Справа № 640/16653/19
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 640/16653/19

01 травня 2025 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Чепенюк О.В.,

суддів Мандзія О.П., Подлісної І.М.,

за участю секретаря судового засідання Фаранюк О.Л.,

представника позивача Салюк М.І.,

представника відповідача Гончара В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" до Національного банку України про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ :

Акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" (далі Банк, позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного банку України (далі НБУ, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Національного банку України про накладення штрафу на Акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" від 29.07.2019 № 337/БТ на загальну суму 1 292 876,01 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.08.2019 відмовлено Банку у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2019 відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

За змістом протоколу закритого судового засідання від 06.11.2019, колегія суддів Окружного адміністративного суду міста Києва після заслуховування вступного слова та пояснень учасників справи постановила ухвалу про перехід до розгляду справи у письмовому провадженні.

Законом України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Станом на 15.12.2022, дату набрання чинності Законом № 2825-IX, рішення в адміністративній справі № 640/16653/19 Окружним адміністративним судом м. Києва не ухвалене.

На підставі пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2825-IX (в редакції Закону № 3863-ІХ) та Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, проведено автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України; за його результатами дана справа передана на розгляд та вирішення Тернопільському окружному адміністративному суду.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 прийнято справу до провадження, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, визначено справу по суті розглядати колегією у складі трьох суддів.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням НБУ від 29.07.2019 № 337/БТ про накладення штрафу до Банку застосовано два штрафи у розмірі 1 700,00 грн за порушення вимог пункту 2 статті 10 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93) у частині перекручення звітності про валютні операції та 1 291 176,01 грн за порушення вимог статті 6 Декрету № 15-93, пункту 13 розділу І, пункту 4 глави 4 розділу II Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого постановою Правління НБУ від 10.08.2005 № 281 (далі - Положення № 281), в частині порушенням порядку й умов торгівлі валютними цінностями на міжбанківському валютному ринку України, встановлених Національним банком України.

Друге порушення полягає у тому, що Банк, прийнявши заяву клієнта на купівлю валюти (польських злотих) для здійснення клієнтом валютної операції з метою інвестиції за кордон шляхом придбання частки у статутному капіталі, здійснив 28.08.2018 купівлю іноземної валюти для клієнта для проведення зазначеної валютної операції, а отримав індивідуальну ліцензію в електронній формі і провів валютний платіж за кордон вже 29.08.2018.

Банк зазначає, що виконав всі вимоги законодавства та провів валютну операцію з перерахування коштів клієнта в іноземній валюті за кордон після отримання клієнтом Банку відповідної е-ліцензії від НБУ, а національне законодавство визначає такий механізм через який неможливо отримати кошти для купівлі іноземної валюти на підставі відповідної заяви клієнта, перерахувати їх для купівлі іноземної валюти на підставі індивідуальної ліцензії, яка надає право на проведення валютної операції, тільки в день її видачі, не порушивши при цьому вимоги нормативно-правових актів, тобто виконати усі ці дії в один день, бо е-ліцензія видається лише на один день. У зв`язку із зазначеним (неможливість проведення валютної операції без порушення вимоги одного з нормативно-правових актів) Банк при виконанні операції з видачі е-ліцензії та відправленні на підстав неї коштів за кордон діяв виходячи з технологічного процесу проведення такої операції, застосовуючи ризик-орієнтований підхід для її оцінки на відповідність вимогам чинного законодавства та надаючи перевагу оцінці сутності операції.

Іншою підставою позову позивач вказує порушення НБУ порядку застосування до Банку заходів впливу. В акті перевірки спірна операція не визначена як порушення, а зазначено, що висновок стосовно відповідності/правомірності проведеної Банком операції з купівлі іноземної валюти у сумі 170 000,00 злотих валютному та/або банківському законодавству України не може бути сформульований під час перевірки, оскільки потребує консультацій. Іншого документу, складеного за результатами такої консультації, Банк не отримував, що свідчать про порушення НБУ порядку застосування до Банку заходу впливу, порушено право Банку на заперечення щодо кваліфікованого йому порушення. НБУ недотримано порядок проведення перевірки, бо документи, які покладені в основу висновку відповідача, отримані не під час проведення перевірки, а після її завершення шляхом подання до Банку запиту.

Ще однієї підставою позову вказано прийняття оскаржуваного рішення органом, сформованим із порушенням вимог чинного законодавства України. Оскаржуване рішення прийнято Комітетом з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем Національного банку (далі - Комітет з питань нагляду), рішення підписане заступником голови Комітету з питань нагляду Н.М.Дегтярьовою, яка не є членом Правління НБУ. Позивач, аналізуючи спеціальне законодавство, вказує, що Комітет з питань нагляду може бути створений Правлінням НБУ із числа членів Правління.

Позивач вважає, що оскаржуване рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

У відзиві на позовну заяву НБУ проти позову заперечує. Вказує, що нормативно-правові акти НБУ не забороняють отримувати е-ліцензію кожного наступного дня - для завершення здійснення банком операцій за дорученням клієнта. Процес отримання ліцензії, наведений у Положенні про функціонування автоматизованої інформаційної системи Національного банку України «Реєстр індивідуальних ліцензій на здійснення фізичними особами валютних операцій», затвердженому постановою Правління НБУ від 15.06.2017 № 54 (далі - Положення № 54), дозволяв отримати е-ліцензію у максимально спрощеному та автоматизованому порядку. Для здійснення клієнтом купівлі іноземної валюти для її перерахування з метою здійснення інвестиції за кордон клієнт повинен був отримати е-ліцензію ще до моменту купівлі іноземної валюти, а для завершення здійснення Банком операцій за дорученням клієнта вже для переказу іноземної валюти за кордон відповідно до статті 5 Декрету №15-93, отримати нову е-ліцензію з метою недопущення порушення. Купівля Банком коштів з поточного рахунку клієнта без е-ліцензії була здійснене з порушенням вимог Декрету №15-93, Положення № 281 та Положення № 54.

Щодо позиції Банку про порушення НБУ порядку застосування штрафних санкцій, то вказує, що НБУ приймає рішення про застосування заходів впливу у порядку, визначеному Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженим постановою Правління НБУ від 17.08.2012 № 346 (далі - Положення № 346). Відповідно до пункту 3.5 глави 3 розділу І Положення № 346 рішення Національного банку про застосування заходу впливу має містити, серед інших реквізитів та інформації, реквізити документа, у якому зафіксовані порушення. Положення № 346 не містить ніяких норм стосовно того, що цим документом обов`язково має бути акт, на чому наполягає Банк. При цьому Положення про порядок проведення виїзних, невиїзних перевірок з питань дотримання банками, небанківськими фінансовими установами, операторами поштового зв`язку вимог валютного законодавства України та перевірок пунктів обміну іноземної валюти на території України, затвердженого постановою Правління НБУ від 21.07.2007 № 338 (далі Положення №338) допускає можливість складання акта без фіксації в ньому порушення, а лише з описом спірної операції, кваліфікація щодо якої потребує додаткового вивчення. Складання ще одного акта або будь-яких додатків до вже складеного акта про перевірку Банку Положення № 338 не передбачає. НБУ після отримання висновків профільних департаментів НБУ проінформував Банк про остаточні висновки щодо кваліфікації його дій та порушення ним вимог Декрету №15-93, Положення № 281, Положення № 54.

Не вважає відповідач порушення НБУ порядку проведення перевірки в частині отримання документів щодо факту порушення не під час проведення перевірки з питань дотримання Банком вимог валютного законодавства, а після її завершення, бо НБУ було запитано у Банку документи в ході перевірки. По завершенню перевірки у Банку були запитані ще раз документи та пояснення з приводу проведеної спірної операції, на які Банк надав пояснення та документи.

Також відповідач вказує, що виключне право на утворення (формування складу, визначення повноважень) Комітету з питань нагляду належить Правлінню НБУ. При цьому закон не зобов`язує Правління НБУ утворювати Комітет виключно із членів Правління, тому вважає позицію Банку щодо прийняття рішення органом, сформованим із порушенням вимог чинного законодавства, необґрунтованою.

Відповідач просить у позові відмовити.

У відповіді на відзив представник позивача наполягає на тому, що нормативні акти НБУ містили суперечливі та взаємовиключні норми, які не могли бути одночасно дотримані при здійсненні валютної операції. У відзиві на позов НБУ наводить довільне трактування нормативних актів, вказуючи на те, що клієнт мав отримати е-ліцензію двічі: один раз для купівлі валюти, а інший для переказу її за кордон, а якщо такий переказ був неможливий в день купівлі валюти через особливості функціонування міжбанківського валютного ринку, то і третій. Отримання індивідуальної ліцензії НБУ потребує саме операція з переказу за межі України валютних коштів, а не їх купівля для цього на міжбанківському валютному ринку України. Остання операція є проміжною, необхідної для подальшого здійснення переказу, та окремо не ліцензується. Валютною операцією вважалась виключно операція з переказу за межі України інвестиції на суму 170 000, 00 польських злотих шляхом перерахування коштів в статутний капітал компанії WESTFRUITS sp.zo.o., купівля іноземної валюти для подальшого переказу за кордон не вважалась валютною операцією відповідно до визначення «валютної операції», наведеної в Декреті №15-93.

Не погоджується Банк з твердженням відповідача про те, що підставою для застосування штрафу може бути інший документ, а не лише акт перевірки, у даному випаду це доповідна Департаменту. Також документи, які надані Банком та покладені в основу висновку НБУ про порушення Банком вимог валютного законодавства, отримані відповідачем після проведення перевірки та відповідний запит, що також надавався після перевірки. Оскаржуване рішення винесено за наслідками перевірки, проведеної із порушенням порядку, встановленого Положенням № 338, на підставі документів, отриманих не в межах перевірки, а також підписане не членом Правління НБУ, а лише такі можуть входити до складу Комітету з питань нагляду.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач зазначає, що індивідуальної ліцензії НБУ згідно з пунктом 4 статті 5 Декрету №15-93 потребувала операція з переказування іноземної валюти з метою здійснення інвестицій за межі України. Така індивідуальна ліцензія згідно з пунктом 4 глави 4 розділу II Положення № 281 є підставою для купівлі іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України (далі - МВРУ). Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу IV Положення № 281 уповноважені банки приймають заяву про купівлю іноземної валюти до виконання протягом строку, необхідного для виконання такої валютної операції. Обов`язковим реквізитом заяви про купівлю іноземної валюти є підстава для купівлі іноземної валюти - посилання на документи, які відповідно до вимог цього Положення є підставою для купівлі іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України. Пунктом 5 глави І Положення № 54 установлено, що е-ліцензія є підставою для проведення фізичною особою валютної операції тільки в день її видачі. У зв`язку із специфікою функціонування режиму е-ліцензування НБУ в листі від 13.07.2017 № 40-0005/48633 було надано роз`яснення відповідно до якого допускалося за можливе у полі реквізиту «підстава для купівлі іноземної валюти» заяви на купівлю іноземної валюти на МВРУ (далі - заява) зазначити «е-ліцензія Національного банку України», «індивідуальна ліцензія Національного банку України в електронній формі». Але це роз`яснення стосується заповнення реквізитів заяви і ні в якому разі не стосується і не може стосуватися можливості виконання таких заяв без наявності підстави (е-ліцензії НБУ).

Єдиною підставою для купівлі іноземної валюти на МВРУ з метою проведення валютної операції, яка потребує наявності індивідуальної ліцензії НБУ, є саме індивідуальна ліцензія НБУ (е-ліцензія). Якщо на підставі отриманої е-ліцензії куплену валюту не переказано за межі України за призначенням, тобто валютна операція на яку видавалась е-ліцензія не проведена, така е-ліцензія підлягає анулюванню. При цьому Банк мав всі можливості отримати нову е-ліцензію для проведення тієї ж самої валютної операції, яка не була проведена. Для здійснення цього Положенням № 281 надається власнику ліцензії 10 робочих днів.

Банком не доведено і не надано доказів порушення НБУ порядку застосування штрафних санкцій та порушення порядку перевірки. Документи щодо спірної операції були отримані як раз під час проведення перевірки Банку з питань дотримання вимог валютного законодавства і долучені до акта, в якому ця операція була докладно описана (запит від 12.12.2018). Такі документи були отримані під час опрацювання питання щодо дотримання порядку подання статистичної звітності до НБУ. Положення №338 не містить жодної норми, яка б зобов`язувала НБУ під кожну операцію, яка перевіряється, отримувати знову ті ж самі документи (їх копії), які вже отримані від Банку під час перевірки інших операцій і є в наявності у НБУ і долучені до акта. Положення № 346 не передбачає ніяких норм, які б виключали можливість використовувати НБУ при прийнятті рішення про застосування до банків заходів впливу матеріали інших проведених ним перевірок. Пункт 3.1 глави 3 розділу І Положення № 346 передбачає широке коло джерел інформації, яка використовується НБУ при прийнятті рішення про застосування до банків заходів впливу.

З огляду на це, відповідач вважає твердження Банку про порушення НБУ порядку проведення перевірки (в частині отримання документів не під час проведення перевірки з питань дотримання вимог валютного законодавства) таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та є необгрунтованим.

НБУ притягнуто Банк до відповідальності за здійснення операції з купівлі іноземної валюти за відсутності індивідуальної ліцензії НБУ, що є порушенням Положення №281 та Декрету №15-93. Необхідність наявності індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення інвестиції за кордон до моменту купівлі іноземної валюти - як підстави для купівлі встановлена Положенням №281.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.04.2025.

У судовому засіданні 29.04.2025 представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у заявах по суті справи.

У судовому засіданні 29.04.2025 оголошена перерва до 01.05.2025.

01.05.2025 суд продовжив розгляд справи та у цьому ж судовому засіданні проголосив вступну та резолютивну частини судового рішення.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи учасників, викладені у заявах по суті справи, письмовими доказами, встановив такі обставини.

Департаментом фінансового моніторингу НБУ у період з 26.11.2018 по 16.01.2019 була проведена виїзна планова комплексна перевірка AT «Банк Кредит Дніпро» з питань дотримання вимог валютного законодавства та нормативно-правових актів НБУ, за наслідками якої оформлено акт №В/25-0011/13283/БТ від 13.02.2019.

В акті перевірки зазначено про порушення Банком, зокрема, пункту 2 статті 10, пункту 2 статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю».

Порушення пункту 2 статті 10 Декрету №15-93 стосувалося перекручення звітності про валютні операції за формами статистичної звітності №525, №503, №555 і описане в пункті 9 акта перевірки.

Ще в акті перевірки у пункті 10 описані результати перевірки щодо дотримання Банком порядку та умов торгівлі валютними цінностями, вони стосуються наступних операцій.

Клієнтом Банку ОСОБА_1 подано позивачу 23.08.2018 пакет документів на отримання фізичною особою індивідуальної ліцензії на здійснення валютної операції з метою інвестиції за кордон шляхом перерахування коштів в статутний капітал компанії WESTFRUITS sp.zo.o. (Польща) (заява про видачу е-ліцензії від 23.08.2018 на здійснення інвестицій за кордон). НБУ надано 29.08.2018 ОСОБА_1 індивідуальну е-ліцензію для здійснення інвестиції за кордон за №2476, що зафіксовано в автоматизованій інформаційній системі НБУ «Реєстр індивідуальних ліцензій на здійснення фізичними особами валютних операцій» згідно з Положенням № 54. Далі Банком за дорученням клієнта ОСОБА_1 на підставі е-ліцензії здійснено 29.08.2018 перерахування коштів у сумі 170 000,00 злотих на користь компанії WESTFRUITS sp.zo.o. (Польща), які було куплено до отримання е-ліцензії. Так, згідно заяви ОСОБА_1 про купівлю іноземної валюти або банківських металів для фізичної особи, яка не здійснює підприємницьку діяльність від 23.08.2018, куплені кошти в сумі 170 000,00 злотих, які зараховано 28.08.2018 на поточний рахунок клієнта.

Одночасно в акті перевірки зазначено, що висновок щодо відповідності/правомірності проведеної Банком цієї операції з купівлі іноземної валюти у сумі 170 000,00 злотих валютному та/або банківському законодавства України не може бути сформульований під час перевірки, оскільки потребує консультацій.

Також судом встановлено, що 12.12.2018 в ході проведення перевірки керівником робочої групи Департаменту фінансового моніторингу надіслано до Банку запит №2 про надання документів. Такий запит стосувався надання копій документів за операціями клієнтів, що наведені у додатку до запиту, форм статистичної звітності, і пояснень щодо перекручення звітності про валютні операції за формами статистичної звітності. У додатку до запиту містилися відомості по клієнту ОСОБА_1 , по якому Банком здійснено 29.08.2018 переказ коштів в сумі 170 000,00 польських злотих з його поточного рахунку на користь компанії WESTFRUITS sp.zo.o. (Польща) з метою здійснення інвестицій за кордон на підставі е-ліцензії НБУ від 29.08.2018 (платіжне доручення в іноземній валюті від 23.08.2018 №1).

Відповідь надана Банком 09.01.2019 та містила відомості про операції переказу коштів на підставі е-ліцензій НБУ, у тому числі по клієнту ОСОБА_1 на підставі е-ліцензії від 29.08.2018. Зі змісту відповіді не вбачається долучення документів до неї, у тому числі по вказаній операції.

25.01.2019 керівником інспекційної групи Департаменту фінансового моніторингу направлено до Банку запит на отримання документів вих. №36/Ф. Запит стосувався надання документів стосовно проведеної Банком операції з купівлі іноземної валюти у сумі 170 000,00 польських злотих на запит клієнта ОСОБА_1 , переказу коштів в сумі 170 000,00 польських злотих з поточного рахунку клієнта на користь компанії WESTFRUITS sp.zo.o. (Польща) з метою здійснення інвестицій за кордон, отримання е-ліцензії.

Банк у відповідь на запит надіслав запитувані документи, зокрема, ліцензію №2476 від 29.08.2018, заяву на видачу ліцензії, заяву на купівлю іноземної валюти, платіжне доручення в іноземній валюті від 23.08.2018, виписку про рух коштів.

13.02.2019 позивачу направлений акт перевірки.

Банком подані до НБУ заперечення на акт перевірки. Серед іншого, у запереченнях позивач, зазначив, що прийняв до уваги висновки акта щодо порушення пункту 2 статті 10 Декрету №15-93 в частині допущених випадків перекручення звітності про валютні операції за формами статистичної звітності №525, №503, №555. З метою недопущення подібних ситуацій в майбутньому проведена робота по проведенню програмного комплексу, додаткові інструктажі та навчання працівників. Далі Банк обширно виклав свої міркування стосовно відповідності/правомірності проведеної Банком операції з купівлі іноземної валюти у сумі 170 000,00 злотих за дорученням клієнта ОСОБА_1 , переказу коштів з метою здійснення інвестицій за кордон на підставі е-ліцензії. Вони аналогічні підставам позову в цій частині порушення.

У подальшому Департамент фінансового моніторингу НБУ на виконання протоколу Комітету з питань нагляду від 26.04.2019 та Юридичний департамент готували висновки стосовно відповідності/правомірності проведеної Банком операції з купівлі іноземної валюти у сумі 170 000,00 злотих валютному та/або банківському законодавства України. Висновок юридичного департаменту долучений до матеріалів справи, а висновок Департаменту фінансового моніторингу оформлений доповідною запискою від 25.07.2019.

Представники Банку були запрошені відповідачем на 04.07.2019 на робочу зустріч з Департаментом фінансового моніторингу та представниками інших департаментів НБУ стосовно дотримання Банком вимог валютного законодавства та нормативно-правових актів НБУ.

25.07.2019 Департамент фінансового моніторингу направив до Комітету з питань нагляду доповідну записку № В/25-0012/57652 з висновком про допущене порушення Банком пункту 13 розділу І, пункту 4 глави 4 розділу ІІ Положення №281 в частині купівлі Банком за дорученням (заявою) клієнта іноземної валюти за відсутності індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення валютної операції фізичною особою для здійснення інвестицій за кордон та накладення штрафу на Банк.

Рішенням Комітету з питань нагляду НБУ від 29.07.2019 №337/БТ про накладення штрафу на Банк застосовано штраф за перекручення статистичної звітності про валютні операції та порушення пункту 2 статті 10 Декрету №15-93 у розмірі 1 700,00 грн і за порушення статті 6 Декрету №15-93, пункту 13 розділу І, пункту 4 глави 4 розділу ІІ Положення №281, яке полягало у купівлі Банком за дорученням (заявою) клієнта іноземної валюти за відсутності підстави для купівлі іноземної валюти (індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення валютної операції фізичною особою для здійснення інвестицій за кордон), що є порушенням порядку й умов торгівлі іноземною валютою на міжбанківському валютному ринку України) у розмірі 1 291 176,01 грн, а всього 1 292 876,01 грн.

Позивач штраф сплатив, проте не погодився з рішенням НБУ від 29.07.2019 №337/БТ, через що звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.1999 № 679-XIV (далі - Закон № 679-XIV) Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Статтею 7 Закону № 679-XIV встановлено, зокрема, що Національний банк проводить грошово-кредитну політику, встановлює для банків правила проведення банківських операцій, здійснює банківське регулювання, здійснює відповідно до визначених спеціальним законом повноважень валютне регулювання, визначає порядок здійснення операцій в іноземній валюті, організовує і здійснює валютний нагляд за банками.

Спірні правовідносини на час здійснення Банком купівлі іноземної валюти та виконання доручення клієнта про перерахування коштів в статутний капітал іноземної компанії за кордон (23.08.2018 по 29.08.2018) регулювалися Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», який втратив чинність з 07.02.2019 на підставі Закону України від 21.06.2018 №2473-VIII.

В преамбулі до Декрету передбачено, що він установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Відповідно до частин першої-другої статті 5 Декрету №15-93 Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв`язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Згідно з пунктом 4 статті 5 Декрету №15-93 індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Зазначеною частиною визначено виключний перелік операцій, що потребують індивідуальних ліцензій. До вказаного переліку включено операції зі здійснення інвестицій за кордон, у тому числі шляхом придбання цінних паперів, за винятком цінних паперів або інших корпоративних прав, отриманих фізичними особами - резидентами як дарунок або у спадщину (підпункт «е» пункту 4 статті 5 Декрету №15-93).

За змістом частини першої статті 6 цього ж Декрету торгівля іноземною валютою на території України резидентами і нерезидентами - юридичними особами здійснюється через уповноважені банки та інші фінансові установи, що одержали ліцензію на торгівлю іноземною валютою Національного банку України, виключно на міжбанківському валютному ринку України. Структура міжбанківського валютного ринку, а також порядок та умови торгівлі іноземною валютою на міжбанківському валютному ринку визначаються Національним банком України.

У статті 11 Декрету №15-93 визначено повноваження Національного банку України у сфері валютного регулювання, серед яких: здійснює валютну політику виходячи з принципів загальної економічної політики України; видає у межах, передбачених Декретом, обов`язкові для виконання нормативні акти щодо здійснення операцій на валютному ринку України; забезпечує виконання уповноваженими банками функцій щодо здійснення валютного контролю згідно з Декретом та іншими актами валютного законодавства.

Національний банк України є головним органом валютного контролю, що здійснює контроль за виконанням правил регулювання валютних операцій на території України з усіх питань, не віднесених цим Декретом до компетенції інших державних органів (частина перша статті 13 Декрету №15-93).

Порядок та умови торгівлі іноземною валютою на міжбанківському валютному ринку України на час здійснення позивачем купівлі іноземної валюти визначались Положенням про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 10.08.2005 № 281.

Згідно з пунктом 4 розділу І цього Положення міжбанківський валютний ринок України - це сукупність відносин у сфері торгівлі іноземною валютою в Україні між суб`єктами ринку, між суб`єктами ринку та їх клієнтами (у тому числі банками-нерезидентами), між суб`єктами ринку і Національним банком України, а також Національним банком України і його клієнтами.

Відповідно до пункту 4 глави 4 розділу ІІ Положення № 281 власник індивідуальної ліцензії (дозволу) Національного банку на здійснення валютної операції має право купувати іноземну валюту за гривні та/або обмінювати іноземну валюту з метою виконання зобов`язань за цією операцією на підставі індивідуальної ліцензії (дозволу) та документів, передбачених умовами видачі цієї ліцензії (дозволу), крім випадків, якщо нормативно-правовим актом Національного банку, відповідно до якого видана ця ліцензія (дозвіл), таку купівлю (обмін) заборонено.

Пунктом 13 розділу ІІ Положення № 281 встановлено, що суб`єкти ринку мають право здійснювати торгівлю іноземною валютою виключно у випадках і в порядку, передбачених цим Положенням.

Порядок та умови видачі Національним банком індивідуальних ліцензій (е-ліцензій) фізичним особам на час виникнення спірних правовідносин був врегульований Положенням про функціонування автоматизованої інформаційної системи Національного банку України «Реєстр індивідуальних ліцензій на здійснення фізичними особами валютних операцій», затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.06.2017 № 54.

Відповідно до пункту 3 Розділу І Положення № 54 фізичній особі дозволяється протягом календарного року провести на підставі виданих їй е-ліцензій валютні операції на загальну суму, що не має перевищувати в сукупності 50000 доларів США включно (еквівалент цієї суми в іншій іноземній валюті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком на дату видачі відповідної е-ліцензії).

Для здійснення валютних операцій, що в сукупності перевищують суму, зазначену в абзаці першому пункту 3 розділу I цього Положення, фізична особа має звернутися безпосередньо до Національного банку для отримання в паперовій формі індивідуальної ліцензії на здійснення валютної операції відповідно до вимог окремих нормативно-правових актів Національного банку, що регулюють порядок видачі таких ліцензій.

При цьому, пунктом 4 глави І Положення № 54 е-ліцензія не може бути видана (отримана) на валютну операцію, що вже проведена (пункт 4 глави І Положення № 54).

Виходячи зі змісту наведених вимог Декрету №15-93, Положення № 281 та Положення №54, єдиною підставою для купівлі Банком іноземної валюти на МВРУ з метою проведення валютної операції, яка потребує індивідуальної ліцензії Національного банку, є індивідуальна ліцензія (в даному випадку - ліцензія зі здійснення інвестицій за кордон).

Банк має право здійснити купівлю іноземної валюти виключно за заявкою власника індивідуальної ліцензії на здійснення інвестицій за кордон та виключно за наявності такої ліцензії й документів, передбачених умовами видачі цієї ліцензії. Ніяких виключень з цих імперативних норм не передбачено.

При цьому така ліцензія має підтверджувати законність операції на здійснення інвестицій за кордон, яка згідно наведеного вище пункту 4 статті 5 Декрету №15-93 віднесена до ліцензованих операцій, а не на купівлю іноземної валюти, як помилково вважає позивач.

Також у пункті 1 розділу Положення № 281 зазначено, що за порушення вимог, установлених розділами I - III цього Положення, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 розділу V цього Положення, банки несуть відповідальність згідно зі статтею 16 Декрету.

Статтею 16 Декрету передбачено, що за торгівлю іноземною валютою банками та іншими фінансовими установами, національним оператором поштового зв`язку без одержання ліцензії Національного банку України та (або) з порушенням порядку й умов торгівлі валютними цінностями на міжбанківському валютному ринку України, встановлених Національним банком України застосовується штраф у сумі, еквівалентній сумі (вартості) зазначених валютних цінностей, перерахованій у валюту України за обмінним курсом Національного банку України на день здійснення таких операцій, з виключенням банку із Республіканської книги реєстрації банків або без такого виключення (пункт 3 частини 2).

Підставою для застосування штрафних санкції за частиною другою статті 16 Декрету №15-93 є порушення резидентами та нерезидентами правил валютного регулювання і валютного контролю в частині здійснення операцій з валютними цінностями без одержання індивідуальної ліцензії Національного банку України, а саме: за здійснення операцій з валютними цінностями, що потребують одержання ліцензії Національного банку України згідно з пунктом 4 статті 5 цього Декрету, без одержання індивідуальної ліцензії Національного банку України - штраф у сумі, еквівалентній сумі зазначених валютних цінностей, перерахованій у валюту України за обмінним курсом Національного банку України на день здійснення таких операцій.

З матеріалів справи вбачається, що 23.08.2019 клієнтом Банку ОСОБА_1 подано заяву про купівлю іноземної валюти у розмірі 170 000,00 злотих, підставою вказано: е-ліцензія НБУ, перерахування внеску в статутний фонд компанії WESTFRUITS sp.zo.o. (Польща) засновником. 23.08.2018 до НБУ банком подано заяву про видачу е-ліцензії для здійснення інвестицій за кордон.

Відповідно до банківської виписки 28.08.2018 Банк здійснив купівлю 170 000,00 польських злотих для клієнта на МВРУ в ПАТ «Укрсиббанк» та зарахував куплену за дорученням клієнта іноземну валюту на його поточний рахунок; 29.08.2018 Банк провів переказ коштів у розмірі 170 000,00 злотих як внеску в статутний фонд компанії WESTFRUITS sp.zo.o. (Польща) засновником.

29.08.2018 НБУ видано Банку ліцензію № 2476 на здійснення валютної операції фізичної особи ОСОБА_1 щодо здійснення інвестицій за кордон на суму операції 170 000,00 злотих. Фактично ліцензія видана після здійснення операції з купівлі валюти.

Отож Банк здійснив купівлю валюти ОСОБА_1 28.08.2018 відповідно до його заяви від 23.08.2018 у розмірі 170 000,00 злотих без наявності ліцензії на валютну операцію для здійснення інвестицій за кордон, бо відповідну ліцензію НБУ видало лише 29.08.2018, чим допущено порушення вимог статті 6 Декрету №15-93, пункту 13 розділу І, пункту 4 глави 4 розділу II Положення № 281.

Порушення порядку й умов торгівлі валютними цінностями Банком під час здійснення операції з придбання валюти тягне за собою накладення штрафу на підставі частини другої статті 16 Декрету №15-93.

У судовому засіданні представник позивача визнала порушення, проте вказувала на неналежне та недосконале нормативне регулювання валютних відносин Національним банком України в ситуації, коли положення діючих нормативно-правових актів не дозволяли провести валютну операцію на підставі е-ліцензії в один день, тому валютна операція зі здійснення інвестицій за кордон була проведена в день отримання е-ліцензії, що відповідає вимогами Декрету №15-93, а валюта придбана за день до того.

З цього приводу суд зазначає, що за змістом пункту 2 глави 1 розділу IV Положення № 281 уповноважені банки приймають заяву про купівлю іноземної валюти до виконання протягом строку, необхідного для виконання такої валютної операції. Обов`язковим реквізитом заяви про купівлю іноземної валюти є підстава для купівлі іноземної валюти - посилання на документи, які відповідно до вимог цього Положення є підставою для купівлі іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України.

Згідно з пунктом 4 глави 4 розділу II Положення № 281 власник індивідуальної ліцензії (дозволу) НБУ на здійснення валютної операції має право купувати іноземну валюту за гривні з метою виконання зобов`язань за цією операцією на підставі індивідуальної ліцензії та документів, передбачених умовами видачі цієї ліцензії.

У відповідності до пункту 5 Положення № 54 е-ліцензія є підставою для проведення фізичною особою валютної операції тільки в день її видачі.

Згідно з підпунктом 11 пункту 6 постанови НБУ від 13.12.2016 № 410 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» (далі - Постанова № 410) зобов`язано уповноважені банки для здійснення купівлі іноземної валюти за дорученням клієнтів попередньо зараховувати кошти в гривнях на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2900 «Кредиторська заборгованість за операціями з купівлі-продажу іноземної валюти, банківських та дорогоцінних металів для клієнтів банку» (далі - рахунок 2900). Із цього рахунку кошти можуть бути перераховані для купівлі іноземної валюти не раніше наступного операційного дня з дня зарахування гривень на цей рахунок.

Ні Постанова № 410, ні Положення № 281 не містять вимог щодо необхідності отримання е-ліцензії для здійснення попереднього обліку коштів на окремому аналітичному рахунку 2900.

Е-ліцензія є підставою виключно для операції з купівлі іноземної валюти на МВРУ і вимагається на дату здійснення такої операції (тобто на дату списання коштів в гривні з аналітичного рахунку та зарахування купленої іноземної валюти за цю гривню на поточний рахунок клієнта, а не на дату/період обліку коштів на аналітичному рахунку 2900) (пункт 4 глави 4 розділу II Положення № 281).

Згідно з підпунктом 2 пункту 11 Положення № 54 якщо валютна операція на підставі е-ліцензії не була проведена, вона підлягає анулюванню Національним банком згідно з електронним повідомленням уповноваженого банку, яке уповноважений банк надсилає не пізніше наступного робочого дня після дня видачі е-ліцензії.

При цьому, Положення № 54 не містить ніякої заборони щодо повторного отримання е-ліцензії для проведення тієї ж самої валютної операції, яка не була проведена. А відповідно до пункту 3 розділу III Положення № 281 клієнт-резидент зобов`язаний використати іноземну валюту, що куплена у встановленому порядку через суб`єкта ринку, не пізніше ніж за десять робочих днів після дня її зарахування на його поточний рахунок на потреби, зазначені в заяві про купівлю іноземної валюти.

Положення № 281, яке передбачало обов`язок купувати іноземну валюту з метою виконання зобов`язань за ліцензованою операцією (в даному випадку такою операцією є здійснення інвестицій за кордон) на підставі індивідуальної ліцензії, рівно як і Положення № 54 та Положення № 410, що регулюють порядок отримання такої ліцензії, були видані НБУ на виконання його повноважень, визначених Законом України «Про Національний банк України» та Декретом №15-93. На час виникнення спірних правовідносин норми вказаних Положень не були скасовані, змінені або визнані нечинними у встановленому законом порядку, а тому підлягали безумовному виконанню.

З огляду на викладене нормативно-правове регулювання, Банк мав отримати е-ліцензію на дату купівлю валюти для клієнта на МВРУ, тобто 28.08.2018, і в разі непроведення у цей день переказу коштів за кордон за дорученням клієнта, мав вжити заходів для отримання нової е-ліцензії для проведення тієї ж самої валютної операції, яка не була проведена. Для цього Положенням № 281 власнику ліцензії надається 10 днів. Таким чином, Банк мав змогу без порушення вимог чинного законодавства провести валютну операцію на підставі е-ліцензії. Нормативно-правові акти НБУ надавали можливість здійснити оспорювану операцію Банком в спрощеному режимі (ліцензія видається за допомогою автоматизованої системи в режимі он-лайн, без додаткових перевірок з боку НБУ, відповідальність за повноту і достовірність інформації, внесеної банком в автоматизовану систему несе сам банк).

Представник позивача наполягала на тому, що придбання валюти не є валютною операцією і статтею 5 Декрету №15-93 не передбачено отримання ліцензії на придбання валюти, ліцензованою операцією є здійснення інвестицій за кордон. Проте такі зауваження суд не вважає слушними, позаяк Положення № 281 чітко встановлює право суб`єкта міжбанківського валютного ринку України купувати іноземну валюту за гривні з метою виконання зобов`язань за цією операцією на підставі індивідуальної ліцензії та документів, передбачених умовами видачі цієї ліцензії (пункт 4 глави 4 розділу ІІ Положення №281). Системне тлумачення пункту 4 глави 4 розділу ІІ Положення № 281 у взаємозв`язку з пунктом 4 глави І Положення № 54, яким заборонено видачу (отримання) е-ліцензії на валютну операцію, що вже проведена, дає підстави для висновку, що така індивідуальна ліцензія має бути в наявності на момент придбання валюти.

Регулювання НБУ порядку купівлі іноземної валюти з метою здійснення інвестицій за кордон ґрунтується на законі та має легітимну мету - контроль за законністю переказу іноземної валюти за межі України у відповідності з економічними інтересами суспільства.

Наведене підтверджує висновок, що купівля Банком коштів в іноземній валюті на МВРУ з поточного рахунку клієнта без індивідуальної ліцензії була здійснена з порушенням вимог Декрету №15-93, Положення № 281 та Положення № 54.

Такі висновки суду відповідають та узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.10.2021 у справі №640/1724/20 у подібних правовідносинах, які в силу частини п`ятої статті 242 КАС України підлягають врахуванню судом при застосуванні норм матеріального права. Відмінними обставинами є лише те, що у справі №640/1724/20 спір стосувався отримання е-ліцензії на операції з розміщення валютних цінностей на рахунках і у вкладах за межами України (підпункт «д» пункту 4 статті 5 Декрету №15-93), а у розглядуваному випадку отримання е-ліцензії на здійснення інвестицій за кордон (підпункт «е» пункту 4 статті 5 Декрету №15-93).

У цій же постанові від 20.10.2021 у справі №640/1724/20 у пункті 20 Верховний Суд зазначив, що доводи скаржника, які викладені в касаційній скарзі у поєднання з встановленими судами попередніх інстанцій обставинами, зводяться до того, що між позивачем та відповідачем наявний спір щодо різного тлумачення приписів законодавства, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин. Разом із тим, позивач, як суб`єкт правовідносин, що регулюються нормативно-правовими актами прийнятими у сфері банківської діяльності та контролюються Національним банком України, повинен неухильно дотримуватись покладених на нього зобов`язань. Якщо суб`єкт банківських відносин не погоджується чи не розуміє вимог регулятора чи приписи законодавства, він має право утриматися від вчинення таких операцій, регулювання яких для нього є не зовсім зрозумілим, в іншому випадку банк має усвідомлювати наслідки та подальші санкції за порушення правил ведення цих операцій.

Щодо інших підстав позову, то вони стосуються недотримання, на думку позивача, Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженим постановою Правління НБУ від 17.08.2012 № 346. З цього приводу суд зазначає про таке.

21.06.2018 було прийнято Закон України «Про валюту і валютні операції» № 2473-VIII (далі Закон № 2473-VIII), який був опублікований 07.07.2018 та в силу статті 16 Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2473-VIII набрав чинності 07.02.2019.

Відповідно до пункту 8 статті 16 Закону № 2473-VIII банки, які до дня введення в дію цього Закону порушили вимоги Декрету та (або) нормативно-правових актів Національного банку з питань валютного регулювання та контролю, несуть відповідальність, передбачену законодавством України, що діяло на день вчинення таких порушень. Рішення про застосування до банків заходів впливу приймається органами валютного нагляду відповідно до компетенції, визначеної частинами п`ятою і шостою статті 11 Закону про валюту, у порядку, визначеному законодавством, що діє на день прийняття відповідного рішення.

Відповідно до пункту 3 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про валютний нагляд» від 03.01.2019 №13 (далі Положення №13), банки, які до дня введення в дію Закону про валюту порушили вимоги Декрету та/або нормативно-правових актів Національного банку з питань валютного регулювання та контролю, несуть відповідальність, передбачену статтею 16 Декрету №15-93, Положенням № 49, Положенням № 346, у редакції, що діяла на день вчинення відповідного порушення.

Таким чином, Закон № 2473-VIII не містить норм, які б пом`якшували або скасовували відповідальність за порушення, вчинені до введення його в дію, а передбачає, що відповідальність за порушення, вчинені до введення в дію Закону про валюту настає згідно із законодавством, яке діяло на момент вчинення порушення.

Відповідно до абзацу першого пункту 3 Постанови № 13 Банки, небанківські фінансові установи, національний оператор поштового зв`язку, які до дня введення в дію Закону України «Про валюту і валютні операції» порушили вимоги Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Указу Президента України від 27 червня 1999 року №734/99 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства» та/або нормативно-правових актів Національного банку України з питань валютного регулювання та контролю, несуть відповідальність, передбачену статтею 16 Декрету, Положенням про валютний контроль, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 08.02.2000 № 49, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 04.04.2000 № 209/4430 (зі змінами), Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 № 346 (у редакції, що діяла на день вчинення відповідного порушення).

Національний банк України приймає рішення про застосування заходів впливу за порушення, зазначені в абзаці першому пункту 3 цієї постанови: до банків - у порядку, визначеному Положенням № 346, у редакції, що діє на день прийняття рішення, зазначеного в абзаці другому пункту 3 цієї постанови.

Відповідно до п. 3.5 глави 3 розділу І цього Положення № 346 рішення Національного банку про застосування заходу впливу має містити зміст (назву) заходу впливу, що застосовується до банку, реквізити документа, у якому зафіксовані порушення або зазначені ознаки здійснення банком ризикової діяльності / який містить інформацію про застосування іноземних санкцій, опис порушення (із зазначенням норм законів України, нормативно-правових актів Національного банку, які порушено) / ризикової діяльності / інформації про застосування іноземних санкцій або вчинених дій (бездіяльності) банку, що призвели до порушення або до здійснення ризикової діяльності. Рішення Національного банку про застосування заходу впливу оформляється в установленому Національним банком порядку та є обов`язковим для виконання.

Позивач вказує, що оскаржуване рішенні міститься посилання на акт, як на документ, у якому зафіксоване порушення, натомість в акті спірна операція не визначена як порушення, а зазначено, що висновок щодо відповідності/правомірності проведеної Банком операції з купівлі іноземної валюти у сумі 170 000,00 злотих валютному та/або банківському законодавству України не може бути сформульований під час перевірки, оскільки потребує консультацій. Оскільки жодного іншого документу, складеного за результатами такої консультації, Банк не отримував, то позивач вважає, що такі дії відповідача не лише свідчать про порушення НБУ порядку застосування до Банку заходу впливу, але й призводить до порушення прав Банку на заперечення щодо кваліфікованого йому порушення.

З приводу цих міркувань позивача суд найперше зазначає, що ним вірно констатовано про те, що суть операції з купівлі іноземної валюти без наявності е-ліцензії викладена в акті перевірки від 13.02.2019, Банку було достеменно відомо, що така досліджувалася при комплексній перевірці. Позивач відразу ж після ознайомлення з актом перевірки скористався своїм правом для надання заперечень і надав письмові заперечення до акта перевірки від 13.02.2019 на 5 аркушах (які долучені до матеріалів адміністративної справи) і в основному такі стосувалися пояснень Банку на підтвердження правомірності проведення саме цієї операції. Фактично зміст заперечень аналогічний мотивам позову, що викладені у позовній заяві з цього питання, тому жодних порушень прав Банку на заперечення щодо кваліфікованого йому порушення судом не встановлено.

Разом з тим, дії НБУ щодо необхідності консультації стосовно відповідності/правомірності проведеної Банком операції з купівлі іноземної валюти у сумі 170 000,00 злотих валютному та/або банківському законодавству України відповідають пункту 7.4 глави 7 Положення № 338, який передбачає, що у разі виявлення під час проведення перевірки операції, висновок щодо відповідності якої чинному в період, що підлягає перевірці, валютному та/або банківському законодавству України, у тому числі нормативно-правовим актам Національного банку, не може бути сформульований під час перевірки, оскільки потребує консультацій з іншими уповноваженими працівниками Національного банку, в акті описується суть операції з докладною констатацією фактів і до нього додаються копії відповідних документів.

У даному випадку акт перевірки складався 13.02.2019, у ньому була викладена суть операції з докладною констатацією фактів з посиланням на первинні документи і у Банку були витребувані копії відповідних документів стосовно цієї операції.

Аналізуючи норми Положення №338, суд зазначає, що такі не визначають як в подальшому має оформлятися остаточний висновок щодо спірної операції, яка зафіксована в акті. У даному випадку представник НБУ пояснив, що були проведені зустрічі з Банком, на яких Банку було доведено до відома повну кваліфікацію порушення (зустріч із представниками Банку 04.07.2019, на яку Банк був запрошений листами НБУ від 21.06.2019 № 25-0011/32280 та № 25-0011/32461) і позивач був проінформований про результати висновків щодо спірної операції. Остаточний висновок оформлений у доповідній записці Департаменту фінансового моніторингу НБУ від 25.07.2019 № В/25-0012/57652 про накладення штрафу, яка направлена до Комітету з питань нагляду.

Оскаржуване рішення містить посилання як на акт перевірки від 13.02.2019, так і на доповідну записку від 25.07.2019, суд не вбачає порушень Положення №346. НБУ не допущено в процедурі прийняття рішення дій, які обмежували Банк чи то бути обізнаним з порушенням, чи то заперечувати проти порушення.

Також судом встановлено, що документи, які стосувалися спірної операції були надані Банком НБУ на запит від 25.01.2019, тобто до написання акта перевірки, але вже після проведення комплексної перевірки (яка тривала з 26.11.2018 до 16.01.2019).

В спірному випадку виїзна планова комплексна перевірка Банку з питань дотримання вимог валютного законодавства та нормативно-правових актів НБУ проводилася з 26.11.2018 по 16.01.2019. За змістом запиту НБУ від 25.01.2019 про надання документів по операції з придбання валюти для здійснення інвестицій за кордон ОСОБА_1 такі вимагалися в межах планової виїзної перевірки Банку з окремих питань дотримання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення. Тобто запит подавався в межах іншої перевірки, ніж виїзна планова комплексна перевірка Банку з питань дотримання вимог валютного законодавства та нормативно-правових актів НБУ.

В межах першої перевірки до Банку був направлений запит керівника робочої групи Департаменту фінансового моніторингу НБУ від 12.12.2018 про надання відомостей стосовно допущеного перекручення статистичної звітності, до якого потрапила і операція переказу коштів для здійснення інвестицій за кордон ОСОБА_1 . Проте в межах цього запиту Банк не надав документів по цій операцій, а лише надав пояснення, хоча в змісті запиту містилася й вимога про надання належним чином засвідчених копій документів за операціями клієнтів, у тому числі ОСОБА_1 . Частково в межах цього запиту НБУ мало отримати документи по спірній операції з придбання валюти для здійснення інвестицій за кордон ОСОБА_1 з метою переказу коштів як інвестицій за кордон. Водночас повний перелік документів стосовно цієї операції Банк надав саме на запит НБУ від 25.01.2019.

На думку суду, такі обставини щодо отримання від Банку копій документів, по яких встановлено порушення порядку та умов торгівлі валютними цінностями, після завершення перевірки, але до підписання акта перевірки не може свідчити про наявність підстав для скасування рішення, прийнятого за наслідками виїзної планової комплексної перевірки Банку. Порушення порядку отримання документів під час виїзної планової перевірки може бути підставою для ініціювання дисциплінарного провадження щодо керівника робочої групи, яка допустила таке, але аж ніяк для скасування оскаржуваного рішення у спірному випадку.

Суд звертає увагу, що в акті перевірки №В/25-0011/13283/БТ від 13.02.2019 відображена докладна інформація про валютну операцію, зазначені реквізити і назви документів, Банк надав усі первинні документи щодо купівлі іноземної валюти за заявою ОСОБА_1 та подальшого переказу коштів за кордон до реєстрації та підписання акта перевірки, фактично в процесі оформлення матеріалів перевірки.

Додатково з цього приводу суд зауважує, що Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо процесуальних порушень, допущених контролюючим органом під час перевірки, у співвідношенні зі встановленими обставинами порушення та їх наслідками.

Так, згідно з висновком Верховного Суду, сформованим у постанові від 22.05.2020 у справі № 825/2328/16, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 27.09.2022 у справі № 320/1510/20 та від 10.02.2022 у справі № 580/4215/19.

Крім того, у постанові від 13.06.2024 у справі № 320/4136/22 Верховний Суд зазначив, що саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його правомірності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акту, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на його прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Проте не кожен дефект акта робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його правомірність. Отже, порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

Отож, беручи до уваги такі висновки Верховного Суду, недотримання в повній мірі відповідачем положень нормативно-правових актів стосовно отримання документів від Банку у цій справі не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення НБУ за підтвердженого судом порушення Банком валютного законодавства.

Також суд не вбачає порушень в частині строку притягнення Банку до відповідальності. За приписами пункту 3.6 глави 3 розділу I Положення №346 Національний банк застосовує заходи впливу за порушення банківського законодавства, законодавства з питань фінансового моніторингу протягом шести місяців із дня виявлення порушення, але не пізніше ніж через три роки з дня його вчинення.

Матеріали перевірки, в яких вперше згадується про операції з питань дотримання порядку та умов торгівлі валютними цінностями, оформлені актом від 13.02.2019. Такі станом на дату акта перевірки ще не визначені як порушення, хоча вже виявлені. Оскаржуване рішення прийняте 29.07.2019, тобто з дотриманням наведених вище строків.

Ще однією підставою позову є прийняття рішення органом, сформованим з порушенням вимог чинного законодавства, а саме підписання оскаржуваного рішення не членом Правління НБУ. З цього приводу суд зазначає таке.

За змістом статті 14 Закону № 679-XIV Правління Національного банку згідно з Основними засадами грошово-кредитної політики через відповідні монетарні інструменти та інші засоби банківського регулювання забезпечує реалізацію грошово-кредитної політики, організує виконання інших функцій відповідно до статей 6 і 7 цього Закону та здійснює управління діяльністю Національного банку.

Повноваження Правління Національного банку виписані у статті 15 цього ж Закону, серед яких Правління Національного банку приймає рішення про застосування заходів впливу (санкцій) до банків та інших осіб, діяльність яких перевіряється Національним банком відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність" та інших законів України.

Відповідно до статті 16 Закону № 679-XIV Правління Національного банку є колегіальним органом та складається з шести осіб: Голови Національного банку, першого заступника та заступників Голови Національного банку. Правління Національного банку очолює Голова Національного банку.

Згідно зі статтею 17 цього ж Закону Правління Національного банку має право утворити Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем та делегувати йому повноваження щодо здійснення банківського регулювання та нагляду, в тому числі застосування до банків та інших осіб, які можуть бути об`єктом перевірки Національного банку України, заходів впливу (санкцій), передбачених законами України, крім заходів, передбачених пунктами 11-1-13 частини першої статті 73 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Отже, виключне право на утворення (формування складу, визначення повноважень) Комітету з питань нагляду належить Правлінню Національного банку. При цьому Закон № 679-XIV не зобов`язує Правління Національного утворювати Комітет виключно із членів Правління, як помилково вважає представник позивача.

Правлінням Національного банку було утворено Комітет, визначено його функції та повноваження відповідно до Положення про Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 24.07.201515 № 477 (далі - Положення № 477, наявне в матеріалах справи).

Відповідно до пункту 2 розділу І Положення № 477 Комітет з питань нагляду є спеціально створеним колегіальним органом, якому Правління Національного банку делегувало окремі повноваження щодо здійснення банківського регулювання і нагляду, валютного нагляду, державного регулювання і нагляду у сфері фінансового моніторингу, нагляду (оверсайта) платіжних систем.

Пунктом 65 розділу III Положення № 477 передбачено, що рішення Комітету оформляються на бланку Комітету з урахуванням вимог нормативно-правових та розпорядчих актів Національного банку, що регулюють питання обігу інформації з обмеженим доступом у Національному банку, та підписуються головуючим на засіданні Комітету.

Згідно з пунктом 35 Положення № 477 головуючим на засіданнях Комітету є голова Комітету, а в разі його відсутності заступник голови Комітету - директор Департаменту банківського нагляду.

Пунктом 32 розділу III Положення № 477 визначено, що Головою комітету є заступник Голови Національного банку, який згідно з розподілом функціональних обов`язків здійснює загальне керівництво та організовує роботу банківського нагляду, з реєстрації та ліцензування, фінансового моніторингу банківської системи.

Оскаржуване рішення від 29.07.2019 №337/БТ про накладення штрафу на Банк підписане уповноваженою особою заступником голови Комітету директором Департаменту банківського нагляду НБУ Н.М.Дегтярьовою.

Порушень порядку прийняття оскаржуваного рішення в цій частині судом не встановлено.

Отож, підсумовуючи викладене суд зазначає, що відповідальність за порушення в частині порушення порядку та умов торгівлі валютними цінностями була передбачена статтею 16 Декрету №15-93, повноваження НБУ щодо застосування штрафу були визначені цією ж нормою 16 Декрету і не передбачали права відповідача не застосовувати міри відповідальності. За перекручення звітності про валютні цінності відповідальність визначалася статтею 16 Декрету №15-93 та пунктом 2.8 розділу 2 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління НБУ від 08.02.2000 №49. Друге порушення позивач не спростовує, проте оскаржує рішення в цілому.

За встановлених у цій справі обставин і наведених нормативно-правових актів, суд висновує, що приймаючи оскаржуване рішення № 337/БТ від 29.07.2019 про притягнення позивача до відповідальності, Національний банк України діяв правомірно, у межах та у відповідності до визначених законодавством повноважень. Відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" (вулиця Жилянська, 32, місто Київ, 01033, ) до Національного банку України (вулиця Інституцька, 9, Київ, 01601, ) про визнання протиправним та скасування рішення відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 08 травня 2025 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

Суддя Мандзій О.П.

Суддя Подлісна І.М.