Справа № 500/756/25
Суддя: Грицюк Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/756/25

09 травня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грицюка Р.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Міністерства оборони України (військова частина НОМЕР_1 ), військова частина НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - військова частина НОМЕР_2 , в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дружина позивача на адресу відповідача - Оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) Міністерства оборони України 28.12.2024 скерувала заяву про звільнення з військової служби чоловіка ОСОБА_1 , до якого долучила рапорт позивача про звільнення з військової служби. Вказані заява і рапорт отримано відповідачем 02 січня 2025 року.

11 січня 2025 року на адресу відповідача направлено адвокатський запит за № 2025-01/11-06 щодо результатів розгляду командуванням рапорту, на який жодної відповіді отримано не було.

Позивач указує, що відповідач фактично проігнорував обов`язок розгляду рапорту з відповідними додатками, так як не надав жодної відповіді на вказані заяву, рапорт, а також на адвокатський запит від 11.01.2025. Позивач зазначає, що ОСОБА_2 є рідною його сестрою і особою з інвалідністю І "Б" групи з дитинства, що підтверджується довідкою МСЕК та висновком ЛКК.

Батько позивача та його сестри ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а мати ОСОБА_4 є пенсіонеркою і відповідно до висновку ЛКК № 161 не може здійснювати догляд за своєю донькою. Інших осіб, які зобов`язані відповідно до чинного законодавства та могли здійснювати догляд за ОСОБА_2 немає.

У силу положень підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 та абзацу 14 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок i військову службу позивач вважає, що підлягає звільненню з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин з підстави необхідності здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Вважаючи бездіяльність щодо не розгляду відповідачем рапорту про звільнення позивача з військової служби протиправною, ОСОБА_1 звернувся із цим позовом до суду.

Позивач вважає, що до рапорту додав всі необхідні докази, які підтверджують необхідність здійснення постійного стороннього догляду та факт відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Вважає що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби, просить задовольнити позов.

Ухвалою від 17.02.2025 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою від 10.03.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив та докази.

Відповідач (військова частина НОМЕР_1 ) надав відзив, в якому проти позову заперечує. Вказує, що не отримував рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, а звернення в інтересах позивача його дружини за відсутності належного підтвердження таких повноважень не може розглядатися як подання рапорту військовослужбовцем.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, військова частина НОМЕР_2 надала 13.03.2025 суду пояснення, з яких слідує, що позивач до безпосереднього командира з рапортом про звільнення з військової служби не звертався і позивачем не дотримано встановлений порядок подання рапорту по команді про звільнення його з військової служби на підставі підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 та абзацу 14 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок i військову службу.

Інших заяв до суду у цій справі не надходило.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 мобілізований за призовом під час воєнного стану на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року.

Маючи намір скористатися правом на звільнення з військової служби позивач звернувся з рапортом до військової частини НОМЕР_2 , проте командування відмовилося прийняти його до розгляду.

З огляду на наведене, дружина позивача ОСОБА_5 на адресу Оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) Міністерства оборони України 28.12.2024 скерувала заяву про звільнення з військової служби чоловіка ОСОБА_1 , до якого долучила рапорт позивача про звільнення з військової служби від 16.12.2024 з додатками. Вказані заява і рапорт отримано відповідачем 02 січня 2025 року, що підтверджується описом відправлення (а.с. 15) та рекомендованим повідомленням ф.119 (а.с. 36).

11 січня 2025 року на адресу відповідача скеровано адвокатський запит за № 2025-01/11-06 щодо результатів розгляду командуванням рапорту позивача, на який відповідь представнику не надходила.

Позивач вважає, що рапорт відповідає вимогам закону і до нього долучено всі необхідні докази, які підтверджують необхідність здійснення постійного стороннього догляду за його рідною сестрою та факт відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України", на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану в Україні" введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Крім цього, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави".

Станом на час розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 року № 389-VШ (в редакції станом на час виникнення спірних відносин, далі - Закон № 389-VШ), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію . Згідно пункту 4 Указу № 69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 № 2232- XII (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону №2232-ХІІ).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби. Статтею 26 Закону №2232-XII, визначено підстави для звільнення з військової служби.

Відповідно до пп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах::

2) під час дії воєнного стану:

г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до п.233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

У письмовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок " ІНФОРМАЦІЯ_3 "; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.

Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі.

Суд зазначає, що право військовослужбовця на реалізацію свого права зазначеному у рапорті, так і права на інформацію - кореспондує з обов`язком відреагувати на рапорт. Розглянутим, на переконання суду, вважається рапорт той, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.

Наслідком подання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту із зазначенням її підстави.

Спору щодо результату розгляду рапорту позивача про звільнення немає. Позивач не заявляв вимог про визнання протиправним відмову в задоволенні його рапорту, тому суд не оцінює правомірність та вмотивованість підстав його задоволення в межах даної справи.

Механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) визначається Порядком організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженим Міністерством оборони України № 531 від 06.08.2024.

Зокрема, пунктами 2, 3 розділу І передбачено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).

Натомість, із пропозиціями, заявами та скаргами, які не є рапортами, військовослужбовці звертаються у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, Законом України Про звернення громадян та іншими нормативно-правовими актами Міноборони.

Розділами ІІ, ІІІ зазначеного Порядку регламентовано, що рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації. Усні рапорти розглядаються негайно, але не пізніше ніж у строки, для розгляду рапортів у паперовій формі, визначені пунктом 9 розділу III цього Порядку.

У паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок Рапорт; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.

Доказів особистого подання рапорту про звільнення від 16.12.2024 безпосередньому командуванню військової частини НОМЕР_2 чи військовій частині НОМЕР_1 позивач суду не надав. Військова частина НОМЕР_2 заперечує факт подання позивачем рапорту про звільнення з військової служби.

Доводи позивача щодо відмови командування військової частини НОМЕР_2 прийняти рапорт про звільнення з військової служби суд не приймає, оскільки відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства (пункт 6 розділу ІІІ).

Окрім того, передбачено можливість подання рапортів військовослужбовців в електронній формі. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку. Зокрема, рапорт в електронній формі створюється та подається за допомогою засобів СЕДО, Державного вебпорталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони Армія+ (включаючи його складові частини) (далі - Державний вебпортал) та інших інформаційно-комунікаційних систем, які введені в експлуатацію в системі Міноборони України. Однак, позивач зазначеним способом подання рапорту про звільнення не скористався.

Суд зазначає, що позивач бездіяльність військової частини НОМЕР_2 (безпосереднього командування), що полягає неприйнятті його рапорту про звільнення з військової служби до суду у цій справі не оскаржує і матеріали адміністративної справи відомостей про таке оскарження в інших провадженнях не містять.

Отже, предметом розгляду у цій справі є бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не розгляді рапорту про звільнення позивача від 16.12.2024, який скеровано додатком до заяви ОСОБА_5 від 28.12.2024 про звільнення її чоловіка з військової служби.

Так, пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Відповідно до п.14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених ч. 4 ст.26 Закону № 2232-XII через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Аналізуючи наведені у цьому рішенні суду положення законодавства, суд приходить до таких висновків.

Зокрема, законодавець передбачив механізм реалізації відповідного права шляхом подання військовослужбовцем рапорту на звільнення зі служби з відповідних підстав. При цьому жодною нормою чинного законодавства не передбачено можливості звернення з таким питанням дружини військовослужбовця чи іншого представника особи, яка проходить військову службу. Сутність та зміст таких правовідносин передбачає необхідність особистого написання військовослужбовцем та подання/направлення відповідного рапорту. Тому, перевіряючи доводи позивача, суд звертає увагу на те, що інститут представництва не є абсолютним і певні правовідносини вимагають особистої участі особи в реалізації наданих їй прав, зокрема й щодо написання рапорту на звільнення з військової служби та його подання особисто, про що йдеться у вирішуваній по суті справі.

Крім того, аналізуючи адресовану військовій частині НОМЕР_1 заяву ОСОБА_5 від 28.12.2024 про звільнення з військової служби чоловіка ОСОБА_1 суд зазначає, що представництво за своєю природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Крім того, представництвом є діяльність представника, спрямована на реалізацію наданих йому повноважень. Змістом відносин представництва є повноваження, без яких останнє не може існувати. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше - відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника.

Визначення довіреності міститься у частині третій статті 244 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за якою довіреність - це письмовий документ, що видається довірителем представнику для засвідчення його повноважень перед третіми особами в процесі здійснення представництва. Відповідно до положень статті 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

Специфіка представництва за довіреністю в адміністративному праві зумовлена його публічно-правовим та офіційним характером. З огляду на наведене, подання дружиною позивача заяви про його звільнення з військової служби, додатком до якої зазначено рапорт, не може свідчити про виконання безпосередньо позивачем встановленого Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", Порядком організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженим Міністерством оборони України № 531 від 06.08.2024, Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, алгоритму і процедури подання рапорту про звільнення з військової служби, що не кореспондує обов`язок відповідача розгляду такої заяви у спосіб, межах і відповідно до наведених нормативно-правових актів.

Отже, заява дружини позивача про звільнення його з військової служби не може бути ідентифікована як рапорт, що поданий по команді у передбачений законом спосіб. У той же час, принагідно суд зазначає, що не розгляд відповідачем заяви ОСОБА_5 від 28.12.2024 не є предметом спору цієї справи.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази на підтвердження правомірності дій та докази, долучені в обґрунтування позову, суд доходить висновку, що вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність з боку відповідача щодо не розгляду його рапорту про звільнення є безпідставними.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Підстави для розподілу судових витрат, передбачені ст.139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 09 травня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач:

- Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Міністерства оборони України (військова частина НОМЕР_1 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 );

третя особа:

- Військова частина НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) .

Головуючий суддя Грицюк Р.П.