Справа № 440/4049/25
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2025 року м. ПолтаваСправа №440/4049/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (надалі - відповідач, Київський ВДВС у м. Полтаві), у якому просила:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту з усього майна боржника ОСОБА_2 ;

зобов`язати відповідача зняти арешт з усього майна боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який накладений на підставі постанови про арешт майна боржника від 30.10.2019 в межах виконавчого провадження №53686118.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що на примусовому виконанні у Київському ВДВС у м. Полтаві перебувало виконавче провадження №53686118 з примусового виконання судового наказу №553/3163/14-ц, виданого Ленінським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" заборгованості у розмірі 3654,50 грн. У виконавчому провадженні постановою державного виконавця від 30.10.2019 накладено арешт на майно боржника та на підставі постанови державного виконавця до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про обтяження.

Виконавче провадження 30.10.2019 завершено внаслідок прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження з огляду на смерть боржника. Проте державним виконавцем арешт з нерухомого майна боржника не знято.

Позивачка є донькою ОСОБА_2 та 17.03.2025 звернулась до начальника Київського ВДВС у м. Полтаві із заявою про зняття арешту з майна, однак, відповідач листом від 17.03.2025 повідомив про відсутність підстав для зняття арешту, визначених статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження", зазначивши, що відповідне питання може бути вирішено у судовому порядку.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у наданому до суду відзиві просив у задоволенні позовних вимог відмовити /а.с. 19-21/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що підстави для зняття арешту з майна боржника у разі закінчення виконавчого провадження чітко визначені статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження", пунктом 16 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5, та у спірних відносинах такі підстави відсутні.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у порядку письмового провадження).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.04.2025 продовжено строк розгляду справи №440/4049/25 з 22.04.2025 на двадцять днів.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини четвертої статті 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом двадцяти днів після відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи до розгляду цей строк може бути продовжений не більше ніж на двадцять днів за вмотивованим клопотанням однієї зі сторін або з ініціативи суду.

Обставини справи

30.07.2014 Ленінським районним судом м. Полтави виданий судовий наказ №553/3163/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" заборгованості у розмірі 3654,50 грн /а.с. 27/.

На примусовому виконанні у Київському ВДВС у м. Полтаві перебувало виконавче провадження №53686118 з примусового виконання судового наказу №553/3163/14-ц, відкрите 10.04.2017 /а.с. 13/.

Постановою державного виконавця від 30.10.2019 у виконавчому провадженні №53686118 накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 /а.с. 7/.

30.10.2019 до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про обтяження №33916482, тип об`єкта: арешт нерухомого майна /а.с. 12/.

Постановою державного виконавця від 30.10.2019 виконавче провадження №53686118 закінчено на підставі пункту 3 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" з огляду на смерть боржника.

Так, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 /а.с. 6 - зі звороту/.

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 /а.с. 6/.

Листом Приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Башинської Т.В. від 13.03.2025 №52/01-16 ОСОБА_1 повідомлено про наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про арешт, накладений на все нерухоме майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 /а.с. 7 - зі звороту/.

На звернення ОСОБА_1 від 17.03.2025 щодо зняття арешту з нерухомого майна начальник Київського ВДВС у м. Полтаві у листі від 17.03.2025 вих.№34142 повідомив, що підстави зняття арешту визначені статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження", пунктом 16 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, а у всіх інших випадках арешт може бути знятий на підставі рішення суду /а.с. 8/.

За наведених обставин, позивачка звернулась до суду за захистом порушеного права.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках.

У частині першій статті 5 Закону №1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII).

У силу пункту 6 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Частинами першою та другою статті 40 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Пунктом 16 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 №2832/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802, визначено, що постанова про зняття арешту з майна боржника, постанова про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, постанова про зняття майна з розшуку або скасування інших заходів примусового виконання рішення виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження, за заявою боржника у разі, якщо: судом скасовано заходи забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням; при повторному пред`явленні такого виконавчого документа до примусового виконання виконавче провадження за таким виконавчим документом закінчено на підставі частини першої статті 39 Закону, а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена); після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено; після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає); арешт з майна боржника або інші заходи примусового виконання рішення скасовані судовим рішенням.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Спір у цій справі виник з приводу бездіяльності державного виконавця щодо незняття арешту з майна боржника під час закінчення виконавчого провадження №53686118.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд враховує, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню.

