "Про виконавче провадження."

Вимога виконавця від 15.01.2025 за вих. №194 направлена боржнику ОСОБА_1 за офіційною електронною її поштою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (яка належить боржнику та зареєстрована у Системі - ЄСІТС "електронний суд"), копія направлена представнику боржника (скаржника) адвокату Голосову Юрію Валерійовичу за офіційною електронною його поштою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (яка належить адвокату та зареєстрована у Системі ЄСІТС "електронний суд").

При цьому жодної відповіді та / або клопотання чи скарги від боржника або/чи її представника адвоката до Відділу ДВС не надходило до 02 лютого 2025 року, тобто до настання виконавчих дій та в цілому вимогу проігноровано в повному обсязі.

02 лютого 2025 (по Україні та в тому числі в місті Одесі приблизно з 11:45 до 12:18 год., була оголошена "повітряна тривога" та з метою безпеки фізично та морально усіх сторін виконавчого провадження та особисто себе як виконавця, було прийнято рішення дочекатися офіційного відбою та потім проводити виконавчі дії).

Згідно офіційної карти повітряних тривог України, в Одеській області 02.02.2025 були оголошені наступні повітряні тривоги: 02:55 - 03:24 (29 хв.); 06:56 - 07:22 (26 хв.); 11:40 - 12:05 (24 хв.); 19:37 - 19:57 (20 хв.).

Виходом за адресою: АДРЕСА_1 (початок о 12:18 год.) було встановлено, що боржник ОСОБА_1 не забезпечила побачення дитини та не виконала вимоги виконавчого листа. Рішення суду проігнорувала в черговий раз.

Боржник ОСОБА_1 на телефонний дзвінок виконавця на номер: НОМЕР_1 слухавку не брала, що підтверджується фотофіксацією вихідного зв`язку, а також представник боржника адвокат Голосов Юрій Валерійович на дзвінок виконавця на номер: НОМЕР_2 слухавку не брав.

О 12:29 год. на особистий номер заступника начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова Олександра Юрійовича: 093-410-81-07 з телефонного номера боржника: НОМЕР_1 здійснила виклик ОСОБА_1 та повідомила, що у дитини 39,9 температура та вийти вона не може.

На прохання виконавця, щоб дитина виглянула у вікно, отримано відмову.

Виконавцем було усе зафіксовано актом державного виконавця від 02.02.2025 та вказано про результати перевірки факту невиконання в присутності стягувача: ОСОБА_2 (кінець: 12:34 год).

05.02.2025 заступником начальника відділу Тріфоновим О.Ю. винесена постанова про накладення штрафу у подвійному розмірі 3400 грн в межах АСВП НОМЕР_3.

Вважаючи зазначену постанову протиправною ОСОБА_1 звернулася до суду з даним адміністративним позовом про її скасування.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що спірна постанова від 05.02.2025 ВП НОМЕР_3 винесена державним виконавцем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. Поважних причин невиконання рішення судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних міркувань.

Так, частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Примусове виконання рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною здійснюється органами державної виконавчої служби.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 4 ст. 18 Закону №1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Статтею 32 Закону №1404-VIII встановлено, що за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.

Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регламентований статтею 64-1 Закону.

Частинами 1 4 статті 64-1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Аналогічні положення закріплено у п.10 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5.

Пунктом 7 розділу ХІ Інструкції №512/5 визначено, що при наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною, державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій в порядку, визначеному статтею 32 Закону.

Статтею 75 Закону №1404-VIII встановлена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. (ч. 2 ст. 75 Закону №1404-VIII)

Таким чином накладення штрафу є наслідком невиконання рішення боржником без поважних причин у встановлений виконавцем строк.

Аналізуючи наведені положення Закону України «Про виконавче провадження» в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин.

Таким чином, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Поважними, в розумінні наведених норм Закону, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовується апелянтом, у провадженні Суворовського відділу ДВС у м. Одесі перебуває виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №752/7784/19, виданого 22.01.2024 Суворовським районним судом м. Одеси, яким визначено ОСОБА_2 спосіб її участі у особистому вихованні онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом особистих зустрічей (побачень) кожної першої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години поблизу місяця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому закону порядком, та/або за місцем проживання/ знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля у присутності матері ОСОБА_1 до досягнення дитиною десятирічного віку; встановлено порядок виконання рішення суду шляхом зобов`язання забезпечити побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної першої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години поблизу місяця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому закону порядком, та/або за місцем проживання/ знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля у присутності матері ОСОБА_1 до досягнення дитиною десятирічного віку.

15.01.2025 за вих. №190 боржнику - ОСОБА_1 направлено повідомлення державного виконавця про забезпечення побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у першу неділю місяця, а саме: 02 лютого 2025 року з 12:00 до 18:00 год., за адресою місця реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

15.01.2025 за вих. №194 боржнику - ОСОБА_1 направлено вимогу виконавця про забезпечення побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , кожної першої неділі місяця з 12:00 години до 18:00 години поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля до досягнення дитиною десятирічного віку. 02 лютого 2025 року (перша неділя місяця - лютий) згідно повідомлення державного виконавця від 15.01.2025 за вих. №190.

02.02.2025 виходом за адресою: АДРЕСА_1 (початок о 12:18 год.) було встановлено, що боржник ОСОБА_1 не забезпечила побачення дитини та не виконала вимоги виконавчого листа, на телефонний дзвінок виконавця слухавку не брала.

О 12:29 год. ОСОБА_1 зателефонувала на особистий номер заступника начальника Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова Олександра Юрійовичата повідомила, що у дитини 39,9 температура та вийти вона не може. На прохання виконавця, щоб дитина виглянула у вікно, отримано відмову.

Усе це було зафіксовано актом державного виконавця від 02.02.2025 та не заперечується позивачкою під час розгляду даної справи.

На переконання колегії суддів, наведені обставини дають підстави стверджувати про свідоме не виконання боржником у ВП НОМЕР_3 рішення суду, а тому заступник начальника відділу Тріфонов О.Ю. правомірно виніс постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду.

Відхиляючи доводи апелянта про поважність причин невиконання судового рішення колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 70 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, окрім іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічне положення закріплене у частині першій статті 9 КАС України.

Незважаючи на те, що частиною другою статті 77 КАС України тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову, зазначене положення поширюється на доказування лише правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності), а не будь-яких обставин.

У свою чергу, відповідно до частини першої наведеної норми, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. З цього випливає обов`язок сторін доказувати факти (обставини). Цей обов`язок у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна доказати факти, на які вона посилається.

Тобто, загальне правило розподілу доказових обов`язків залишається незмінним, і тягар доказування не переходить від однієї сторони до іншої. Підставу позову повинен довести саме позивач.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.73-76 КАС України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76 КАС України).

При оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність (постанова Верховного Суду від 29.08.2018 у справі №910/23428/17).

У постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18 касаційний суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Тобто обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна довести факти, на які вона посилається.

При цьому підставу позову повинен довести саме позивач, якій, разом з поданням позовної заяви повинен подати докази, на яких ґрунтуються його вимоги. В разі неможливості самостійно представити такі докази, позивач повинен про це повідомити суд та зазначити причини, з яких доказ не може бути подано. Крім того, позивач вправі подати до суду клопотання про витребування доказів, із зазначенням причини неможливості самостійного їх представлення та наведенням вжитих ним для цього заходів.

Як установлено у цій справі, позивачка будь-яких доказів, які б підтверджували поважність невиконання рішення суду (неможливість забезпечити побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_4 ) тобто підтвердити обставини, на яких ґрунтуються її вимоги, не надала.

Ні під час розгляду в суді першої інстанції, ні під час розгляду в суді апеляційної інстанції, позивачка не зазначила про існування таких доказів, не навела будь-яких об`єктивних обставин, за яких вона була позбавлена можливості їх подати до суду.

Правом на звернення до суду з відповідним клопотанням про витребування таких доказів з підстав неможливості самостійного подання до суду позивачка також не скористалася.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Резюмуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної не знайшли свого підтвердження, спростовуються матеріалами справи та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом першої інстанцій було порушено норми матеріального права. Суд правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм юридичну оцінку, відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга позивачки задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 287, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов