Справа № 200/8348/24
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року справа №200/8348/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року у справі № 200/8348/24 (головуючий суддя у І інстанції Олішевська В.В.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129027 від 08 жовтня 2024 року.

В обґрунтування позову зазначив, що за наслідками рейдової перевірки відповідачем 08 жовтня 2024 прийнято постанову про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт та накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000,00 грн.

Згідно з товарно-транспортною накладною від 29.08.2024 № 5 транспортний засіб марки SCANIA, номерний знак НОМЕР_1 та напівпричіп марки SCHWARZMUELLER, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 здійснював перевезення сталі рулонної оцинкованої за маршрутом м. Ізмаїл м. Дніпро.

29 серпня 2024 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено Договір-заявку на транспортно-експедиційне обслуговування № 2908/24-1 від 29 серпня 2024 року.

Відповідно до умов вказаного договору, позивач-експедитор зобов`язувався здійснити своєчасну оплату, правильно оформити супровідні документи, вказати фактичну адресу завантаження та розвантаження автомобіля, а перевізник- ОСОБА_2 зобов`язувався вчасно надати автомобіль і доставити вантаж до місця завантаження/розвантаження в обумовлений строк.

Отже, позивач в даних господарських відносинах є експедитором, а не перевізником, тому не є особою, яка відповідальна за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129027 від 08 жовтня 2024 року.

Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті судовий збір в розмірі 3028 грн.

Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

В ході рейдової перевірки, відповідно до пункту 3, 4 Порядку № 422, був зупинений транспортний засіб марки SCANIA, державний номерний знак НОМЕР_1 , з загальним напівпричепом SCHWARZMUELLER, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 .

Зазначений транспортний засіб належав на праві приватної власності ОСОБА_3 , проте використовувався позивачем у своїй господарській діяльності. Це було установлено на підставі наданої водієм товарно-транспортної накладної № 5 від 29.08.2024, у графі автомобільний перевізник якої зазначено ОСОБА_1 ).

На момент проведення перевірки було встановлено відсутність заповненої тахокарти за 28.08.2024 або бланку підтвердження діяльності водія. У зв`язку з виявленням порушення державними інспекторами складено акт № АР 062525 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 30.08.2024. Водій зі змістом акту № АР 062525 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 30.08.2024 був ознайомлений, від підпису та пояснень відмовився.

Повідомленням № 81908/40/24-24 від 19.09.2024, направленим на адресу електронної пошти, позивача було викликано для розгляду справи на 08.10.2024 з 9.00 до 11.00.

Вказане повідомлення відповідачем направлялось на адресу електронної пошти Позивача, вказану у ЄДРЮОФОП та ГФ, яка вказана у позові, у реєстрі ЄДРЮОФОП та ГФ. Відповідно, до скріншоту екрана з електронної пошти Відповідача (надаємо), вищевказане повідомлення про розгляд справи було відправлено позивачу 20.09.2024 о 07:43, тобто, відповідач в повній мірі виконав свій обов`язок щодо належного та своєчасного інформування позивача про час та місце розгляду справи, оскільки вже 20.09.2024 лист було відправлено позивачу.

Отже, відповідачем правомірно винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129027 від 08.10.2024.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП Діловодство спеціалізованого суду.

Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему Електронний суд матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі Електронний суд.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Встановлені обставини.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , КВЕД: 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (основний).

Між позивачем (Виконавець (Експедитор) та ТОВ Фірма Каскад укладено заявку № 2908/1 на перевезення вантажу.

Маршрут м. Ізмаїл, вул. Дунайська, 2 м. Дніпро, вул. Гаванська, б. 4, дані на автомобіль та водія: SCANIA НОМЕР_1 , ОСОБА_4 НОМЕР_5 .

Відповідно до умов вказаної заявки, Виконавець (Експедитор) надає для перевезення транспортні засоби, що відповідають міжнародним вимогам перевезення вантажів, технічно справні, а також що мають всі необхідні для здійснення міжнародних перевезень документи встановленої форми.

29 серпня 2024 року між позивачем (Експедитор) та ФОП ОСОБА_2 (Виконавець/Перевізник) укладено договір-заявку № 2908/24-1 на транспортно-експедиційне обслуговування за маршрутом м. Ізмаїл м. Дніпро.

Місце завантаження: м. Ізмаїл, вул. Дунайська, буд. 2, дата завантаження: 29-30 серпня 2024 року. Місце розвантаження: м. Дніпро, вул. Гаванська, буд. 4, дата розвантаження: 31 серпня 2024 року.

Підпунктом 2.2 Пункту 2 вказаного договору визначено, що Виконавець/Перевізник зобов`язується вчасно передати автомобіль і доставити вантаж до місця навантаження/розвантаження в обумовлений строк.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг згідно з заявкою № 2908/1 від 28.08.2024 № 1/1 від 30.08.2024 Виконавцем (Хмелюк Анатолій Вікторович) виконано транспортну послугу з перевезення вантажу за маршрутом: м. Ізмаїл м. Дніпро а/м SCANIA КЕ7819АСF, SCHWARZMUELLER НОМЕР_2 .

Товарно-транспортною накладною від 29.08.2024 № 5 транспортний засіб марки SCANIA, номерний знак НОМЕР_1 та напівпричіп марки SCHWARZMUELLER, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 здійснював перевезення сталі рулонної оцинкованої за маршрутом м. Ізмаїл, вул. Дунайська, буд. 2 м. Дніпро, вул. Гаванська, буд. 4.

Перевізником у вказаній ТТН визначено позивача.

На підставі графіку проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Укртрансбезпеки від 22.08.2024 та направлення на перевірку № 001516 від 22.08.2024 30.08.2024 посадовими особами вказаного Відділу проведено рейдову перевірку на а/д Н-11 Дніпро Миколаїв (через м. Кривий Ріг), 83 км + 720, зокрема вантажного автомобіля SCANIA, номерний знак НОМЕР_1 та напівпричіп марки SCHWARZMUELLER, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

За результатами рейдової перевірки встановлено порушення ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт, про що складено відповідний акт від 30.08.2024 № 001516.

08 жовтня 2024 року відповідачем на підставі вказаного акту прийнято постанову № 129027, яку застосовано до позивача адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн.

Суд першої інстанції задовольняючи позов, виходив з того, що в даному спорі перевізником слід вважати саме ОСОБА_2 , який є перевізником у відповідності до договору-заявки на транспортно-експедиційне обслуговування № 2908/24-1 від 29 серпня 2024 року. Позивач в даному випадку не є перевізником в розумінні Закону № 2344-ІІІ, а отже, не може нести визначену цим Законом відповідальність.

Оцінка суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону «Про автомобільний транспорт» (далі Закон № 2344) автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; документи на вантаж - документи, визначені відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про транспортно-експедиторську діяльність", "Про транзит вантажів", інших актів законодавства, в тому числі міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які необхідні для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

За змістом статті 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Як визначено статтею 34 Закону № 2344 автомобільний перевізник повинен:

виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів;

утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону;

забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут;

забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв;

організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод;

забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства;

забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту;

забезпечувати безпеку дорожнього руху;

забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Відповідно до статті 6 Закону № 2344-III постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок № 1567).

Згідно частини першої статті 48 Закону № 2344 автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Відповідно до частини другої статті 48 Закону № 2344 документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Отже, законодавством визначені документи для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, однак не встановлений їх вичерпний перелік, проте, зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Частиною першою статті 2 Закону № 2344 визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 18 Закону № 2344 з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України.

На підставі частини другої статті 18 Закону № 2344 контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Відповідно до частини третьої статті 18 закону № 2344 положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція № 385), яка визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.

Згідно з пунктом 1.4 Інструкції № 385 картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі; контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції №385, виробники транспортних засобів, перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР.

Статтею 60 Закону № 2344 встановлена відповідальність автомобільних перевізників у вигляді адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Верховний Суд в постанові від 11.02.2020 у справі № 820/4624/17 зазначив, що положеннями статті 48 Закону № 2344 визначено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, зокрема, протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія - у разі не обладнання транспортного засобу тахографом, які передбачені Інструкцією № 385 та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340.

Таким чином, відсутність у водія на момент перевірки заповненої тахокарти або бланку підтвердження діяльності водія є порушенням законодавства про автомобільний транспорт, в даному випадку, перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 Закону № 2344.

Відповідальність за вказане правопорушення передбачена для автомобільних перевізників.

Проте, позивач заперечує, що він у спірних правовідносинах є автомобільним перевізником, який повинен нести відповідальність за ст. 60 Закону № 2344.

В розумінні Закону автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Верховний Суд в постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21 виснував, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

Основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

В постанові від 22.02.2023 у справі № 240/22448/20 Верховний Суд, вирішуючи питання щодо визначення належного суб`єкта відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт зазначив, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися) або зі слів водія.

Таким чином, положення статті 60 Закону № 2344 не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.

Суд зауважує, що на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не можна визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки.

Проте, оскільки постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки, тому саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який в розумінні ч. 1 ст. 60 Закону № 2344 має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.

Відповідно до приписів Закону № 2344 автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу.

Не без того, що надання послуги з перевезення вантажів може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої ч.1 ст.60 Закону № 2344.

Основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до Правил № 363.

Відповідно до абзацу 2 пункту 11.1 глави 11 Правил № 363 товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Отже, інформацію про перевізника та/або експедитора має бути зазначено в товарно-транспортній накладній, проте товарно-транспортна накладна є документом на вантаж, а не документом, який визначає автомобільного перевізника.

Законодавець пов`язує наявність статусу автомобільного перевізника, що здійснює перевезення вантажів саме із наявністю договору про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Законними підставами використання транспортного засобу є використання транспортних засобів, які належать перевізнику на праві власності або згідно права користування, яке опосередковується укладенням відповідних договорів.

Отже, для підтвердження наявності статусу автомобільного перевізника, що здійснює перевезення вантажу у розумінні ч. 1 ст. 33 Закону № 2344 необхідно встановити дві ознаки: 1) наявність договору про перевезення вантажу транспортним засобом; 2) використання транспортного засобу на законних підставах.

Одночасне встановлення двох із наведених умов є підставою стверджувати, що відповідний суб`єкт є автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажу у розумінні ч.1 ст.33 Закону № 2344.

Відповідно до частин першої, другої статті 50 Закону № 2344 договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Згідно зі статтею 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

На підставі пунктів 3.2, 3.3, 3.4 глави 3 Правил № 363 договір про перевезення вантажів може укладатися Перевізником з посередницьким підприємством, яке користується правами та несе обов`язки і відповідальність, що передбачені для вантажовідправників і вантажоодержувачів.

Ініціативу про встановлення договірних стосунків для перевезення вантажів автомобільним транспортом може виявити як Перевізник, так і вантажовідправник (вантажоодержувач) - майбутній Замовник.

Після того, як Перевізник і Замовник узгодили умови перевезень і розрахунки, стверджений підписом Перевізника проект Договору з необхідними до нього додатками в двох екземплярах Перевізник зобов`язаний направити Замовнику не пізніше ніж через три дні після його узгодження.

Як свідчать матеріали справи (заявка № 2908/1 на перевезення вантажу, договір-заявка № 2908/24-1 від 29 серпня 2024 року, укладений між позивачем (Експедитор) та ФОП ОСОБА_2 (Виконавець/Перевізник), акт приймання-передачі наданих послуг згідно з заявкою № 2908/1 від 28.08.2024 № 1/1 від 30.08.2024, за яким ФОП ОСОБА_2 виконано транспортну послугу з перевезення вантажу за маршрутом: м. Ізмаїл м. Дніпро а/м SCANIA КЕ7819АСF, SCHWARZMUELLER НОМЕР_2 , товарно-транспортна накладна від 29.08.2024 №5) позивач на момент здійснення перевірки 30.08.2024 не перебував в статусі перевізника та не здійснював перевезення вантажу.

В спірних правовідносинах перевізником є ФОП ОСОБА_2 відповідно до договору-заявки на транспортно-експедиційне обслуговування № 2908/24-1 від 29 серпня 2024 року.

При цьому позивач не мав обов`язку пересвідчуватись у наданні ОСОБА_2 контролюючому органу під час рейдової перевірки усіх необхідних документів.

З огляду на вищезазначене, враховуючи те, що на момент проведення відповідачем рейдової перевірки позивач у спірних правовідносинах не виступав автомобільним перевізником у розумінні Закону України Про автомобільний транспорт, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність та скасування про застосування адміністративно-господарського штрафу № 129027 від 08 жовтня 2024 року в розмірі 17 000 грн щодо ОСОБА_1 .

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки в межах доводів апеляційної скарги судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Як визначено пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує для фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців - тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 139 КАС України розподіл судових витрат по справі не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року у справі № 200/8348/24 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року у справі № 200/8348/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення 12 травня 2025 року, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 12 травня 2025 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв