Справа № 320/3208/23
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2025 року Київ № 320/3208/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) з позовною заявою до Центрального міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київської області (далі - відповідач, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області), в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київської області від 07.07.2022 № 4932/243 про відмову у видачі дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київської області повторно розглянути заяву громадянки російської федерації ОСОБА_1 від 23.06.2021 про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення відповідача підлягає скасуванню, оскільки прийняте щодо позивачки з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки викладені у ньому обставини не відповідають дійсності.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 позовну заяву було залишено без руху, зазначено недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої визначено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача подав суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що спірне рішення є правомірним та скасуванню не підлягає, оскільки прийняте відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, на підставі висновку за результатами розгляду заяви позивачки про надання дозволу на імміграцію в Україну, яким зафіксовано, що позивачка при поданні вказаної заяви свідомо надала неправдиві відомості щодо свого місця проживання, що підтверджується інформацією, отриманою від Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області.

Представником позивача надано суду письмові пояснення по справі, в яких просить позов задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши позовну заяву, відзив на позов, письмові пояснення, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оцінивши їх у сукупності, суд установив таке.

Позивачка є громадянкою російської федерації, народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сосновий Бір Ленінградської області (росія); батько - ОСОБА_2 українець, мати - ОСОБА_3 білоруска.

Перетнувши 23.05.2021 (відмітка аеропорту "Бориспіль") державний кордон України, звернулась 23.06.2021 до відповідача зі заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну (за територіальним походженням), вказавши місце проживання в Україні адресу: АДРЕСА_1 .

До заяви позивачкою були долучені такі документи (у тому числі, у копіях): паспорт громадянина російської федерації для виїзду за кордон з перекладом на українську мову; паспорт громадянина російської федерації з перекладом на українську мову; свідоцтво про народження з перекладом на українську мову; свідоцтво про народження батька з перекладом на українську мову; нотаріально засвідчену заяву гр. рф ОСОБА_4 (посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_1 ) від 03.06.2021, якою вона надала згоду на постійне проживання та реєстрацію позивачки у належній їй на праві особистої приватної власності квартирі АДРЕСА_2 ; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 224282203 від 16.09.2020; договір купівлі-продажу квартири від 16.09.2020 № 1097; згоду на обробку персональних даних; пам`ятку для іноземців та осіб без громадянства, які перебувають у процедурі оформлення дозволу на імміграцію в Україну.

ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області 20.07.2021 за вих № 8010.6.1-30973/8010.6-21 було надіслано до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області запит щодо перевірки наявності чи відсутності підстав для отримання дозволу на імміграцію в Україну.

Також ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області зверталося до Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві від 22.07.2021 вих № 8010.6.1-30969/8010.6-21 та повторно від 27.05.2022 вих № 8010.6.1-13684/8010.6-22 з запитами про надання інформації щодо можливого притягнення іноземця до адміністративної відповідальності, перебування на обліках підрозділів поліції, та іншої наявної інформації, яка може слугувати підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію щодо позивачки.

Окрім того, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області скеровувалися запити до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (від 20.07.2021 № 8010.6.1-30972/8010.6-21) та Відділу міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції у м. Києві (від 20.07.2021 № 8010.6.1-30967/8010.6-21) щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну позивачці та проведення перевірки позивачки за кримінальними обліками Генерального секретаріату Інтерполу та Європолу.

Відповідно до листа Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській від 22.06.2022 № 51/1-11/121-224, для врахування при прийнятті рішення щодо надання іноземці дозволу на імміграцію в Україну, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області повідомлялося, що позивачка (іноземка) фактично не проживає за заявленою адресою: АДРЕСА_1 , що може свідчити про свідоме зазначення нею неправдивих відомостей.

Згідно з даними Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 04.08.2031 № 91-9747/0/18-21 станом на 08:00 04.08.2021 інформація про позивачку у базі даних осіб, яким на підставі закону органами охорони державного кордону заборонено в`їзд в Україну, - відсутня.

Відповідно до листа Відділу міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції у м. Києві від 16.08.2021 № 35791/1/8010-21, в наявних банках даних Інтерполу відомостей щодо позивачки - не виявлено.

Згідно з даними Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо дати та часу перетину державного кордону України у період з 29.06.2017 по 29.06.2022, позивачка неодноразово перетинала державний кордон України, а саме: 13.09.2019 - в`їзд (Конотоп); 21.09.2019 - виїзд (Конотоп); 01.11.2019 - в`їзд (Конотоп); 05.11.2019 - виїзд (Конотоп); 26.01.2020 - в`їзд (Конотоп); 06.02.2020- виїзд (Бориспіль); 09.03.2020 - в`їзд (Жуляни); 12.03.2020 - виїзд (Конотоп); 07.10.2020 - в`їзд (Бориспіль); 06.12.2020 - виїзд (Бачівськ); 23.05.2021 - в`їзд (Бориспіль); 06.08.2021 - виїзд (Бачівськ); 19.10.2021- в`їзд (Жуляни); 01.11.2021 - виїзд (Бориспіль); 29.12.2021 - в`їзд (Жуляни); 11.01.2022 - виїзд (Жуляни). Отже, 11.01.2022 значиться останнім виїздом позивачки за межі території України.

Враховуючи вищенаведену інформацію, головним спеціалістом відділу імміграції та обробки заяв про оформлення посвідки на постійне проживання Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області Фуртат Ю.П. було складено висновок за результатами розгляду заяви громадянки російської федерації ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну, затверджений 07.07.2022, яким встановлено, що позивачка при поданні заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну свідомо надала неправдиві відомості щодо свого проживання, у зв`язку з чим рекомендовано відмовити позивачці у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

На підставі вищенаведених матеріалів відповідачем було прийнято спірне рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в України від 07.07.2022 № 4932/243, яким громадянці російській федерації ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в України на підставі пункту 4 частини першої статті 10 Закону України "Про імміграцію".

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивачка звернулась до суду з даною позовною заявою про його скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє оскаржуване рішення відповідача на відповідність вищенаведеним закріпленим процесуальним законом критеріям.

Відповідно до пунктів 6, 7, 9 частини першої статті 1 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон № 3773), іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні; іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання (частина перша статті 4 Закону № 3773-VI).

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України від 07.06.2021 № 2491-III "Про імміграцію" (далі - Закон № 2491-III).

Статтею 1 Закону № 2491-III визначено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (частина перша статті 3 Закону № 2491-III).

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, зокрема, особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням (пункт 3 частини третьої статті 4 Закону № 2491-III).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 9 Закону № 2491-III особами, які перебувають в Україні на законних підставах, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Вимога пункту 5 не поширюється на осіб, зазначених у пунктах 1, 3, 6 частини третьої статті 4 цього Закону.

Для осіб, зазначених у пункті 3 частини третьої статті 4 цього Закону, крім зазначених документів подаються документи, що підтверджують право особи на набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до статті 8 Закону України "Про громадянство України" (пункт 11 частини сьомої статі 9).

Відповідно до статі 8 Закону України "Про громадянство України" особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається, окрім іншого, іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.

Для оформлення набуття громадянства України замість зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) може бути подано:

1) іноземцем, якого визнано біженцем або якому надано притулок в Україні, - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яку визнано біженцем або якій надано притулок в Україні;

2) іноземцем, який постійно проживає в Україні на законних підставах та є громадянином держави, з якою Україна уклала міжнародний договір, що передбачає припинення особою громадянства цієї держави одночасно з набуттям громадянства України, - заяву про зміну громадянства;

3) іноземцем, який в установленому законодавством України порядку проходить (проходив) військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України, його подружжям - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка в установленому законодавством України порядку уклала контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України, та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя;

4) іноземцем із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та його подружжям - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя;

5) іноземцем, його подружжям, які є громадянами держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, та зазнали у країні своєї громадянської належності переслідувань, - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка зазнала переслідувань, разом із документом, що підтверджує переслідування.

У свою чергу, процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначає Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (далі - Порядок № 1983).

Пунктом 10 Порядку № 1983 визначено, що особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються до територіальних підрозділів за місцем проживання.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 1983 для отримання дозволу на імміграцію разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка подаються:

паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, у тому числі рішення про визнання особою без громадянства в Україні (після пред`явлення повертається), та копія його сторінок;

засвідчений у встановленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, у тому числі рішення про визнання особою без громадянства в Україні, з особистими даними;

три фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра;

документ про місце проживання (в Україні та за кордоном). Документом про місце проживання на території України для осіб, які отримали посвідки на тимчасове проживання, є довідка про реєстрацію місця проживання. Місце проживання в Україні осіб, які тимчасово на законних підставах перебувають на її території, підтверджується документами, передбаченими абзацом сьомим підпункту 1 пункту 9 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 (документ про право власності або свідоцтво про державну реєстрацію права власності на житло, яке надається іноземцеві та особі без громадянства для перебування (після пред`явлення повертається), та його копія, а в разі, коли житло не належить приймаючій стороні, - письмова згода власника (співвласника) такого житла);

документально підтверджені відомості про склад сім`ї (копії свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, документів про усиновлення, встановлення опіки чи піклування тощо).

У разі необхідності відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, якщо це не суперечить Закону України "Про імміграцію", а також запросити для бесіди заявників чи інших осіб.

У разі коли протягом строку розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію в документах (інформації, зазначеній у заяві), передбачених абзацами першим, другим, п`ятим - восьмим та десятим цього пункту, змінилися відомості, документи, які підтверджують такі зміни, подаються до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, яким прийнята до розгляду заява, протягом десяти днів з моменту настання змін з метою внесення до матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію та врахування під час прийняття рішення.

Пунктом 12 Порядку № 1983 закріплено, що територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, інформацію, зазначену ними у заяві про надання дозволу на імміграцію, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

проводять перевірку законності перебування в Україні іммігранта з використанням інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система "Аркан"), або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби;

проводять перевірку даних іммігранта за банками даних Інтерполу з метою отримання інформації, яка є підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 10 Закону України "Про імміграцію";

надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;

здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ та Держприкордонслужби (пункт 14 Порядку № 1983).

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

У разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу (пункт 16 Порядку № 1983).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 10 Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

За приписами пункту 19 Порядку № 1983 рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу діє протягом року від дня його прийняття.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивачка подавала відповідачу передбачені Законом № 2491-III та Порядком № 1983 документи для отримання дозволу на імміграцію за територіальним походженням (батько є українцем, народився у с. Попасне Перещепинського району Дніпропетровської області), у тому числі нотаріальну заяву гр. рф ОСОБА_4 від 03.06.2021, якою вона надала згоду на постійне проживання та реєстрацію позивачки у належній їй на праві особистої приватної власності квартирі АДРЕСА_2 . Разом з тим, будь-яких інших документів на підтвердження реєстрації та/або постійного проживання за вказаною адресою позивачкою не подавалися а ні відповідачу, а ні суду під час розгляду даної справи.

Одночасно з наведених положень законодавства судом встановлено, що територіальні органи ДМС України наділені владними повноваженнями щодо витребування в інших державних органів, у тому числі Служби безпеки України, додаткової інформації щодо осіб, які подали заяву про отримання дозволу на імміграцію для з`ясування питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні відповідного дозволу.

З матеріалів справи випливає, що відповідач реалізував надані йому Законом № 2491-III та Порядком № 1983 повноваження шляхом надсилання запитів до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві, Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, Відділу міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції у м. Києві.

При цьому за приписами положень Закону № 2491-III та Порядку № 1983 рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу приймається на підставі аналізу усієї отриманої інформації та матеріалів міграційної справи.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства у взаємозв`язку з документально підтвердженими обставинами справи судом встановлено, що спірне рішення було прийнято в межах наданих відповідачу повноважень, у тому числі, враховуючи інформацію Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області (від 22.06.2022 № 51/1-11/121-224) про те, що позивачка (іноземка) фактично не проживає за вказаною у заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну адресою: АДРЕСА_1 , що може свідчити про свідоме зазначення нею неправдивих відомостей; інформацію Адміністрації Державної прикордонної служби України, що позивачка в останнє виїхала з території України 11.01.2022; а також враховуючи відсутність будь-яких інших документів на підтвердження реєстрації або проживання позивачки за вказаною адресою під час перебування на території України.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач приймаючи спірне рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тож таке рішення відповідає критеріям правомірності, закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Враховуючи встановлені обставини справи в сукупності з правовим регулюванням спірних правовідносин суд вважає, що відповідачем доведено правомірність прийнятого ним спірного рішення.

У підсумку, з урахування вищезазначеного в сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.