Справа № 640/10572/19
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у м. Києві (далі відповідач), в якій позивач просить суд:
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність податкових повідомлень-рішень відповідача, які є предметом оскарження. Позивач посилається на порушення порядку проведення перевірки та відсутність фактичних підстав для визначення йому грошових зобов`язань відповідними ППР.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2019 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, та усунути недоліки позовної заяви.
22 липня 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив. Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що порушень процедури проведення перевірки допущено не було, а правові підстави для визначення позивачу грошових зобов`язань наявні, оскільки позивачу кредитором (банком) було анульовано борг.
07 серпня 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач повторює доводи позовної заяви та зазначає, що відповідач не надав необхідних доказів на підтвердження своїх тверджень.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2022 року замінено відповідача у справі на Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011).
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2022 року витребувано докази у справі.
21 липня 2022 року до Окружного адміністративного суду міста Києва від АТ «УкрСибБанк» надійшли витребувані докази.
16 серпня 2022 року до Окружного адміністративного суду міста Києва від відповідача надійшла заява про долучення доказів. До заяви долучено витребувані судом документи.
В зв`язку з реалізацією положень Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» дана адміністративна справа 10 лютого 2025 року надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, призначено до розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
26 лютого 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач повторює доводи раніше поданого відзиву.
10 березня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відповідь на відзив, яка надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». У тексті відповіді на відзив, або в додатках до неї, відсутня відповідь на відзив як така.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Додатком №2 до п. 5 Протоколу засідання правління АТ «УкрСиббанк» від 12.07.2017 року №14/17 затверджено умови акції «МР». Акція передбачає можливість анулювання заборгованості по кредитам окремого виду за умови сплати визначеного відсотка від залишку боргу.
Листом від 29.09.2017 року №24-3/356 ПАТ «УкрСиббанк» повідомив позивача про анулювання боргу, а також про те, що анульована сума є доходом, в зв`язку з чим позивач самостійно повинен сплатити з нього ПДФО. В повідомленні наявна відмітка позивача про його отримання особисто, 29.09.2017 року.
На підставі Акту перевірки контролюючим органом прийнято 4 спірних ППР, якими позивачу визначено грошове зобов`язання з ПДФО та військового збору, а також застосовано штрафні санкції, а саме:
Вважаючи такі ППР протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Суд зауважує, що виклад нормативно-правового регулювання здійснюється в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до пп. 16.1.2, 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Підпунктом 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи, визначені пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Пунктом 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
За пп. 78.1.2. п. 78.1. ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.
Згідно з п. 79.1.-79.5. ст. 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.
За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка.
Відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17. п. 164.2. ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
За кредитом, що отриманий на придбання житла (іпотечний кредит), платник податку має право на сплату суми податкового зобов`язання, нарахованої на суму боргу (кредиту та/або відсотків), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності, протягом трьох років починаючи з року, в якому задекларовано суму такого податкового зобов`язання. Для розстрочення такої суми податкового зобов`язання платник податку разом із декларацією подає до контролюючого органу заяву у довільній формі, що містить фактичні дані про суму прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків), підтверджену відповідними документами кредитора, та коротке пояснення обставин, що призвели до виникнення необхідності здійснення розстрочення задекларованої суми податкового зобов`язання.
Суми розстрочених податкових зобов`язань розраховуються платником податку самостійно згідно з документами щодо суми прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків) та погашаються рівними частинами кожного календарного кварталу до 20 числа місяця, наступного за кожним календарним кварталом (до 20 квітня, до 20 липня, до 20 жовтня і до 20 грудня) починаючи з кварталу, що настає за тим кварталом, у якому до контролюючого органу подано заяву у довільній формі, що містить фактичні дані про суму прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків), підтверджену відповідними документами кредитора, та коротке пояснення обставин, що призвели до виникнення необхідності здійснення розстрочення задекларованої суми податкового зобов`язання.
Згідно п.123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Відповідно п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України, неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень (п.121.1 ст. 121 Податкового кодексу України).
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Суд констатує, що визначальним в даній справі є надання оцінки факту анулювання позивачу боргу як підстави для сплати податкових зобов`язань, усі спірні ППР мають похідний характер від вирішення цього питання. При цьому в першу чергу правова оцінка має бути надана порядку проведення перевірки, що передувало її висновкам.
Позивач зазначав, що наказ про проведення перевірки ним не одержувався.
Суд зауважує, що п. 79.2. ст. 79 Податкового кодексу України визначає умовою проведення перевірки відповідного виду «надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення … наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки».
Обов`язок надіслати лист не є тотожним отриманню такого листа, остання обставина не може залежати від контролюючого органу, оскільки є втіленням волі адресата листа, а не його відправника.
В даній справі перевірки призначена наказом контролюючого органу від 10.01.2019 року №202 (а.с. 106), в ньому вказано дату початку перевірки та місце її проведення.
Питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19.
Оскільки відповідач надав рекомендоване повідомлення про вручення та стверджував, що в ньому містився наказ на проведення перевірки (він же містить письмове повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки), а позивач цю обставину не заперечував документально, наданий доказ під сумнів не поставив, в т.ч. не надав пояснень що ним було отримано у відповідному листі та не підтвердив це документально, суд констатує, що умова направлення наказу на перевірку відповідачем дотримана.
Отже, цей аргумент відповідача судом відхиляється.
Також позивач посилався на п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України.
За цією нормою права не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.
Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.
Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України «Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню», згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.
Однією з таких преференцій, установлених у пункті 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, є не віднесення до додаткового блага платника податку і не включення до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу суми, прощеної (анульованої) кредитором курсової різниці.
Курсова різниця обчислюється, серед іншого, як різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.
Зазначені преференції застосовуються до всіх фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 01.01.2014 року, операції з прощення (анулювання) заборгованості за якими здійснювалися, починаючи з 01.01.2015 року.
Таким чином, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.
Положення пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України є спеціальними по відношенню до вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.
В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 01.01.2015 боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 01.01.2014 та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.
Застосування вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.
Для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження судом характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини.
При вирішенні питання про можливість застосування преференцій щодо сплати податку на доходи фізичних осіб слід з`ясувати, чи відбулась зміна валюти зобов`язання на гривню, а також, чи є більшою різниця, що розрахована у відповідності до пункту 8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, яка не підлягає оподаткуванню, ніж сума боргу, що прощена кредитором позивачу. Якщо така різниця є меншою за розмір анульованого (прощеного) боргу, підстави стверджувати, що позивач внаслідок такого прощення отримав додаткове благо з настанням відповідних податкових наслідків відсутні.
Суд звертає увагу на те, що позивач не стверджував, а матеріалами справи не підтверджується, що кредитор в цілому здійснював зміну валюти зобов`язання на гривню. Навпаки, аргумент позивача зводився до того, що контролюючий орган, визначаючи суму отриманого позивачем блага, здійснив заміну валюти зобов`язання.
Водночас, контролюючий орган не є стороною зобов`язання і не впливає на його зміст, в т.ч. валюту виконання, його дії стосуються лише способу виконання власних повноважень. В свою чергу для поширення на позивача дії норми права, що має об`єктивний характер, повинен існувати юридичний склад, тобто обставини, з якими норма права пов`язує свою дію, однією з яких є факт зміни валюти зобов`язання. Вищевикладений правовий висновок дає підстави саме для такого тлумачення, на відміну від більш раннього, а тому нерелевантного, правового висновку, на який посилався позивач. При цьому розумні пояснення можливості здійснення нарахувань податкових зобов`язань контролюючим органом в іноземній валюті (без переведення суми в національну валюту) відсутні як з огляду на вищевикладені положення законодавства та обсяг повноважень контролюючих органів, так і виходячи зі змісту позовної заяви.
Слід навести приклад обставин, на підставі яких можна робити висновок про те, що валюта зобов`язання була змінена (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02.04.2025 року у справі №520/6561/19):
«Тобто, кредит надавався в іноземній валюті, а банк та позивач у додатковому договорі визначили основну суму боргу, яка прощена кредитором, у гривневому еквіваленті за курсом НБУ, чинним на день укладення додаткового договору, а саме 723789,83 грн., а отже відбулась зміна валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, тому до даних правовідносин підлягає застосуванню підпункту 8 підрозділу І розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.
Позивачем фактично через касу банку були внесені 920000,00 грн».
Так, на відміну від вказаного прикладу, в даній справі позивач отримав кредит в іноземній валюті (п. 1.1. договору, а.с. 21), банк в рамках акції, яка поширювалась лише на валютні кредити (а.с. 88) передбачив можливість прощення боргу, в подальшому позивач вніс в рамках акції частину валютного кредиту в іноземній валюті (а.с. 28), а банк повідомив позивачу, що у нього наявна валютна заборгованість, яку він прощає (а.с. 92). Оскільки грошовою одиницею в Україні є гривня, вказані суми зазначались з еквівалентом у гривні, однак валютою зобов`язання завжди були долари США, жоден доказ у справі не свідчить про те, що валюта зобов`язання була змінена.
Існування будь-яких додаткових угод або інших обставин, під час яких валюта зобов`язання була змінена з долара США, позивачем не стверджувалась та документально не підтверджувалась.
Прикметно, що сам позивач зміну валюти зобов`язання не доводив посиланням на додаткові угоди, спосіб виконання зобов`язання в іншій валюті чи будь-які інші обставини, натомість вважав, що така зміна здійснена контролюючим органом. Однак вказане не узгоджується з тим, що контролюючий орган не має повноважень змінювати умови зобов`язання, тим більше що зобов`язання позивача припинилось частковим виконанням та прощенням решти боргу ще до проведення перевірки, тобто контролюючим органом не могло бути змінено в будь-якому випадку.
Отже, це положення законодавства на позивача не поширюється, а відповідний аргумент позивача судом відхиляється.
Як наслідок, на позивача поширюється дія загальної норми права, яка передбачає оподаткування доходу у вигляді прощеного боргу ПДФО та військовим збором.
Дійсно, форма 1-ДФ не є саме безумовною підставою для нарахування грошових зобов`язань. Водночас, за обставин саме даної справи факт прощення боргу підтверджується належним чином, в наявності також докази отримання його позивачем, в зв`язку з чим блага, що встановлено в ході перевірки. Як наслідок, таке благо підлягає оподаткуванню.
Також позивач зазначав, що йому не вручалось повідомлення про анулювання боргу.
Проте, в матеріалах справи наявне повідомлення про анулювання боргу від 29.09.2017 року №24-3/356, в якому наявна розписка позивача про те, що оригінал повідомлення він отримав особисто 29.09.2017 року.
Отже, цей аргумент позивача судом відхиляється.
Суд констатує, що усі доводи позивача судом оцінені та відхилені як безпідставні. Самостійних зауважень до ППР позивачем не висловлювалось. Судом з власної ініціативи перевірено усі аспекти процедури проведення перевірки та визначення позивачу грошових зобов`язань, при цьому судом не встановлено порушень відповідних положень законодавства.
Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовної заяви відсутні.
В зв`язку з відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні, також позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко