Справа № 380/3113/24
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/3113/24 пров. № А/857/20782/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року (суддя Костецький Н.В., ухвалене в м. Львові) у справі №380/3113/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з наведених підстав, з врахуванням заяви про зміну предмету позову та доповнення його підстав, просив: визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у ненаданні військовозобов`язаному майору юстиції запасу ОСОБА_1 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України від 21.10.1993 № 3543-ХІІ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в редакції Закону України від 11 квітня 2024 року №° 3633-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку згідно його заяви від 23 травня 2024 року, відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати військовозобов`язаному майору юстиції запасу ОСОБА_1 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України від 21.10.1993 №° 3543-ХІІ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в редакції Закону України від 11 квітня 2024 року №° 3633-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку, згідно його заяви від 23 травня 2024 року, відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 витрати на: сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок), а також за подання апеляційної скарги на ухвалу від 19 лютого 2024 року про повернення позовної заяви в сумі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок); правничу допомогу адвоката, визначені згідно з умовами договору від 22 січня 2024 року № 24.01-22.01 про надання правничої допомоги, на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті ОСОБА_1 .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у ненаданні військовозобов`язаному майору юстиції запасу ОСОБА_1 на підставі абз.6 ч.1 ст. 23 Закону України від 21.10.1993 р. № 3543-ХІІ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, згідно його заяви від 13.12.2023 р., відстрочки від призову за мобілізацією на особливий період під час дії правового режиму воєнного стану. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.05.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Повернуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 надміру сплачений судовий збір у розмірі 242,24 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у сумі 484,48 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 подали апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції.

Позивач- ОСОБА_1 , з підстав наведених у своїй апеляційній скарзі, просив рішення від 23 липня 2024 року Львівського окружного адміністративного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у ненаданні військовозобов`язаному майору юстиції запасу ОСОБА_1 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України від 21.10.1993 № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в редакції Закону України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», згідно його заяви від 23 травня 2024 року, відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, визнати протиправною. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати військовозобов`язаному майору юстиції запасу ОСОБА_1 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543- XII, в редакції Закону № 3633-IX, згідно його заяви від 23 травня 2024 року, відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 1211,20 грн, за подання апеляційної скарги на ухвалу від 19 лютого 2024 року про повернення позовної заяви в сумі 2422,40 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з апеляційним переглядом рішення суду від 23 травня 2024 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 , з підстав наведених у своїй апеляційній скарзі, просив скасувати оскаржуване рішення Львівського окружного адміністративного суду, а саме в частині: визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у ненаданні військовозобов`язаному майору юстиції запасу ОСОБА_1 на підставі абз.6 ч.1 ст. 23 Закону України від 21.10.1993 р. № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», згідно його заяви від 13.12.2023 р., відстрочки від призову за мобілізацією на особливий період під час дії правового режиму воєнного стану; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.05.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні; стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 1000,00 грн. та судового збору в сумі 484, 48 грн.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому не погоджується з доводами апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Що стосується поданого представником апелянта- ОСОБА_1 клопотання в якому він просить:

1. рішення від 23 липня 2024 року Львівського окружного адміністративного суду скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС;

2. стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_4 , який перебуває на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені в суді: першої інстанції на сплату судового збору в загальній сумі 3 633,60 грн, з яких за подання позовної заяви 1211,20 грн, за подання апеляційної скарги на ухвалу від 19 лютого 2024 року про повернення позовної заяви 2422,40 грн; апеляційної інстанції на сплату судового збору в загальній сумі 1 453,44 грн, а також витрат на професійну правничу допомогу (мають бути понесені) на загальну суму 11000,00 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Підстави для скасування рішення повністю або частково з закриттям провадження у справі у відповідній частині визначено положеннями статті 319 КАС України.

Згідно із ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Підстави для закриття провадження у справі наведено у статті 238 КАС України.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Аналіз наведеної правової норми дає підстави для висновку, що у разі встановлення під час розгляду справи виправлення відповідачем оскаржуваних позивачем порушень, суд має вирішити питання щодо можливості закриття провадження у справі.

При цьому, вирішуючи зазначене питання, суд має з`ясувати, чи не призведе закриття провадження у справі до того, що законні права та інтереси позивача не будуть відновлені навіть після виправлення відповідачем оскаржуваних порушень.

Тобто, для застосування наведеної вище підстави для закриття провадження у справі необхідна сукупність певних фактів. Зокрема, оскаржувані порушення мають бути виправлені самостійно суб`єктом владних повноважень, а також мають бути відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання таких рішень, дій або бездіяльності протиправними.

Як установлено колегією суддів, предметом даного спору є визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у ненаданні військовозобов`язаному майору юстиції запасу ОСОБА_1 відстрочки від призову за мобілізацією на особливий період під час дії правового режиму воєнного стану; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 , надати військовозобов`язаному майору юстиції запасу ОСОБА_1 відстрочку від призову за мобілізацією на особливий період під час дії правового режиму воєнного стану.

Крім того, в позовній заяві ОСОБА_1 викладено прохання здійснити розподіл судових витрат.

Представником позивачки адвокатом Галушкою В.В. в заяві про закриття провадження у справі зазначено, що оскільки оскаржувана у справі № 380/3113/24 Львівського окружного адміністративного суду бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка полягає у ненаданні комісією останнього ОСОБА_1 відстрочки від призову за мобілізацією на особливий період на підставі п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII, в редакції Закону № 3633-IX, виправлена цим суб`єктом владних повноважень, то згідно абзацу першого ч. 1 ст. 319 КАС, у поєднанні з п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС, існують правові підстави для скасування в апеляційному порядку рішення суду від 23.07.2024 та закриття провадження у справі.

Натомість, суд апеляційної інстанції зазначає, що наведеного не достатньо для того щоб уважати відновленими права ОСОБА_1 у повному обсязі, так як застосувавши інститут «закриття провадження у справі» позивач, у такому випадку, буде позбавлений можливості отримати відшкодування понесених судових витрат.

Так, відповідно до ч.2 ст.321 КАС України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Порядок розподілу судових витрат наведеного у главі 8 «Судові витрати» КАС України.

За наслідками аналізу вказаних законодавчих приписів колегією суддів установлено, що вони не наділяють апеляційний суд повноваженнями здійснити розподіл судових витрат у разі закриття провадження у справі з підстав передбачених п.8 ч.1 ст.238 КАС України.

До того ж, зміст ухвали наведено у статті 248 КАС України.

Положеннями вказаної норми до змісту ухвали не включено розподілу судових витрат.

В контексті наведеного апеляційний суд також акцентує увагу на тому, що відшкодування судових витрат, згідно із п.10 ч.3 ст.2 КАС України, є однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства.

Окрім цього, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що окрім ОСОБА_1 , також апеляційну скаргу подано ІНФОРМАЦІЯ_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року у справі №380/3113/24.

Також відповідач подав заперечення на клопотання про закриття провадження в частині стягнення витрат на правничу допомогу та судового збору.

Відтак, беручи до уваги означене, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі п.8 ч.1 ст.238 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України та наказом командира 9 армійського корпусу Сухопутних військ Збройних Сил України від 10.01.2023 №4 був звільнений з військової служби у запас за підп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу через сімейні обставини або інші поважні причини у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років.

В подальшому, 13.12.2023 року ОСОБА_1 направив на адресу відповідача поштовим зв`язком заяву від 13.12.2023 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час дії правового режиму воєнного стану у порядку абз. 9 ч. 3 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Однак, відповіді на заяву від 13.12.2023 відповідач не надав у місячний строк, тобто в термін до 18.01.2024 року, представник позивача направив відповідачу адвокатський запит від 24.01.2024 щодо надання інформації та копій документів про результати розгляду заяви від 13.12.2023 і прийняте за результатами розгляду рішення.

Представник позивача отримав на електронну пошту відповідь відповідача від 06.02.2024 року № 1235, згідно якої на заяву від 13.12.2023 простою кореспонденцією було скеровано позивачу відповідь від 27.12.2023 року № 14359.

Так, листом від 27.12.2023 № 14359 відповідач повідомив позивача про те, що у разі виявлення бажання скористуватись своїм правом на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію необхідно прибути до Центру та написати заяву по зразку. Поінформовано, що необхідно надати паспорт громадянина України, картку фізичної особи платника податків, довідку про реєстрацію місця проживання (за наявності), оригінал військового квитка або тимчасового посвідчення та оригінали документів, які засвідчують право на відстрочку. Окремо звернуто увагу на вимоги, що містяться в абз. 3 п. 3.2 глави 3 розділу Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України наказу МОУ № 402 від 14.08.2008 щодо проходження повторного медичного огляду військовозобов`язаних. Додатково поінформовано, що згідно ч. 11 ст. 38 ЗУ Про військовий обов`язок і військову службу призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

В подальшому, у зв`язку із набранням 18.05.2024 року чинності Законом України від 11.04.2024 року №3633-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку та постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, 23.05.2024 року позивачем особисто подано голові комісії відповідача заяву від 23.05.2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час дії правового режиму воєнного стану, за формою, визначеною додатком 4 до Порядку № 560. До вказаної заяви позивачем долучено копії документів, визначених у Додатку 5 до Порядку № 560, для підтвердження обставин, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII.

Позивач, ОСОБА_1 стверджує, що в порушення вимог абзацу другого п. 60 Порядку № 560, ні у семиденний строк з дати отримання заяви від 23.05.2024 та документів, які підтверджують право на відстрочку, ні до поточної дати комісією відповідача не надано йому рішення про результати розгляду його заяви і прийняте за результатами її розгляду рішення. Крім цього, відповідачем не надано відповіді на адвокатський запит представника позивача від 12.06.2024 щодо надання рішення про надання позивачу відстрочки згідно його заяви від 23.05.2024 та документів, які підтверджують право на відстрочку.

Крім цього, у мобільному додатку Резерв+ відсутні відомості про надання позивачу відстрочки, що підтверджується відповідним витягом від 29.06.2024.

Відтак, вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся в суд із даним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. На момент розгляду адміністративної справи судом першої інстанції та на даний час строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Як вірно вказано судом першої інстанції правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (далі - Закон № 3543-XII, зі змінами, внесеними Законом України від 11.04.2024 року №3633-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку).

Пунктом 5 ч. 1 ст. 23 вказаного закону, в редакції чинній на момент звернення до відповідача із заявою від 23.05.2024 передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років.

Як передбачено п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154 (далі Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки). Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.

Абз. 9 п. 11 Положення №154 передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

Суд першої інстанції вірно вказав, що з 18.05.2024 змінено порядок отримання відстрочки від військової служби, оскільки внесені зміни до ст. 23 Закону №3543-XII. Також із вказаної дати набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 (далі - Порядок №560, в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою від 23.05.2024 до відповідача), який визначає алгоритм отримання військовозобов`язаними особами відстрочки.

Так, відповідно до п.п. 56, 57 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Як передбачено пунктами 58-60 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації. Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлятися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади. На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом. Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення. У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку. До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Зважаючи на наведені положення законодавства, на дату вирішення справи судом першої інстанції комісію відповідача наділено повноваженнями розглядати питання про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Відтак, враховуючи ту обставину, що заява позивача від 23.05.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не розглянута відповідачем у встановленому законодавством порядку, та враховуючи, що станом на час вирішення спору відповідач наділений відповідними повноваженнями, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправну бездіяльність відповідача, у цій частині.

З приводу позовних вимог про зобов`язання відповідача надати позивачу відстрочку, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що прийняття відповідачем рішення про надання відстрочки від призову на військову службу є його дискреційними повноваженнями.

Так, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Відтак, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Зважаючи на наведене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача від 23.05.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Враховуючи все викладене вище колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що виходячи з принципів розумності та справедливості, пропорційності, реальності адвокатських витрат, враховуючи співмірність, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, підлягають відшкодуванню витрати позивача на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1000,00 грн. понесених витрат в суді першої інстанції.

Окрім цього апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, про повернення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 надміру сплаченого судового збору у розмірі 242,24 грн. та стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у сумі 484,48 грн.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Що стосується стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу від 19 лютого 2024 року про повернення позовної заяви 2422,40 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи при поданні апеляційної скарги на ухвалу суду від 19 лютого 2024 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року про повернення позовної заяви у справі № 380/3113/24 скасовано та передано справу (заяву) на розгляд суду першої інстанції.

З врахуванням положень статті 139 КАС України слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду від 19 лютого 2024 року у розмірі 2422,40 грн.

Щодо стягнення на користь позивача з відповідача витрат по сплаті судового збору саме за подання апеляційної скарги на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року, то колегія суддів зазначає, що, оскільки сама апеляційна скарга позивача залишена без задоволення, то не підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за її подання.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції на загальну суму 11000,00 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції до матеріалів справи надано: ордер на надання правничої допомоги Серії ВС №1299421 від 09.08.2024 року, акт передачі-приймання наданих послуг за Договором №24.01-22.01 від 22.01.2024 року про надання правничої допомоги.

Відповідно до вказаного акту адвокатом надано такі послуги:

1.1. підготовка та подання апеляційної скарги (вартість послуги 5000 грн.);

1.2. підготовка двох заяв з процесуальних питань (вартість послуги 1000 грн.);

1.3. підготовка відзиву на апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (вартість послуги 5000 грн.).

Суд звертає увагу, що при встановленні розміру гонорару за надання професійної правничої допомоги враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року N 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України Про адвокатуру та адвокатську діяльність. Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відтак, виходячи з принципів розумності та справедливості, пропорційності, реальності адвокатських витрат, враховуючи співмірність, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, враховуючи залишення апеляційних скарг без задоволення, суд вважає належним і достатнім способом відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції є лише стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1000,00 грн. понесених витрат саме при підготовці відзиву на апеляційну скаргу відповідача.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року у справі №380/3113/24 без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 1000 (одна тисяча) гривень.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга