Справа № 741/276/25
Суддя: Крупина А. О.
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження номер 2-а/741/22/25
Єдиний унікальний номер 741/276/25
РІШЕННЯ

іменем України

05 травня 2025 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Крупини А.О.,

секретарів судового засідання Сокирки Є.В., Кузьменка І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року представник позивача адвокат Журба Вікторія Сергіївна, діючи в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулась до Носівського районного суду Чернігівської області з цим адміністративним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 січня 2025 року в місті Чернігова на блокпосту працівниками поліції було повідомлено ОСОБА_2 , що він, нібито, перебуває в розшуку, а в подальшому ОСОБА_2 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 для з`ясування обставин. Того ж дня близько 19 год 22 хв в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 посадовою особою взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 59 відносно позивача за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 59 ОСОБА_1 20 січня 2025 року о 19 год 07 хв було виписано направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби. Однак в порушення вимог ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ОСОБА_1 відмовився від отримання направлення та проходження ВЛК, чим скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення постановою № 59 від 24 січня 2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі за текстом ІНФОРМАЦІЯ_3 ) полковником ОСОБА_4 . ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (надалі за текстом постанова № 59).

Постанову № 59 від 24 січня 2025 року отримано позивачем 28 січня 2025 року.

Представник позивача вважає, що постанова № 59 від 24 січня 2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_4 є протиправною, оскільки винесена з порушенням установленого порядку накладення адміністративного стягнення, ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи, не підтверджена допустимими та належними доказами.

Позивачем, як особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час складання протоколу було надано свої пояснення, у зв`язку з чим ОСОБА_1 у відповідній графі протоколу зробив такий запис: «Від ВЛК відмовляюсь, оскільки у мене наявні стійкі хронічні захворювання, але медичних документів при собі не маю, що унеможливлює відобразити мій реальний стан здоров`я. Відмовлено у наданні професійної правничої допомоги».

У даному випадку права ОСОБА_1 в частині реалізації ним права на надання комісії ВЛК медичних документів для аналізу стану свого здоров`я, що передбачено пунктами 2,5 та 2,6 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, були порушені працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки направлення його на ВЛК було видано день в день із датою, у яку ОСОБА_1 був зобов`язаний пройти медичний огляд.

При цьому, вручення особі направлення або повістки про проходження ВЛК день в день з датою її проходження порушило права військовозобов`язаного, чим створило передумови до заздалегідь необгрунтованого та необ`єктивного висновку, оскільки особа не мала достатньо часу на подання на ВЛК всіх документів, що підтверджують стан здоров`я.

З цих підстав ОСОБА_1 був позбавлений можливості надати, зокрема, довідку КНП «Чернігівська облана лікарня» від 02 грудня 2019 року, КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» від 24 травня 2025 року, КНП «ЧМЛ № 2» від 24 січня 2025 року.

Звертала увагу суду, що жодної повістки ОСОБА_1 відповідачем для проходження ВЛК не надавалось та не надсилалось. Повістка для проходження ВЛК із направленням на медичний огляд військово-лікарською комісією дозволила б йому зібрати необхідні медичні документи для проходження ВЛК.

Відповідачем не доведено належними доказами факту відмови позивача від проходження медичного огляду військово-лікарською комісією для визначення придатності до військової служби, оскільки йому не було у належній формі запропоновано проходження медичного огляду, до того ж протокол про адміністративне правопорушення було складено в день складання направлення на проходження ВЛК, тобто без урахування строку, визначеного у ст. 24 постанови Кабінету Міністрів України № 560, що не відповідає вимогам Закону.

24 січня 2025 року на розгляді справи про адміністративне правопорушення представником позивача заявлялось усне клопотання про надання доказів того, що ОСОБА_5 визначений наказом керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 уповноваженою особою та має право складати протоколи про адміністративні правопорушення, про що також зазначено у поясненнях, що містяться у матеріалах справи. Водночас, працівником ІНФОРМАЦІЯ_3 порушено право позивача на отримання правової допомоги, що є достатньою підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Зазначене вище під час винесення постанови № 59 залишилося поза увагою відповідача, унаслідок позивач ОСОБА_1 було безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Тобто в даному випадку при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно нього ( ОСОБА_1 ) не враховано вимоги статті 280 КУпАП щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи, зокрема даних про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, а саме залишилася нез`ясованою наявність медичних документів щодо стану здоров`я для об`єктивного проходження ВЛК, подальше проходження ним обстеження та лікування у вузьких спеціалістів, не враховано, що чинне законодавство України не містить заборони щодо проходження військовозобов`язаним військово-лікарської комісії з метою визначення придатності для проходження військової служби не в день виявлення такого військовозобов`язаного. Крім того, відповідачем порушена процедура направлення військовозобов`язаної особи на проходження ВЛК. За таких обставин, на думку позивача, не можна вважати, що відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення дотримався вимог статті 280 КУпАП та врахував вимоги щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи.

З огляду на зазначене, вважає, що подія і склад адміністративного правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, яке нібито вчинено ОСОБА_1 , не доведені, не підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим просила суд оскаржувану постанову № 59 скасувати, а провадження у справі закрити відповідно до приписів статті 247 КУпАП. Одночасно просила суд стягнути з відповідача на користь позивача всі понесені судлові витрати, у тому числі витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн та судовий збір 605 грн 60 коп.

Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області Крупини А.О. від 11 лютого 2025 року відкрито позовне провадження у даній справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачу роз`яснено право подати відзив на позовну заяву до початку розгляду справи по суті, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 у строк для надання відзиву або у ньому надати суду таку інформацію:

- яким органом (посадовою особою) та о котрій годині здійснено доставлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до ІНФОРМАЦІЯ_2 ?;

- чи перебував на час доставлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розшуку як особа, яка ухиляється від військового обліку та мобілізації;

- до інформації надати копії документів на підтвердження, зазначених в інформації відомостей, а також копію документа щодо наявності у стрільця відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 повноважень на складання протоколу про адміністративне правопорушення № 59 від 20 січня 2025 року.

12 березня 2025 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , за змістом якого на позивача 20 січня 2025 року було складено протокол № 59 про вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП у зв`язку з відмовою від отримання направлення на ВЛК та проходження ВЛК, оскільки позивач у справі відмовився виконати обов`язок щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, закріплений абз. 3 частиною 1 статті 22 Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зокрема - громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

На розгляд справи ОСОБА_1 не прибув, додаткових пояснень не надав, натомість адвокат Журба В.С., яка представляла його інтереси, заявляла усне клопотання про закриття провадження по справі, надала письмові пояснення, які просила долучити до справи.

Заслухавши адвоката, долучивши до матеріалів справи надані адвокатом пояснення та дослідивши наявні докази, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було винесено постанову про притягнення позивача до адміністоративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн.

Нормами законодавства України військовозобов`язаним для проходження медичного огляду надається достатній час для тогго, щоб особа могла зібрати всі необхідні йому документи, а, отже, твердження у позовній заяві про те, що вручення особі направлення день в день порушує права ОСОБА_1 як військовозобов`язаного та створює передумову для заздалегідь необгрунтованого висновку щодо стану його здоров`я, є незрозумілими.

Необхідно критично відноситись до твердження адвоката стосовно того, що позивач не відмовлявся від проходження медичного огляду, адже останній у своїх поясненнях зазначав: «Від ВЛК відмовляюсь», хоча йому роз`яснювалась можливість отримати направлення та пройти медичний огляд у строки, передбачені Положенням від 14 серпня 2008 року № 402.

Факт відмови позивача від отримання направлення та проходження ВЛК підтверджується наявністю в матеріалах справи оригіналу виписаного ОСОБА_1 направлення. При цьому, до протоколу було долучено оригінал направлення на проходження медичного огляду, який отримувати позивач відмовився, а також акт відмови від проходження військово-лікарської комісії, які у сукупності з письмовими поясненнями ОСОБА_1 однозначно доводять відмову позивача від проходженян ВЛК за виписаним направленням.

Виписаному ОСОБА_1 направленню було присвоєно номер 1117 та зареєстровано у відповідному журналі.

Складання протоколу про адміністративне правопорушення в день видачі направлення на проходження медичного огляду відповідає нормам ч. 2 ст. 254 КУпАП, у відповідності до якої протокол про адміністративне правопорушення має бути складено протягом двадцяти чотирьох годин.

Акт відмови від проходження військово-лікарської комісії не може бути недопустимим доказом, оскільки цілком узгоджується з письмовими поясненнями, які були надані позивачем та є доказом у розумінні ст. 251 КУпАП, адже у ньому викладені фактичні дані щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення та він цілком узгоджується з іншими доказами у справі.

Маючи сумніви щодо повноважень ОСОБА_3 на складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, представник позивача не скористалась правом, передбаченим у ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», не сформувала відповідний запит та не отримала копії документів.

ІНФОРМАЦІЯ_3 самостійно виявив помилку у постанові № 59 та у подальшому постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27 лютого 2025 року було внесено зміни до оскаржуваної постанови в частині виправлення допущеної описки у написанні імені позивача. Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ним передбаченого законодавством обов`язку під час проведення загальної мобілізації в умовах триваючого протягом десяти років збройної агресії російської федерації проти України відповідає завданням, визначеним в ст. 1 КУпАП.

Щодо заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн представник відповідача вказав, що вказана сума є явно неспівмірною до розміру штрафу за оскаржуваною постановою (17000 грн), а справа, що розглядається, не є складною. Просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

У відповіді на відзив від 17 березня 2025 року представник позивача адвокат Журба В.С. просила адміністративний позов ОСОБА_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП задовольнити, оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити, стягнути з відповідача понесені судові витрати.

У судовому засіданні 31 березня 2025 року представник позивача адвокат Журба В.С. позов підтримала повністю з правових підстав та норм матеріального права, які у ньому зазначені, просила його задовольнити.

31 березня 2025 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 05 травня 2025 року.

У судове засідання 05 травня 2025 року позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Журба В.С., представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представник позивача 01 травня 2025 року подала до суду письмову заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, а представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи здійсними без участі представника ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За правилами ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Ураховуючи викладене, суд вважає за можливе провести судове засідання 05 травня 2025 року за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Судом установлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , починаючи з 19 серпня 2009 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

20 травня 2024 року позивач вчасно уточнив дані, на що указує військов-обліковий документ із застосунку «Резерв +».

Відповідно до протоколу № 59 про адміністративне правопорушення, складеного 20 січня 2025 року стрільцем другого відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 20 січня 2025 року о 19 год 07 хв було виписано направлення на проходження гр. ОСОБА_1 військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби. Однак, у порушення ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим скоїв адміністративне правопорушення, гр. ОСОБА_1 відмовився від отримання вказаного вище направлення та проходження військово-лікарської комісії, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться об 11 год 00 хв 24 січня 2025 року.

У протоколі містяться підпис особи, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема у графах щодо роз`яснення прав, повідомлення про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також щодо отримання другого протоколу. Протокол підписаний особою, яка його склала. В графі пояснення щодо змісту протоколу особою, яка притягується до відповідальності, власноруч зроблені пояснення: «Я, ОСОБА_1 , від ВЛК відмовляюсь, оскільки у мене наявні стійкі хронічні захворювання, але медичних документів при собі не маю, що унеможливлює відображення мій реальний стан здоров`я. Відмовлено у наданні професійної правничої допомоги».

У протоколі містяться підпис особи, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема у графах щодо роз`яснення прав, повідомлення про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також щодо отримання другого протоколу. Протокол підписаний особою, яка його склала. В графі пояснення щодо змісту протоколу особою, яка притягується до відповідальності, міститься власноруч зроблені пояснення: «Відмовився у зв`язку з тим, що відсутні документи з діагнозами».

20 січня 2025 року (вих. № 1117) ОСОБА_1 відповідачем у справі було видано направлення, яким він направлявся для встановлення придатності до проходження військової служби в Збройних Силах України у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, в особливий період, що підтверджується витягом з журналу реєстрації направлень на військово-лікарську комісію, наданого ІНФОРМАЦІЯ_6 13 лютого 2025 року у відповідь на адвокатський запит В. Журби в інтересах ОСОБА_1 .

Разом з цим, того ж дня (20 січня 2025 року) стрільцем другого відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 складено акт відмови від проходження військово-лікарської комісії, яким підтверджено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня його придатності (направлення № 1117 від 20 січня 2025 року). ОСОБА_1 роз`яснено про настання адміністративної відповідальності за відмову від проходження ВЛК у відповідності до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Солдат ОСОБА_3 , призначений на посаду стрільця другого відділення взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , є таким, що прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою та є особою, уповноваженою на складання адміністративних протоколів за ст. 210, 210-1, 211 КУпАП, що підтверджується наявними у справі витягами з наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 30 серпня 2024 року № 248 та від 25 грудня 2024 року № 700.

Витягом з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів стверджується, що ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_7 , узятий на облік ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ОСОБА_6 ) 31 серпня 2024 року, адреса: АДРЕСА_1 , підлягає призову на військову службу під час мобілізації, обліковувався як порушник; причина: неприбуття за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені у повістці (ст. 22 ЗУ «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку»). Примітка: створено автоматично.

Згідно з постановою № 59 від 24 січня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , полковником ОСОБА_4 , ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн за те, що останній, враховуючи строки, встановлені законодавством України для проходження ВЛК, після отримання направлення на ВЛК мав можливість зібрати необхідні йому медичні документи та пройти ВЛК у вказані вище строки. Однак він ( ОСОБА_1 ) категорично відмовився від отримання направлення та проходження ВЛК, а значить своїми діями в умовах вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Постановою № 59/1 від 27 лютого 2025 року по справі про адміністративне правопорушення виправлено описку, допущену у постанові № 59 від 24 січня 2025 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а саме у вступній та резолютивній частинах постанови зазначено ім`я особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, як « ОСОБА_7 » замість помилково вказаного « ОСОБА_7 ».

У подальшому 18 лютого 2025 року солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , військово-лікарською комісією був визнаний тимчасово непридатним на 4 місяці (переогляд 18 червня 2026 року), про що свідчить довідка № 36/615, видана ІНФОРМАЦІЯ_8 від 18 лютого 2025 року, висновок лікаря-невролога від 18 лютого 2025 року, військово-обліковий документ № 5 від 18 лютого 2025 року з відміткою про взяття на облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Не погодившись із постановою про накладення адміністративного стягнення № 59 від 24 січня 2025 року, представник позивача адвокат Журба В.С. 31 січня 2025 року звернулась до суду з адміністративним позовом.

Отже, спірні відносини між сторонами у даній справі склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (відмова від отримання направлення на проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби).

Встановленим в судовому засіданні правовідносинам підлягають застосуванню наступні норми права.

Так, статтею 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Зокрема, відповідно ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - передбачено стягнення у виді штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

17 березня 2014 року оприлюднено Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває на теперішній час.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Щодо постанови № 59 від 24 січня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП (відмова від отримання направлення на проходження ВЛК) суд зазначає про таке.

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Пунктом 3.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (зі змінами від № 4 від 03 січня 2025 року та № 153 від 27 лютого 2025 року) визначено, що медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, командирів військових частин, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України на підставі направлення, яке формується відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП. При цьому особам віком до 45 років видається направлення з метою визначення їх придатності до служби у Десантно-штурмових військах, підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті.

Відомості з направлення, сформованого за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, надсилаються до інформаційно-комунікаційної системи «Медична інформаційна система Збройних Сил України» шляхом електронної інформаційної взаємодії.

Контроль за направленням та проходженням військовозобов`язаними медичного огляду ВЛК покладається на керівника відповідного ТЦК та СП.

ВЛК при ТЦК та СП заводить на кожного військовозобов`язаного картку обстеження та медичного огляду (додаток 13) у паперовій формі за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності. Картка обстеження та медичного огляду скріплюється печаткою закладу охорони здоров`я (установи), в якому ця ВЛК проводить медичні огляди.

Військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого заформою № 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року№ 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (далі - форма № 025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.

Зазначені документи, а також особові справи офіцерського, сержантського, старшинського і рядового складу запасу ТЦК та СП до початку огляду подає для вивчення у ВЛК (пункт 3.5 глави 3 розділу II).

Згідно із Наказом Міністерства оборони № 262 від 27 квітня 2024 року пункт 2.8 глави 2 розділу I Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 доповнено підпунктом 2.8.6., яким визначено строки проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень, включно з необхідністю направлення на додаткові методи дослідження, лабораторні обстеження, визначаються з урахуванням необхідності отримання повної та об`єктивної інформації про стан здоров`я людини, та не можуть становити більше 14 днів.

Відтак зазначений підзаконний нормативно-правовий акт передбачає за об`єктивної потреби можливість проведення відповідного медичного огляду не за один день. Навпаки, такий огляд може тривати певний період, необхідний для вивчення стану здоров`я (стану придатності до військової служби), військовозобов`язаного.

Як встановлено у судовому засіданні позивач категорично не висловлював небажання проходити медичний огляд ВЛК та отримувати направлення на ВЛК, а лише просив надати йому можливість подати медичну документацію про стан свого здоров`я, що цілком узгоджується із вищевказаними нормами закону, з яких вбачається, що під час проходження медичного огляду військовозобов`язаний зобов`язаний надавати медичні документи щодо стану свого здоров`я. Дані, зазначені в наданих військовозобов`язаним медичних документах, враховуються лікарями під час здійснення медичного огляду.

Вказане також підтверджується поясненнями ОСОБА_1 , зазначеними у протоколі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, № 59 від 20 січня 2025 року, в яких останній зазначив про наявність в нього стійких хронічних захворювань, але медичних документів при собі не має, що унеможливлює відображення його реального стану здоров`я.

Влачноручно зазначене ОСОБА_1 у протоколі у графі пояснення: «Від ВЛК відмовляюсь», передбачає множинне його тлумачення або множинне його розуміння, від чого саме відмовлявся позивач, а тому суд не вбачає правових підстав для тверджень, що ОСОБА_1 відмовлявся від проходження військово-лікарської комісії, як і від отримання направлення на її проходження.

У такому випадку посадова особа ТЦК та СП мала можливість шляхом надання повістки визначити іншу дату прибуття для отримання направлення на проходження ВЛК, замість цього в той же день було передчасно складено протокол та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 24 січня 2025 року.

Так, відповідно до п. 74 Порядку резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Водночас, в матеріалах справи наявний акт про відмову від проходження медичного огляду та від отримання направлення на проходження медичного огляду від 20 січня 2025 року, в якому не вказано у який строк має бути завершений медичний огляд. В свою чергу, сторона позивача наголошував на тому, що ОСОБА_1 не погоджується з тим, що такий огляд він має проходити саме 20 січня 2025 року, тобто в день видачі такого направлення.

Окрім цього, у судовому засіданні представник позивача акцентував увагу суду, що ОСОБА_1 не ухилявся від отримання направлення на ВЛК, лише просив надати йому час на надання медичної документації. Наголошував на тому, що у випадку б отримання належним чином оформленої повістки та направлення мав проходити медичний огляд за встановленою чинним законодавсвом процедурою із наданням відповідної медичної документації.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що посадовою особою відповідача як суб`єкта владних повноважень, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не було належним чином надано оцінку документам та не перевірено доводи ОСОБА_1 , зазначені в поясненнях під час складання протоколу.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився та не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення посадова особа повною мірою дотрималася вимог 280 КУпАП та при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача врахувала вимоги щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, не доведена, в той час, як відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Так, представником відповідача не надано суду доказів (в тому числі фото/відеофіксації моменту категоричної відмови ОСОБА_1 від отримання направлення на проходження медичного огляду), які б спростували пояснення позивача та доводили правомірність винесеної постанови.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно зі ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18 липня 2020 року у справі № 216/5226/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова № 59 від 24 січня 2025 року винесена з порушеннями норм чинного законодавства, оскільки в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення не було достатньо з`ясовано всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню шляхом скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі.

Водночас суд привертає увагу ОСОБА_1 , що встановлення судом у межах цієї адміністративної справи наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення у його діях (бездіяльності) за описаних вище обставин ніяким чином не знімає з нього конституційного обов`язку із захисту Вітчизни та обов`язку, визначеного у ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за наявності законних підстав, зокрема, з`явитися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду, пройти медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. В свою чергу, певні недоліки у діях посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_9 під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення не можуть бути засобом ухилення від мобілізації за наявності конституційного обов`язку захисту Батьківщини від невиправданої та жорстокої агресії російської федерації.

Вирішуючи вимогу про стягнення судових витрат, суд виходить з того, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина 1, пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Пунктом 1 частини 3 статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 4 статті 134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частинами 5, 6 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 9 статті 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

На підтвердження суми витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. представник позивача адвокат Журба В.С. подала до суду: копію договору від 29 січня 2025 року про надання правничої допомоги, гонорар за яким складає 7000 грн., акт виконаних робіт за договором про надання правничої допомги № 39 від 29 січня 2025 року, ордер про надання адвокатом Журбою В.С. правничої допомоги ОСОБА_1 від 31 січня 2025 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру № 39 від 29 січня 2025 року про прийняття від ОСОБА_1 суми 7000 грн. за договором про надання правничої допомоги № 39 від 29 січня 2025 року.

У той же час, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Дослідивши документи та враховуючи предмет спору, суд дійшов висновку, що вартість витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн., що заявлена до стягнення з відповідача, є завищеною. Вказані витрати не можна вважати такими, що є «неминучими».

Суд враховує, що дана справа є справою незначної складності, а правовідносини, які є предметом розгляду в межах цієї справи, не є складними, що свідчить про те, що підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи для адвоката.

Отже, суд вбачає підстави для часткового стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями ч. 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати позивача у даній справі складають 605 грн 60 коп. судового збору, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_10 на користь ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.77, 139, 229, 244, 246, 262, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову за № 59, винесену 24 січня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_10 полковником ОСОБА_4 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_10 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_10 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про сторони у справі:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_11 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код згідно ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 5 травня 2025 року.

Суддя Анатолій КРУПИНА