За обставин цього спору виконавче провадження №53686118 закінчено з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII - смерть боржника.

З урахуванням наведеного та зважаючи на приписи частини першої статті 40 Закону №1404-VIII державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження мав вирішити питання про зняття арешту з майна боржника.

Матеріали справи не містять доказів наявності нестягнутих сум виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, що слугували б підставою для незняття арешту з майна боржника.

У матеріалах справи також відсутні докази існування незавершених виконавчих проваджень щодо ОСОБА_2 , які б обумовлювали необхідність залишення чинним накладеного на її майно арешту.

За наведених обставин суд погоджується з доводами позивачки, що не знявши арешт з майна ОСОБА_2 , накладений у виконавчому провадженні №53686118 одночасно з прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець Київського ВДВС у м. Полтаві допустив бездіяльність, яку належить визнати протиправною.

Окрім того, враховуючи факт смерті ОСОБА_2 задовго до відкриття виконавчого провадження №53686118, а також зважаючи на відсутність відомостей про вчинення стягувачем дій щодо заміни боржника у виконавчому провадженні №53686118 на його правонаступників, наявність арешту на майно ОСОБА_2 , накладеного в межах виконавчого провадження №53686118, є невиправданим.

Відповідач у ході розгляд справи не довів наявність визначених законом підстав для продовження чинності арешту на все нерухоме майно ОСОБА_2 , тоді як наявність запису про такий арешт у спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позбавляє позивачку, як спадкоємицю ОСОБА_2 , права на оформлення спадщини.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічні норми містяться і у актах міжнародного права. Так статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У постановах Верховного Суду від 27.03.2020 у справі №817/928/17, від 07.07.2021 у справі №2-356/12, від 03.11.2021 у справі №161/14034/20, від 22.12.2021 у справі №645/6694/15-ц, від 26.01.2022 у справі №127/1541/14-ц, від 09.01.2023 у справі №2-3600/09, від 18.01.2023 у справі №127/1547/14-ц, від 28.08.2024 у справі №947/36027/21 викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що прийняті державним виконавцем у виконавчому провадженні №53686118 заходи у вигляді арешту майна боржника наразі є такими, що порушують законний інтерес позивачки набути таке майно у власність в порядку спадкування, а тому таке обтяження майна слід зняти.

У силу частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За наведених обставин, оскільки на підставі постанови державного виконавця від 30.10.2019 у виконавчому провадженні №53686118 про арешт майна боржника до спеціального розділу Державного реєстру прав на нерухоме майно внесено запис №33916482 про обтяження: вид обтяження: арешт нерухомого майна (невизначене майно), а виконавче провадження №53686118 закінчено з огляду на смерть боржника, суд вважає за необхідне зобов`язати державного виконавця зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_2 .

При цьому суд виходить з того, що зняття арешту з нерухомого майна у спірних відносинах за будь-яких умов є можливим виключно на підставі рішення суду, як те передбачено частиною п`ятою статті 59 Закону №1404-VIII.

Окрім того, суд врахував, що між сторонами відсутній спір про цивільне право на відповідне нерухоме майно, внаслідок чого цей спір, з урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07.02.2025 у справі №520/18834/24, від 28.03.2025 у справі №160/15582/23, розглянуто у порядку адміністративного судочинства.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету /а.с. 15, 18/.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Зважаючи на ухвалення рішення суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , понесені позивачкою судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн належить стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Київського ВДВС ум. Полтаві.

Інші судові витрати у справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 262, 268-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) під час закінчення виконавчого провадження №53686118.

Зобов`язати Київський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з усього нерухомого майна боржника ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), накладений у виконавчому провадженні №53686118.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Київський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (; вул. Української Повстанської Армії, 29, м. Полтава, Полтавська область, 36039).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів після складення повного судового рішення.

Суддя Олександр КУКОБА