Справа № 320/33636/24
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2025-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2025 року справа №320/33636/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі по тексту також позивачка, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі по тексту також відповідач 1, ГУ ПФУ у Київській області) та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі по тексту також відповідач 2, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 2 від 09.05.2024 №03 щодо відмови позивачці в призначенні та виплаті пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 03.05.2024;

- зобов`язати відповідача 2 здійснити призначення та виплату позивачці пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту також - Закон №1058-IV) із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 03.05.2024, із зарахуванням періоду роботи з 14.07.2004 по 17.05.2024 на посаді сестри медичного стаціонару, яка безпосередньо зайнята повний робочий день по обслуговуванню туберкульозних хворих в Державній установі «Національний інститут фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського Національної академії медичних наук України» у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 17.04.2024.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка повідомила, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Київській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2, яка була призначена за Законом України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі по тексту також - Закон №1788-ХІІ). По досягненню 60-річного віку позивачка пояснила, що вона звернулась до ГУ ПФУ у Київській області про призначення пенсії за віком, проте відповідачем 2, на якого за принципом екстериторіальності розподілено означену заяву, відмовлено у переведенні її з пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на пенсію за віком. Крім того, відповідачем 1 було відмовлено позивачці у зарахуванні у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ стажу роботи.

Позивачка вважає означені відмови протиправними, що мало наслідком звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.07.2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач 1, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що його інформаційні відповіді не є рішеннями про відмову у перерахунку пенсії у розумінні положень законодавства, а відтак не підлягають оскарженню із застосуванням наслідків у вигляді зобов`язання вчинення певних дій.

Відповідач 1 наголошує на тому, що частина страхового стажу, набута до набрання чинності Законом №1058-IV, обраховується за Законом №1788-ХІІ, а набута після 01.07.2004 - за Законом №1058-IV.

Відповідач 1 пояснив, що пенсії за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсійного забезпечення, що передбачає можливість призначення пенсії за віком до настання загальновстановленого пенсійного віку залежно від наявності особливих юридичних фактів. Саме означений вид пенсії був призначений позивачці у 2006 році. Оскільки позивач є працюючим пенсіонером, стаж враховано по 28.02.2023, заробітна плата визначена за періоди з 01.07.2000 по 28.02.2023 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за які сплачено страхові внески, за 2014-2016 роки.

Відповідач 1 наголосив на відсутності підстав для застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2021-2023 роки та на правомірності розрахунку пенсії позивачки.

Також відповідач 1 пояснив, що з набранням чинності Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII (11.10.2017) порядок призначення пенсії за віком (у тому числі на пільгових умовах за Списком №1) регулюється Законом №1058-VI (з урахуванням змін та доповнень). Оскільки позивачка вже отримує нараховану пенсію по теперішній час, призначити повторно пенсію за віком не вбачається за можливе. Крім того, оскільки при первинному призначенні пенсії застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2002 рік, відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії, призначеної у 2003 році, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески, за 2020-2022 роки.

Таким чином, на думку відповідача 1, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідач 2, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що позивачка 03.05.2024 звернулась із заявою про перехід з пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 на пенсію за віком. Проте, оскільки положеннями законодавства не передбачено перехід з пенсії за віком на пільгових умовах на пенсію за віком, позивачці відмовлено у задоволенні заяви.

Відповідач 2 пояснив, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені законодавством. Водночас, положеннями статті 13 Закону №1788-ХІІ для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови надання пенсій за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку. Втім, вид пенсії відповідає та порядок її призначення здійснюється на умовах, що визначені Законом №1058-IV. У випадку ж позивачки задоволення її заяви про переведення (призначення) їй пенсії за віком на загальних підставах, не є переведенням з одного виду пенсії на інший, оскільки пенсія за віком на пільгових умовах, призначена їй відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV та Закону №1788-ХІІ, є різновидом пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

Щодо позовних вимог про зобов`язання зарахувати період роботи з 14.07.2004 по 17.05.2024 у подвійному розмірі, відповідач 2 зазначив, що в подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону №1788-ХІІ зараховуються лише періоди роботи до 01.01.2004, тобто до набрання чинності Законом №1058-IV і ця норма не поширюється на працівників, які продовжують працювати у закладах відділень охорони здоров`я після набрання чинності Законом №1058-IV.

