Справа № 380/6142/25
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

09 травня 2025 року м. Львівсправа № 380/6142/25

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання представника позивача від 29 квітня 2025 року про поновлення строку на подання позовної заяви у справі № 380/6142/25 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просить суд скасувати постанову від 26 лютого 2025 року ВП № 76313915 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області в розмірі 5100,00 грн.

Ухвалою судді від 02 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху, а особі, що звернулася із позовною заявою, встановлено в десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки, у спосіб подання до суду: копії позовної заяви та копій доданих до позовної заяви документів для відповідача; документа про сплату судового збору в розмірі, який становить 3028,00 грн; заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог цієї ухвали від представника позивача через канцелярію суду 16 квітня 2025 року надійшли: копія позовної заяви та копії доданих до позовної заяви документів для відповідача; платіжна інструкція від 06 березня 2025 року № 1230 про сплату судового збору в розмірі 3028,00 грн; заява від 11 квітня 2025 року про поновлення пропущеного строку на подання позовної заяви у справі.

Ухвалою суду від 18 квітня 2025 року визнано неповажними причини пропуску позивачем строку звернення з цим позовом до суду, які вказані у заяві від 11 квітня 2025 року про поновлення пропущеного строку на подання позовної заяви у справі, продовжено позивачу встановлений судом процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви, визначених ухвалою від 02 квітня 2025 року про залишення позовної заяви без руху, в частині подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог цієї ухвали від представника позивача через канцелярію суду 05 травня 2025 року надійшла заява від 29 квітня 2025 року про поновлення строку на подання позовної заяви, яка мотивована тим, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у строк, визначений статтею 287 КАС України, а саме 06 березня 2025 року за № 1300-5802-7/33457 підготувало позовну заяву, про що свідчить скриншот з підсистеми «Електронний документообіг», яку 07 березня 2025 року (в останній робочий день строку) скеровувало через підсистему «ЄСІТС «Електронний суд». Однак Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області 21 березня 2025 року виявило, що позов не надійшов до суду через технічні роботи 07 березня 2025 року в підсистемі «ЄСІТС «Електронний суд», про що Державне підприємство «Інформаційні судові системи» опублікувало інформацію на сайті Судової влади України. З метою альтернативного забезпечення подання позову позовну заяву було надіслано до суду 21 березня 2025 року рекомендованим поштовим відправленням, проте без додання клопотання про поновлення строку, що зумовило необхідність подання його окремо. Системна практика Верховного Суду (постанови від 06 жовтня 2021 року у справі № 826/17890/18, від 13 січня 2022 року у справі № 640/26815/21) свідчить про те, що технічні проблеми в ЄСІТС (Електронному суді), підтверджені доказами, визнаються поважними причинами. Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області підготувало позов у межах строку, добросовісно та своєчасно. Неспроможність подати позов вчасно зумовлена незалежними від позивача технічними обставинами, що підтверджується повідомленням про технічні роботи (ДП «ІСС»).

Просить суд поновити Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області строк на подання позовної заяви від 06 березня 2025 року № 1300-5802-7/33457 про скасування постанови від 26 лютого 2025 року ВП № 76313915 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області в розмірі 5100,00 грн та прийняти позовну заяву до розгляду.

Постановляючи цю ухвалу, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Водночас процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом, або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

За загальним правилом перебіг строку звернення до адміністративного суду починається з дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла та повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд відзначає, що сам собою інститут строку звернення до адміністративного суду має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин. Іншими словами, обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин.

За приписами статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30 серпня 2006 року (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...».

Отож, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, зокрема і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

З огляду на викладене суд уважає за необхідне зазначити, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Європейський суд з прав людини у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Частиною третьою статті 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. У позовній заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, строк звернення до суду у справах щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів та становить десять днів.

Суддя встановив, що оскаржувану постанову від 26 лютого 2025 року про накладення штрафу позивач отримав 27 лютого 2025 року, що підтверджує сам позивач у позовній заяві.

Десятиденний строк на оскарження цієї постанови, який відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 КАС України обчислюється з 27 лютого 2025 року, закінчився (ураховуючи те, що 8, 9 березня вихідні дні) 11 березня 2025 року.

З цим позовом до суду позивач звернувся (здав на пошту для надіслання в суд, що підтверджується конвертом) 21 березня 2025 року, тобто з пропуском установленого пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України десятиденного строку.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, позивач у своїй заяві від 29 квітня 2024 року покликається на те, що він у строк, визначений статтею 287 КАС України, а саме 06 березня 2025 року за № 1300-5802-7/33457 підготував позовну заяву, про що свідчить скриншот з підсистеми «Електронний документообіг», яку 07 березня 2025 року (в останній робочий день строку) скеровував через підсистему «ЄСІТС «Електронний суд», однак 21 березня 2025 року виявив, що позов не надійшов до суду через технічні роботи 07 березня 2025 року в підсистемі «ЄСІТС «Електронний суд», про що Державне підприємство «Інформаційні судові системи» опублікувало інформацію на сайті Судової влади України.

Суд відхиляє такі покликання позивача, оскільки позивач обґрунтовує неможливість звернення з цим позовом до суду лише 06 та 07 березня 2025 року, утім не наводить жодних причин, підстав неможливості звернення до суду у проміжок часу з 11 березня 2025 року (суд зауважує, що 11 березня 2025 року був останній днем строку звернення до суду) по 20 березня 2025 року (21 березня 2025 року дата звернення з позовом до суду), що становить 10 днів, тобто є значним для категорії розглядуваної справи.

Позивач, як він про це стверджує, надсилав позовну заяву до суду через підсистему «ЄСІТС «Електронний суд» 07 березня 2025 року, а довідався про те, що позов не надійшов до суду через технічні роботи 21 березня 2025 року, тобто фактично через 14 днів після такого надсилання. Доказів, які б об`єктивно перешкоджали позивачу можливість довідатися про вказану обставину раніше, не надано.

У аспекті цього суд підкреслює, що розглядувана справа належить до категорії термінових. Строк звернення до суду з позовом у таких справах становить 10 днів, а строк їх розгляду 20 днів. Тому строк у 14 днів для розглядуваної справи є досить значним і позивачу, відповідно, належало бути обачнішим, звертаючись до суду з позовом у такій справі. Позивач, як особа, яка ініціювала адміністративний процес, повинен бути активним учасником такого процесу, що передбачає також необхідність цікавитися станом розгляду своєї справи.

Що ж стосується неможливості звернення до суду 06 та 07 березня 2025 року, то підстави неможливості подання позову до суду безпосередньо в ці дні також є непідтвердженими, адже:

- по-перше, наданий позивачем скриншот з підсистеми «Електронний документообіг» свідчить лише про створення у системі документообігу позивача позовної заяви 06 березня 2025 року, утім аж ніяк не підтверджує доводів позивача про те, що таку позовну заяву було надіслано до суду через підсистему «ЄСІТС «Електронний суд» 07 березня 2025 року. Жодного доказу, який би підтверджував надіслання цього позову до суду саме 07 березня 2025 року, позивач не надав. Суд зауважує, що виготовлення позовної заяви та її завантаження до підсистеми електронного документообігу позивача не є тотожним поданню позовної заяви до суду;

- по-друге, повідомлення на сайті Державного підприємства «Інформаційні судові системи» про те, що « 07.03.2025 з 15:30 до 18:00 заплановано технічні роботи» опубліковано ще 04 березня 2025 року о 17 год. 02 хв., тобто завчасно до 07 березня 2025 року, тож позивачу належало врахувати цю обставину під час імовірного звернення з цим позовом до суду 07 березня 2025 року. Крім цього, технічні роботи не велися протягом усього робочого часу 07 березня 2025 року, а лише з 15 год. 30 хв. до 18 год. 00 хв.

Щодо покликань позивача на постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 826/17890/18 та від 13 січня 2022 року у справі № 640/26815/21 суд зазначає таке.

У справі № 826/17890/18 відсутня постанова Верховного Суду за 06 жовтня 2021 року, натомість наявна за 07 жовтня 2021 року, однак про строки звернення до суду в ній не йдеться.

Справа № 640/26815/21 взагалі у касаційному порядку не переглядалася, постанова Верховного Суду за 13 січня 2022 року у цій справі відсутня.

Суд відзначає, що визначені процесуальним законом строки, про які зазначив суд вище, це той орієнтовний період, протягом якого позивач мав би проявити інтерес стосовно свого позову, якщо він дійсно зацікавлений у тому, щоб провадження у справі було відкрито, а його спір вирішено. З іншого боку строк звернення до суду є своєрідним бар`єром, який повинен запобігати зловживанню правами і сприяти правовій визначеності правовідносин.

Реалізувати своє право на захист в порядку адміністративного судочинства потрібно вчасно, а поновити пропущений строк звернення до суду суд може лише якщо для цього є поважні і об`єктивні причини.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та були пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

Наведені ж представником позивача у клопотанні від 29 квітня 2024 року про поновлення строку на подання позовної заяви обставини не є об`єктивно непереборними і не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду, а є результатом суб`єктивних дій самого позивача.

Отже, суд визнає неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з цим адміністративним позовом, встановленого пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України, які у зазначені у клопотанні від 29 квітня 2025 року.

Жодних інших підстав, які б свідчили про наявність істотних обставин, перешкод чи труднощів, що унеможливили своєчасне звернення до суду позивачем не наведено.

Відповідно до частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Ураховуючи викладене, а також беручи до уваги те, що позивачем пропущений строк звернення до суду, а на обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду позивач не навів жодних поважних причин його пропуску та не надав доказів поважності причин пропуску строку звернення із позовною заявою, суд дійшов висновку про наявність підстав повернення позовної заяви позивачу.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією від 06 березня 2025 року № 1230.

З огляду на наведене суд уважає, що позивачу належить повернути сплачений ним за подання цього позову судовий збір в сумі 3028,00 грн.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 122, 123, 169, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати неповажними причини пропуску позивачем строку звернення з позовом до суду, які зазначені у клопотанні від 29 квітня 2025 року про поновлення строку на подання позовної заяви.

Позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови повернути разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Повернути Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ) судовий збір в сумі 3028,00 грн, сплачений відповідно до платіжної інструкції від 06 березня 2025 року № 1230.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до ст.ст. 293-297 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали складено 09 травня 2025 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна