Справа № 400/2229/25
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/2229/25

Головуючий в 1 інстанції: Ярощук Г. В. Місце ухвалення: м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду про повернення позовної заяви в частині позовних вимог від 17 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд про:

визнання протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 01.12.2021 по 31.12.2021 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01.01.2021;

зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості військової служби, щомісячної премії, інших надбавок та доплат позивачу з 01.01.2021 по 01.12.2021 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01.01.2021 2270,00 грн, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

визнання протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 01.01.2022 по 31.12.2022, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022;

зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості військової служби, щомісячної премії, інших надбавок та доплат позивачу з 01.01.2022 по 31.12.2022, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022 2481,00 грн, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

визнання протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 01.01.2023 по 19.05.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023;

зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості військової служби, щомісячної премії, інших надбавок та доплат позивача з 01.01.2023 по 19.05.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023 2684,00 грн, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

визнання протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 20.05.2023 по 21.11.2023 без урахування розрахункової величини 2684,00 грн;

зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості військової служби, щомісячної премії, інших надбавок та доплат позивача з 20.05.2023 по 21.11.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розрахункової величини 2684,00 грн на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду 10.03.2025 року позов залишено без руху та надано десятиденний строк з дня вручення ухвали для подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду у справі № 400/2229/25 в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 21.11.2023.

На виконання вимог вказаної ухвали 17.03.2025 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, яку він обґрунтував тим, що:

позивач з 24.02.2022 по теперішній час проходить військову службу у Міністерстві оборони України;

відповідач не повідомив позивача про розмір виплаченого йому грошового забезпечення за період проходження військової служби у відповідача, зокрема, і на його звернення від 19.01.2025.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 від 17.03.2025 про поновлення строків звернення до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 повернуто в частині позовних вимог, а саме щодо:

визнання протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 19.07.2022 по 31.12.2022, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, виплаченої у вказаний період, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022;

зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості військової служби, щомісячної премії, інших надбавок та доплат позивачу з 19.07.2022 по 31.12.2022, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, виплаченої у вказаний період, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022 2481,00 грн, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

визнання протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 01.01.2023 по 19.05.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023;

зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості військової служби, щомісячної премії, інших надбавок та доплат позивача з 01.01.2023 по 19.05.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023 2684,00 грн, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

визнання протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 20.05.2023 по 21.11.2023 без урахування розрахункової величини 2684,00 грн;

зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості військової служби, щомісячної премії, інших надбавок та доплат позивача з 20.05.2023 по 21.11.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розрахункової величини 2684,00 грн на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції на продовження розгляду.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що позивач у перший день повномасштабного вторгнення добровільно став на захист інтересів України та у період з 24.02.2022 року по теперішній час безперервно проходить військову службу у Міністерстві оборони України. З 24.02.2022 року по 21.11.2023 року позивач проходив військову службу у одному структурному підрозділі Міністерства оборони України (військова частина НОМЕР_1 ), 21.11.2023 року був переведений до іншого структурного підрозділу Міністерства оборони України (військова частина НОМЕР_2 ), де по сьогодні проходить військову службу на посаді старшого оперативного чергового відділення бойового управління, що підтверджується матеріалами справи. Відтак звільнення з військової служби не відбулось. Вказує, що виходячи із рішення суду першої інстанції якщо б Міністр оборони України не переводив позивача із військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 та позивач у період з 21.11.2023 року по теперішній час проходив би військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , то строки звернення до суду не були б пропущеними. З аналізу вищевказаних норм вбачається, що направлення позивача для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 не є звільненням так як його військова служба після переведення продовжилась, а тому до позивача не може застосовуватись строк передбачений статтею 233 КЗпП України. Зазначає, що обов`язок письмового повідомлення про нараховане та виплачене грошове забезпечення (заробітну плату) з розшифровкою по видах із зазначенням конкретних сум, покладається безпосередньо на роботодавця. Перекладання відповідальності із роботодавця на робітника за неповідомлення про виплачену заробітну плату є недопустимим. З метою отримання письмового повідомлення по суми нараховані та виплачені при переводі, інформації про виплачене грошове забезпечення позивач 19.01.2025 року звернувся із заявою до відповідача. Відповідачем отримано заяву позивача, проте відповідь станом на 20.03.2025 року не надано. 06.03.2025 року позивач у тримісячний термін з моменту отримання відповідачем заяви позивача звернувся до суду щодо даного спору. У період з 24.02.2022 року по теперішній час позивач безперервно проходить військову службу у Збройних Силах України. У період з 2022 року по 2025 рік позивач систематично виконував бойові завдання, про що свідчить виплата додаткової винагороди передбаченої Документ сформований в системі «Електронний суд» 20.03.2025 7 ПКМУ №168, яка зазначена у довідці ОК-5. У період з 21.11.2023 року по 19.01.2025 року у позивача не було можливості направити відповідачу заяву із проханням надати письмове повідомлення про суми нараховані та виплачені при переведенні у зв`язку із необхідністю виконання завдань за призначенням на посаді старшого оперативного чергового відділення бойового управління військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується матеріалами справи.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву з урахуванням ч. 2 ст. 123 КАС України, дійшов висновку, що наведені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду підстави не визнаються судом поважними, і ця заява задоволенню не підлягає.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Питання строків звернення до адміністративного суду врегульовано приписами статті 122 КАС України, згідно із частиною першою якої позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац перший).

За правилами ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положення статті 122 КАС не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати.

В судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07 травня 2002 року №8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівника.

Так, відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (частина перша статті 233 КЗпП України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №460/17052/21, від 25.04.2023р. у справі №380/15245/22, від 17.08.2023р. у справі 380/14039/22, від 07.10.2024р. у справі №500/7802/23, які в силу ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковими для врахування при розгляді даної справи.

Спірні правовідносини у цій справі стосуються питання нарахування та виплати позивачу перерахунок грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення у належному розмірі (з урахуванням прожиткового мінімуму на перше січня календарного року) за період з 01.12.2021 року по 21.11.2023 року

Тобто, спірними у даній справі є правовідносини, які виникли як до 19.07.2022р. так і після цієї дати.

Колегія суддів враховує, що з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (рішення від 09.02.1999р. №1-рп/99, від 13.05.1997р. №1-зп, від 05.04.2001р. №3-рп/2001), Верховний Суд у рішенні від 06.04.2023р. у зразковій справі №260/3564/22 дійшов висновку про поширення дії статті 233 КЗпП України у редакції Закону №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою Закону чинності.

Аналогічну правову позицію Верховний Суд висловив, зокрема, у постановах від 08 серпня 2024 року по справі №380/29686/23, від 05 грудня 2024 року по справі №560/866/24, від 30 січня 2025 року по справі №640/18806/22.

Так, суд першої інстанції позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 повернув в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 21.11.2023 року, вказавши на пропуск строку звернення до суду та визнавши зазначені позивачем причини пропуску строку неповажними.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини регулюються частиною другою статті 233 КЗпП України, якою визначено тримісячний строк (з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні) звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.

Так, щодо початку перебігу строку звернення до суду, суд касаційної інстанції у постанові від 28 березня 2025 року у справі №400/6758/24 наголосив, що початок перебігу строку звернення до суду у справі №400/6758/24, з урахуванням частини другої статті 233 КЗпП України, слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).

Такий підхід також застосовано Верховним Судом у постанові від 21 березня 2025 року у справі №460/21394/23, постановленій у складі Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду.

Повертаючись до обставин даної справи, колегія суддів зазначає, що згідно Наказу № 258 від 01.12.2021 року, позивача зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 з 01.12.2021 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2023 року, позивача з 21.11.2023 року, з 21.11.2023 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , всіх видів забезпечення. З 21.11.2023 року позивач вважається таким, що вибув для подальшого проходження військової служби у АДРЕСА_1 .

За таких обставин, фактично позивач мав завершити свої правовідносини з відповідачем в частині виплати всіх сум, що належать працівникові при звільненні, саме в день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (переведення). А відповідач повинен був письмово повідомити позивача про суми, нараховані та виплачені йому при виключення зі списків особового складу частини.

Натомість, у справі, яка розглядається, окружним адміністративним судом зазначено, що Про розмір нарахованого і виплаченого грошового забезпечення позивач дізнався:

за період служби до 28.11.2022 у день виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , а саме: 28.11.2022, зокрема, зі змісту виданого йому на руки грошового атестата;

за період служби з 28.11.2022 по 06.11.2023 у день виключення його з розпорядження командувача ВМС ЗСУ, а саме: 06.11.2023, зокрема, зі змісту виданого йому на руки грошового атестата.

В свою чергу, статтею 30 Закону України «Про оплату праці» визначено, що при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Таким чином, обов`язок письмового повідомлення про нараховане та виплачене грошове забезпечення (заробітну плату) з розшифровкою по видах із зазначенням конкретних сум, покладається безпосередньо на роботодавця.

При цьому, суд звертає увагу, що такі докази (довідки про виплату, грошовий атестат) повинні містити період виплати, розмір та порядок їх обчислення, враховуючи те, що саме їх розмір позивач вважає неправомірно обчисленим.

Водночас, судом апеляційної інстанції з матеріалів справи не встановлено дату отримання позивачем на руки грошового атестату або повідомлення позивача про складові та розрахунок його грошового забезпечення при переведенні.

Отже, судом першої інстанції не з`ясовано, коли саме позивач отримав письмове повідомлення про суми, нараховані і виплачені при звільненні (переведенні), чи отримував останні грошовий атестат та коли.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 05.12.2018 (справа №11-989заі18), згідно із практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

В свою чергу, застосування вимог ч.2 ст.233 КЗпП України (в редакції на момент звернення до суду), без дослідження факту одержання позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, та з урахуванням обставин встановлених судом, можна вважати надмірним формалізмом.

Також, апеляційний адміністративний суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" Кодексу законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12.03.2020 року (постанова Уряду від 11.03.2020 року №211) та закінчився 30.06.2023 року (постанова Уряду від 27.06.2023 №651).

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 Кодексу законів про працю України, на строк дії такого карантину.

Однак, такі обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.

Зважаючи на викладене та з урахуванням правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 28 березня 2025 року у справі №400/6758/24, на переконання апеляційного суду, висновки суду попередньої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду не ґрунтуються на правильному застосування норм матеріального та дотриманні норм процесуального права, а тому є передчасними.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були відсутні нормативні передумови для повернення позовної заяви, що, відповідно, має своїм наслідком скасування оскаржуваної у цій справі ухвали.

Згідно вимог ст.320 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та, на підставі ч.2 ст.328 КАС України, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 06 травня 2025 року.

Головуючий: О.В. Лук`янчук

Судді: А.І. Бітов

І.Г. Ступакова