Таким чином, на думку відповідача 2, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Київській області та з 08.12.2006 отримує пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку (робота за Списком №2). Заявою від 03.05.2024 позивачка звернулась до ГУ ПФУ у Київській області про перехід із пенсії за віком по Списку №2 на пенсію за віком.

Означена заява за принципом екстериторіальності розподілена для розгляду на ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 09.05.2024 №03 позивачці відмовлено у перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю підстав для переводу на пенсію за віком, оскільки ОСОБА_1 призначено пенсію за віком за Списком №2.

Листом ГУ ПФУ у Київській області від 31.05.2024 №1000-0202-8/92628 на звернення позивачки від 17.05.2024 повідомлено про відсутність підстав для перерахунку пенсії за віком, призначеної у 2006 році, із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021, 2022, 2023 роки. Також зазначено, що при первинному призначенні пенсії було застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески (за 2005 рік). Згідно пункту 43 Прикінцевих положень Закону №1058-IV з 01.10.2017 позивачці перераховано пенсію із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки. З 01.03.2024 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2014 році» для розрахунку встановлено середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески - 7994,47 грн (показник середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки 3764,40 грн, збільшений з 01.03.2019 на 1,17, з 01.05.2020 на 1,11, з 01.03.2021 на 1,11, з 01.03.2022 на 1,14, з 01.03.2023 на 1,179, з 01.04.2024 на 1,0796). За матеріалами пенсійної справи страховий стаж становить 43 роки 05 місяці 04 дні, коефіцієнт стажу становить 0,43417. Стаж враховано по 28.02.2023.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем 2 рішення про відмову у переведенні позивачки з пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку (Список №2) на пенсію за віком, а також з відмовою відповідача 1 щодо зарахування у подвійному розмірі згідно статті 60 Закону №1788-ХІІ періоду роботи з 14.07.2004 по 17.05.2024, позивачка звернулась з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 2 Закону №1788-ХІІ за цим Законом призначаються: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно із статтею 7 Закону №1788-ХІІ, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. Пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується.

З 01.01.2004 року набув чинності Закон №1058-IV, відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень якого, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом № 1788-ХІІ.

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 Закону № 1058-IV.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За приписами статті 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Положеннями статті 27 Закону № 1058-IV визначено, що розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп - Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 Закону № 1058-IV.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

В силу пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно із частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Під час переведення з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), що враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-IV.

У випадку переведення на інший вид пенсії за іншим законом, має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачка з 2006 року отримувала пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до законів №1788-ХІІ та №1058-IV, що не заперечується сторонами у справі.

Після досягнення пенсійного віку (60 років) позивачка звернулась до пенсійного органу із заявою про перехід з пенсії за віком по Списку №2 на пенсію за віком на загальних підставах відповідно до Закону №1058-IV.

На думку позивачки, при зверненні із заявою до відповідача 1, після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, вона набула право не на переведення з одного виду пенсії на інший на підставі статті 45 Закону №1058-IV, а на нове призначення пенсії за віком на загальних підставах із її новим обчисленням відповідно до приписів статті 40 Закону № 1058-IV, оскільки за таким призначенням звернулась вперше.

Суд зауважує, що дане питання було предметом розгляду судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі №300/5450/23, висновки якої викладені у постанові від 22.10.2024 та відповідно до статті 242 КАС України є обов`язковими для врахування судом.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду відступила від попередніх висновків (викладених у постановах Верховного Суду від 17.06.2021 у справі №336/7438/16-а, від 13.02.2019 у справі №334/917/17 та інших) та сформувала такі:

«…1) статтею 13 Закону 1788-XII для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови для призначення пенсії за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку;

2) пільгова пенсія за віком, призначена з урахуванням положень Закону 1788-XII, призначається та виплачується в порядку та на умовах, що визначені Законом №1058-IV, а тому особи, які отримують таку пенсію, не мають права на перехід на пенсію за віком на загальних підставах відповідно до Закону №1058-IV після досягнення ними пенсійного віку…».

Враховуючи означені обставини, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивачки, оскільки статтею 13 Закону №1788-ХІІ для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови надання пенсій (пенсій за віком). Втім, вид пенсії відповідає та порядок її призначення здійснюється на умовах, що визначені Законом № 1058-IV. Оскільки заява позивачки фактично стосувалась призначення того самого виду пенсії (пенсії за віком), яка вже була призначена, то вона не може бути призначена повторно на підставі положень статті 40 Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021 - 2023 роки.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача 2 від 09.05.2024 №03 щодо відмови позивачці в призначенні та виплаті пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 03.05.2024 та зобов`язання відповідача 2 здійснити призначення та виплату позивачці пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 03.05.2024, є такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача 1 здійснити зарахування періоду роботи з 14.07.2004 по 17.05.2024 на посаді сестри медичного стаціонару, яка безпосередньо зайнята повний робочий день по обслуговуванню туберкульозних хворих в Державній установі «Національний інститут фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського Національної академії медичних наук України» у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд зазначає таке.

З трудової книжки позивачки вбачається, що вона з 14.07.2004 зарахована на посаду сестри медичної стаціонару відділення протитуберкульозне Державної установи «Національний інститут фтизіатрії та пульмонології ім. Ф.Г. Яновського Національної академії медичних наук України».

08 грудня 2006 року позивачка переведена на посаду молодшої медичної сестри терапевтичного відділення туберкульозу на НЗЛ у хворих на туберкульоз легень.

01 грудня 2011 року позивачку переведено на посаду сестри медичної стаціонару терапевтичного відділення туберкульозу на НЗЛ у хворих на туберкульоз легень.

Відомостей про звільнення матеріали справи не містять.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії диплому НОМЕР_1 , виданого 03.07.1982, позивачка у 1979 вступила до Чорнобильського медичного училища по спеціальності «медична сестра» Рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 03.07.1982 ОСОБА_2 присвоєно кваліфікацію «медична сестра».

Довідкою від 07.03.2024 №38, виданою Державною установою «Національний інститут фтизіатрії та пульмонології ім. Ф.Г. Яновського Національної академії медичних наук України», про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній підтверджується, що ОСОБА_1 працює/ повний робочий день в ДУ «Національний інститут фтизіатрії та пульмонології ім. Ф.Г. Яновського Національної академії медичних наук України» і за період з 14.07.2004 (наказ №94-п від 20.07.2004) по 07.12.2006 виконувала роботу за професією, посадою медичної сестри стаціонару, що передбачено Списком №2, розділ ХХІV, працівники, які безпосередньо обслуговують хворих у туберкульозних та інфекційних закладах, кабінетах - молодші спеціалісти з медичною освітою; за період з 08.12.2006 (наказ №186-п від 17.11.2006) по 30.11.2011 виконувала роботу за професією, посадою молодшої медичної сестри, що передбачена Списком №2, розділ ХХІV, працівники, які безпосередньо обслуговують хворих у туберкульозних та інфекційних закладах, кабінетах - молодші спеціалісти з медичною освітою; за період з 01.12.2011 (наказ №167-п від 08.12.2011) по теперішній час виконувала роботу за професією, посадою сестри медичної стаціонару, що передбачена Списком №2, розділ ХХІV, працівники, які безпосередньо обслуговують хворих у туберкульозних та інфекційних закладах, кабінетах - молодші спеціалісти з медичною освітою.

Підставою зазначено постанову Кабінету Міністрів України від 24.06.2011 №461. Стаж роботи за період з 14.07.2004 по 07.12.2006 - 2 роки 4 місяці 24 дні, стаж роботи за період з 08.12.2006 по 30.11.2011 - 4 роки 11 місяців 23 дні, стаж роботи за період з 01.12.2011 по 01.03.2024 - 12 років 3 місяці.

Підстава видачі довідки: наказ про прийняття №94-п від 20.07.2004, накази про переведення №186-п від 17.11.2006, №167-п від 08.12.2011, особова картка ф. П.2, накази по атестації робочого місця №9 від 14.02.1996, №37 від 23.04.2001, №68 від 26.06.2006, №100 від 22.06.2011, №128 від 27.06.2016 , №126 від 22.06.2021.

Крім того, матеріали справи містять накази ДУ «Національний інститут фтизіатрії та пульмонології ім. Ф.Г. Яновського Національної академії медичних наук України» про атестацію робочих місць від 22.06.2021 №126, від 22.06.2011 №100, від 26.06.2006 №68, від 27.06.2016 №128.

Позивачка звернулась до ГУ ПФУ у Київській області через веб-портал ПФУ від 17.05.2024 про незарахування за період з 14.07.2004 по 07.12.2006, з 08.12.2006 по 30.11.2011, з 01.12.2011 по теперішній час стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ.

Листом ГУ ПФУ у Київській області від 31.05.2024 №1000-0202-8/92628 на звернення позивачки від 17.05.2024 повідомлено, зокрема про відсутність підстав для перерахунку пенсії за віком, призначеної у 2006 році, із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021, 2022, 2023 роки. Також зазначено, що при первинному призначенні пенсії було застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески (за 2005 рік). Згідно пункту 43 Прикінцевих положень Закону №1058-IV з 01.10.2017 позивачці перераховано пенсію із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки. З 01.03.2024 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2014 році» для розрахунку встановлено середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески - 7994,47 грн (показник середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки 3764,40 грн, збільшений з 01.03.2019 на 1,17, з 01.05.2020 на 1,11, з 01.03.2021 на 1,11, з 01.03.2022 на 1,14, з 01.03.2023 на 1,179, з 01.04.2024 на 1,0796). За матеріалами пенсійної справи страховий стаж становить 43 роки 05 місяці 04 дні, коефіцієнт стажу становить 0,43417. Стаж враховано по 28.02.2023.

З наявного в матеріалах справи розрахунку пенсії за віком позивачки вбачається про зарахування їй у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ періодів роботи за Списком №2 з 14.07.2004 по 07.12.2006, з 08.12.2006 по 30.11.2011 та з 01.12.2011 по 04.06.2014.

При цьому, відповідачі, не заперечуючи перебування у спірний період з 14.07.2004 по 17.05.2024 на посаді сестри медичного стаціонару та молодшої медичної сестри, яка безпосередньо зайнята повний робочий день по обслуговуванню туберкульозних хворих в Державній установі «Національний інститут фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського Національної академії медичних наук України», стверджують про відсутність у неї підстав для зарахування означеного стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до преамбули Закону №1058-IV цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За правилами пункту 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV в редакції, чинній на дату звернення позивачки до суду, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

До внесення змін Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» абзац 2 пункту 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV передбачав, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до розділу XXIV «Охорона здоров`я та соціальна допомога» Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461, працівники, які безпосередньо обслуговують хворих, зокрема у туберкульозних та інфекційних закладах, відділеннях, кабінетах - молодші спеціалісти з медичною освітою, молодші медичні сестри / молодші медичні брати, молодші медичні сестри / молодші медичні брати з догляду за хворими, сестри-господині / працівники з господарської діяльності закладу охорони здоров`я.

Як вже зазначалося судом, сторонами не заперечується, що позивачка у спірному періоді 14.07.2004 по 17.05.2024 працювала на посаді медичної сестри стаціонару та молодшої медичної сестри ДУ «Національний інститут фтизіатрії та пульмонології ім. Ф.Г. Яновського Національної академії медичних наук України». Означена посада віднесена до Списку №2, розділ ХХIV працівники, які безпосередньо обслуговують хворих у туберкульозних та інфекційних закладах, кабінетах - молодші спеціалісти з медичною освітою, що не заперечується відповідачами у справі.

