Справа № 480/1910/25
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2025-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

08 травня 2025 року Справа № 480/1910/25

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кунець О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду в м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 12.03.2022 по 31.12.2022 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 12.03.2022 по 31.12.2022 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2023 по 31.12.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2023 по 31.12.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2024 по 01.03.2024 та компенсації за невикористану відпустку без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2024 по 01.03.2024 та компенсації за невикористану відпустку з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше проведених виплат;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не включення додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", та індексації до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік, передбачена пунктом 1 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", та індексації з врахуванням раніше виплачених сум.

Разом з позовною заявою, представником позивача подано заяву про поновлення строку, в якій просить визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до суду та поновити його.

Заява обгрунтовується тим, що 29.02.2024 наказом командира в/ч НОМЕР_1 №11-рс позивача звільнено зі служби за пп. г п. 2 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» - у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років. Так, позивач є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 28.11.2023, видане Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в м. Києві. ОСОБА_2 , якій всього 9 років, є інвалідом та з грудня 2020 року страждає на онкозахворювання, а саме злоякісне ураження ока та придатків, що охоплює кілька суміжних локацій (рабдоміосаркома). З грудня 2020 року дитина перенесла 4 курси потужної хіміотерапії, як в Україні, так і за кордоном, стан здоров`я її покращився станом на лютий 2022 року. В цей час, позивач разом з дитиною перебували у Королівстві Іспанія, де й проходило лікування. З початком повномасштабного вторгнення, позивач повернувся в Україну для захисту Батьківщини. У січні 2024 року, безпосередньо перед звільненням позивача зі служби, стан здоров`я дитини погіршився та потребував негайного лікування. При цьому, ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача народилась ще одна дитина, ОСОБА_3 , що підтверджується актовим записом про народження, видане Великопольським воєводством Республіки Польща AF 3291358 від 06.06.2022. У зв`язку з тим, що мати обох доньок не мала змоги перебувати разом зі старшою донькою ОСОБА_4 під час лікування через догляд за малолітньою Катариною, саме позивач був разом з донькою ОСОБА_4 весь час лікування в Королівстві Іспанія з квітня по жовтень 2024 року. Перебування позивача та доньки в Королівстві Іспанія також підтверджується копіями закордонних паспортів. В кінці травня 2024 року позивач повернувся в Україну разом з усією сім`єю, де продовжили реабілітацію доньки та почали налагоджувати нове життя, переїхали до міста Одеси з міста Києва. При цьому, дитина потребує постійного нагляду, виконання певної реабілітації, комплексу вправ щоденно, один раз на півроку відвідувати лікувальний заклад в Республіці Іспанія в рамках контролю за стану здоров`я. Позивач є законним представником дитини з інвалідністю, на ім`я якого призначена державна соціальна допомога. Саме наведені обставини у сукупності унеможливили звернення до суду раніше, адже першочерговим завданням для позивача в той час була саме донька, її здоров`я та побут.

Крім того, позивач зазначає, що він не знав та не міг знати про неврахування прожиткового мінімуму при нарахуванні грошового забезпечення, адже, неврахування розміру прожиткового мінімуму в принципі не здійснювалась, а тому щомісяця позивач і не міг здогадатись, що щось змінилось чи не нараховано. До того ж, щомісяця грошове забезпечення позивача було різним, адже залежало від розміру премії та додаткових винагород, на підтвердження чого надає довідки ок-7. При цьому, ані Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 р. № 260, ані Правилами організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджених наказом Міністра оборони України від 22.05.2017 р. № 28 не передбачено, що щомісяця військовослужбовцю надається відомість чи довідка про нараховані та виплачені складові грошового забезпечення. Позивач випадково від побратимів дізнався, що Держава тривалий час не в повній мірі нараховувала грошове забезпечення військовослужбовцям, тому і звернувся за правничою допомогою та адвокатським запитом до відповідача з метою з`ясування питання повноти нарахування спірних складових грошового забезпечення саме відносно нього.

Також звертає увагу, що при звільненні позивачу не було надано письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні, тому 20.01.2025 було надіслано адвокатський запит до військової частини НОМЕР_1 , з метою захисту прав позивача та отримано повідомлення про нараховані та виплачені позивачу суми при звільненні від 05.02.2025 року №64/ф. Таким чином, позивач дізнався про порушене право 05.02.2025, а саме коли отримав відповідні документи про виплачені суми, тому строк визначений ст. 122 КАС України, на думку позивача, слід рахувати саме з цієї дати.

Зважаючи на викладене, позивач вважає, що ним пропущено строк на звернення до суду з поважних причин.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін та встановлено строк відповідачу для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача, а також встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив, а відповідачу заперечення.

Крім того в даній ухвалі судом було зазначено, що заява про поновлення строку звернення до суду буде розглянута під час розгляду справи.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду 12.03.2025 провадження у даній справі було зупинено до набрання законної сили рішенням Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі № 460/21394/23.

Оскільки обставини, на підставі яких було зупинено провадження у справі № 480/1910/25 усунено, ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 провадження у справі згідно ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України поновлено.

Представником відповідача через систему "Електронний суд" подано відзив на позовну заяву, в якому, крім іншого, заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропущенням строку звернення до суду.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 118 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Приписами частин першої та другої статті 233 КЗпП України у редакції, чинній до 19 липня 2022 року, передбачалося, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Однак підпунктом 18 пункту 1 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-IX (далі по тексту - Закон № 2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, назву та частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

"Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до п. 1 Прикінцевих положень Кодексу законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином з 01 липня 2023 року строк звернення до суду із позовом про виплату заробітної плати регламентується статтею 233 КЗпП України і складає три місяці з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Отже, оскільки по 18.07.2022 включно діяла редакція ст. 233 Кодексу законів про працю України, згідно з якою строки звернення до суду із позовом про нарахування та виплату грошового забезпечення (заробітної плати) та його складових частин на момент не застосовувалися, то в даному випадку строк позовної давності не застосовується до позовних вимог, що стосуються грошового забезпечення по 18.07.2022 включно, до інших позовних вимог строк позовної давності застосовується.

Згідно ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді.

Дана позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду від 31 березня 2020 року по справі № 807/235/16 (адміністративне провадження № К/9901/49805/18).

Обгрунтовуючи заяву про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою, представник позивача зазначив, що 29.02.2024 наказом командира в/ч НОМЕР_1 №11-рс позивача звільнено зі служби за пп. г п. 2 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» - у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років. Так, позивач є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 28.11.2023, видане Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в м. Києві. ОСОБА_2 , якій всього 9 років, є інвалідом та з грудня 2020 року страждає на онкозахворювання, а саме злоякісне ураження ока та придатків, що охоплює кілька суміжних локацій (рабдоміосаркома). З грудня 2020 року дитина перенесла 4 курси потужної хіміотерапії, як в Україні, так і за кордоном, стан здоров`я її покращився станом на лютий 2022 року. В цей час, позивач разом з дитиною перебували у Королівстві Іспанія, де й проходило лікування. З початком повномасштабного вторгнення, позивач повернувся в Україну для захисту Батьківщини. У січні 2024 року, безпосередньо перед звільненням позивача зі служби, стан здоров`я дитини погіршився та потребував негайного лікування. При цьому, ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача народилась ще одна дитина, ОСОБА_3 , що підтверджується актовим записом про народження, видане Великопольським воєводством Республіки Польща AF 3291358 від 06.06.2022. У зв`язку з тим, що мати обох доньок не мала змоги перебувати разом зі старшою донькою ОСОБА_4 під час лікування через догляд за малолітньою Катариною, саме позивач був разом з донькою ОСОБА_4 весь час лікування в Королівстві Іспанія з квітня по жовтень 2024 року. Перебування позивача та доньки в Королівстві Іспанія також підтверджується копіями закордонних паспортів. В кінці травня 2024 року позивач повернувся в Україну разом з усією сім`єю, де продовжили реабілітацію доньки та почали налагоджувати нове життя, переїхали до міста Одеси з міста Києва. При цьому, дитина потребує постійного нагляду, виконання певної реабілітації, комплексу вправ щоденно, один раз на півроку відвідувати лікувальний заклад в Республіці Іспанія в рамках контролю за стану здоров`я. Позивач є законним представником дитини з інвалідністю, на ім`я якого призначена державна соціальна допомога. Саме наведені обставини у сукупності унеможливили звернення до суду раніше, адже першочерговим завданням для позивача в той час була саме донька, її здоров`я та побут.

Крім того представник позивача зазначив, що позивачу під час служби відомість чи довідка про нараховані та виплачені складові грошового забезпечення не надавалась. При звільненні позивачу також не було надано письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні. Позивач дізнався про порушене право 05.02.2025, а саме коли отримав відповідні документи про виплачені суми.

Беручи до уваги норми Конституції України, а також враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, спрямовану на ефективний доступ особи до суду для захисту її порушеного права, з метою недопущення обмеження права позивача на судовий захист, суд вважає, що причини пропуску строку звернення позивача до адміністративного суду з даним позовом є поважними, а тому, пропущений процесуальний строк звернення до суду необхідно поновити.

Крім того, Судовою палатою Верховного Суду в постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23 наголошено, що період з 19 липня 2022 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання особою письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Проте, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано до суду доказів ознайомлення позивача у спірний період з інформацією щодо суми нарахованого та виплаченого грошового забезпечення та доказів, які б підтверджували одержання позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, як це передбачено статтею 116 Кодексу законів про працю України.

А відтак, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду є необґрунтованим, не підтвердженим відповідними доказами та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання представника позивача про поновлення ОСОБА_1 пропущеного строку звернення до суду - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк на звернення до суду.

У задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Кунець