За правилами статті 60 Закону №1788-ХІІ та в силу приписів пункту 16 «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV період роботи в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 27.04.2023 у справі №160/14078/22, від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 11.02.2025 у справі № 420/8637/24, у яких суди дійшли висновку про правомірність зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01.01.2004, тобто після дати набрання чинності Законом №1058-IV.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність порушення прав позивачки з боку відповідача 1 як такого, на обліку в якому перебуває позивачка, щодо незарахування періоду роботи з 14.07.2004 по 17.05.2024 в ДУ «Національний інститут фтизіатрії та пульмонології ім. Ф.Г. Яновського Національної академії медичних наук України» на посаді медичної сестри стаціонару, молодшої медичної сестри, що передбачено Списком №2 розділ ХХIV (працівники, які безпосередньо обслуговують хворих у туберкульозних та інфекційних закладах, кабінетах), до стажу роботи у подвійному розмірі.

Що стосується посилань відповідачів на те, що оскільки з 01.01.2004 набрав чинності Закон №1058-IV, яким не передбачаються пільги у вигляді зарахування стажу в подвійному розмірі для посад, на яких працювала позивачка, з 01.01.2004 відсутні законні підстави для обчислення стажу в подвійному розмірі, суд вважає їх безпідставними, оскільки редакція статті 60 Закону №1788-ХІІ є чинною на теперішній час, а 24 Закону №1058-IV не скасовує положення статті 60 Закону №1788-ХІІ та не зупиняє її дію.

Означені правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 04.12.2019 по справі № 689/872/17, яка враховується судом в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

Суд зазначає, що визнання протиправними дій/бездіяльності є передумовою для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності бездіяльності.

З прохальної частини позовних вимог вбачається, що позивачка просить, зокрема зобов`язати відповідача 1 здійснити зарахування періоду роботи з 14.07.2004 по 17.05.2024 на посаді сестри медичного стаціонару, яка безпосередньо зайнята повний робочий день по обслуговуванню туберкульозних хворих в ДУ «Національний інститут фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського Національної академії медичних наук України» у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ.

Суд зауважує, що ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбачених законом.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Таким чином, суд наділений правом вийти за межі позовних вимог під час ухвалення рішення у справі та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, з метою захисту порушеного права позивача ефективним та належним, за встановлених обставин у цій частині, як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права, є такий спосіб захисту порушених прав, як визнання протиправною бездіяльності відповідача 1, яка полягає у незарахуванні позивачці періодів роботи з 14.07.2004 по 07.12.2006 на посаді медичної сестри стаціонару, з 08.12.2006 по 30.11.2011 на посаді молодшої медичної сестри, з 01.12.2011 по 17.05.2024 на посаді сестри медичної стаціонару у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ.

З метою захисту прав та інтересів позивача суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог зобов`язального характеру шляхом зобов`язання відповідача 1 здійснити зарахування періоду роботи з 14.07.2004 по 07.12.2006 на посаді медичної сестри стаціонару, з 08.12.2006 по 30.11.2011 на посаді молодшої медичної сестри, з 01.12.2011 по 17.05.2024 на посаді сестри медичної стаціонару у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ, що не є втручанням у дискреційні повноваження останнього з огляду на таке.

Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

З урахуванням тієї обставини, що бездіяльність відповідача 1 у розглядуваній ситуації не ґрунтується на дискреційних повноваженнях його як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко зазначений законодавчо, у даному випадку задоволення позову в частині дій зобов`язального характеру не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача 1.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Таким чином, позов слід задовольнити частково з виходом за межі позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 11.07.2024 №0374-6512-3489-3202.

Враховуючи часткове задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 605,60 грн, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ГУ ПФУ у Київській області пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки саме відповідачем 2 допущено протиправну бездіяльність щодо незарахування спірного періоду роботи позивачки у подвійному розмірі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо незарахування періодів роботи ОСОБА_1 з 14.07.2004 по 07.12.2006 на посаді медичної сестри стаціонару, з 08.12.2006 по 30.11.2011 на посаді молодшої медичної сестри, з 01.12.2011 по 17.05.2024 на посаді сестри медичної стаціонару, у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 14.07.2004 по 07.12.2006 на посаді медичної сестри стаціонару, з 08.12.2006 по 30.11.2011 на посаді молодшої медичної сестри, з 01.12.2011 по 17.05.2024 на посаді сестри медичної стаціонару, у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548, місцезнаходження: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.