Справа № 620/7464/24
Суддя: Василь НЕПОЧАТИХ
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року Чернігів Справа № 620/7464/24

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Непочатих В.О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить:

- визнати протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , викладене у листі б/н від 29.04.2024 про відмову у наданні звільнення ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою, із збереженням грошового забезпечення з 12.01.2023 по 16.02.2023 включно;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою, із збереженням грошового забезпечення з 12.01.2023 по 16.02.2023 включно.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України було повідомлено про отриману травму, неможливість виконання службових обов`язків та подальше проходження лікування вдома його безпосереднього начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також прямого начальника НОМЕР_2 прикордонного загону ОСОБА_2 . Долученими результатами медичного огляду було підтверджено наявність встановленого діагнозу, який унеможливлював виконання ним службових обов`язків, що вимагало подальшого його звільнення від їх виконання, шляхом оголошення наказу по військовій частині. Тому рішення відповідача, що викладене у листі від 29.04.2024 про відмову у наданні звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою, із збереженням грошового забезпечення з 12.01.2023 по 16.02.2023 включно, позивач вважає протиправним.

Відповідачем подано відзив, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що наказами начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.01.2023 № 3-ВВ «Про особовий склад» та від 13.01.2023 № 9-ВВ «Про особовий склад» ОСОБА_1 було звільнено від виконання службових обов`язків через хворобу у період з 02.01.2023 по 12.01.2023. Зазначає, шо 12.01.2023 позивач прибув до управління ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України, але за медичною допомогою до медичного пункту ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України не звертався. Після закінчення звільнення від виконання службових обов`язків через хворобу ОСОБА_1 на службу не прибув, тому наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України від 20.01.2023 № 118-АГ було призначено службове розслідування. Також зазначає, що позивачу грошове забезпечення за січень 2023 року та лютий 2023 року виплачено у повному обсязі.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якому звернув увагу суду, що ним неодноразово направлялися рапорти про необхідність надати відпустку у зв`язку з хворобою, а тому відповідач був проінформований про діагноз позивача. Також зазначає, що інформація про його хворобу була відома начальнику медичної служби та безпосередньому начальнику, оскільки протягом 11 та 12 січня 2023 року він неодноразово звертався з рапортами на ім`я начальника прикордонного загону щодо відмови начальником медичної служби надавати йому необхідне медичне обстеження та транспортування до закладу охорони здоров`я.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період, до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).

02.01.2023, рухаючись з місця тимчасового проживання до місця дислокації підрозділу, ОСОБА_1 отримав травму ноги.

У період з 12.01.2023 по 16.02.2023 позивач перебував на лікуванні у Державній установі «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Чернігівській області», про що повідомив командира ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).

Згідно копій наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.01.2023 № 3-ВВ, від 11.01.2023 № 7-ВВ, від 13.01.2023 № 9-ВВ позивач був звільнений від виконання службових обов`язків через хворобу, починаючи з 02.01.2023 по 12.01.2023.

У зв`язку з отриманою травмою, позивачем на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 були подані рапорти від 12.01.2023, 20.01.2023, 30.01.2023 з проханням продовжити лікарняний з 12.01.2023 до 17.02.2023 (а.с. 8-10).

Проте, вказані рапорти не були розглянуті відповідачем.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 по справі № 620/2106/23 (https://reestr.court.gov.ua/Review/119719693) позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не розгляду рапортів ОСОБА_1 від 12.01.2023, 20.01.2023, 30.01.2023; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) розглянути рапорти ОСОБА_1 від 12.01.2023, 20.01.2023, 30.01.2023, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В решті позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2024 по справі № 620/2106/23 (https://reestr.court.gov.ua/Review/116709837) рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог. Ухвалено в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) розглянути питання щодо виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 12.01.2023 по 16.02.2023 року включно. В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 залишено без змін.

На виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 у справі № 620/2106/23, щодо розгляду рапортів від 12.01.2023, 20.01.2023 та 30.01.2023, відповідач листом від 29.04.2024 повідомив позивача, що у зв`язку з тим, що він не надав до медичної установи прикордонного загону довідки про тимчасову непрацездатністю рядового або начальницького складу про його лікування, прикордонний загін не може надати позивачу лікарняний відповідно до вказаних рапортів.

Також зазначено, що грошове забезпечення за період з 12.01.2023 по 16.02.2023 виплачено позивачу у повному розмірі (а.с. 17).

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася з Указами Президента України.

За приписами абзацу четвертого статті 1 Закону України від 21.10.1993 № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини сьомої статті 1 Закону № 2232-XII виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, військова служба передбачає професійну діяльність саме придатних до неї за станом здоров`я громадян України.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут), визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців, зокрема, Державної прикордонної служби України.

У відповідності до статті 12 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

В силу вимог статті 14 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтею 115 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-ХІV визначено, що вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Суд зазначає, що рапорт передбачає собою вид службового документу, який є письмовим зверненням військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.

Згідно статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби (абзац другий статті 11 вказаного Закону).

Отже, військовослужбовець у разі часткової втрати працездатності має право подати рапорт командиру (начальнику), який повинен його розглянути та надати відповідь по суті порушених питань.

Порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період, визначаються та регулюються Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі - Положення № 1115/2009).

Згідно з абзацом 1 пункту 13 Положення № 1115/2009 право видавати накази по особовому складу мають Голова Державної прикордонної служби України та згідно з визначеними ним повноваженнями посадові особи з числа його заступників, керівник розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, начальники (командири) регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, загонів Морської охорони, ректор вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби, начальники навчальних центрів, науково-дослідних установ та органів забезпечення, які утримуються на окремих штатах і за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище.

Суд зауважує, що наслідком подання та розгляду рапорту військовослужбовця є наказ по особовому складу про задоволення чи відмова у задоволенні рапорту.

Наведене свідчить про те, що, за загальним правилом, рапорт військовослужбовця має бути розглянутий командиром військової частини. Розглянутим вважається рапорт, по якому прийнято рішення (наказ) та таке рішення (наказ) доведено до військовослужбовця належним чином.

За встановленими обставинами, рапорти ОСОБА_1 від 12.01.2023, 20.01.2023, 30.01.2023 не розглянуті командиром військової частини, рішення про задоволення або відмову у задоволенні рапортів позивача не було прийнято та доказів прийняття такого рішення матеріали справи не містять.

Суд не приймає до уваги, лист б/н від 29.04.2024 про відмову у наданні звільнення ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою, із збереженням грошового забезпечення з 12.01.2023 по 16.02.2023 включно, оскільки він підписаний представником ІНФОРМАЦІЯ_3 за довіреністю ОСОБА_3 , що суперечить чинному законодавству, яким передбачено право видавати накази по особовому складу надається командиру військової частини.

Таким чином, не розглянувши рапорти позивача стосовно порушених у них питань, та не прийнявши за результатами їх розгляду відповідного рішення, відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством, чим допустив протиправну бездіяльність.

У відзиві відповідача зазначено, що за результатами проведення службового розслідування було встановлено, що в діях позивача можливо вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України, за відсутність його без поважних причин з 12.01.2023.

Однак, суд звертає увагу, що обставини внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно ухилення позивача від військової служби, не впливають на встановлений вимогами чинного законодавства обов`язок відповідача щодо розгляду рапортів позивача, оскільки позивач, попри призупинення військової служби, залишається у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 та розпорядженні командира військової частини.

У відповідності до пункту 7 Розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказ Міністерства внутрішніх справ України 25.06.2018 № 558 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 за № 854/32306, грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачено йому або виплачено в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Підпунктом 1 пункту 4 Розділу V вказаної Інструкції передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, у тому числі тим, хто перебуває в розпорядженні, та тим, хто на день вибуття на лікування звільнений від посад, за весь період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою, безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою згідно з висновком військово-лікарської комісії, але не більше чотирьох місяців з дня вибуття з органу Держприкордонслужби (крім випадків, коли законодавством передбачені більш тривалі терміни перебування на лікуванні) виплачується грошове забезпечення за останніми штатними посадами, які вони займали.

Грошове забезпечення в цьому разі обчислюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, на які військовослужбовці мали право на день звільнення від посад (звільнення від виконання службових обов`язків). У разі якщо в зазначені періоди у військовослужбовців відбулися зміни розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням та додаткових видів грошового забезпечення або норм грошового забезпечення, грошове забезпечення перераховується з урахуванням нових розмірів за кожним з видів грошового забезпечення з дня, з якого відбулися відповідні зміни.

Таким чином, питання про наявність або відсутність правових підстав для збереження грошового забезпечення позивачу за період з 12.01.2023 по 16.02.2023 має бути вирішено під час прийняття наказу начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 за наслідками розгляду рапортів ОСОБА_1 від 12.01.2023, 20.01.2023, 30.01.2023, що не було здійснено відповідачем.

За приписами частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до першого абзацу частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Натомість, другий абзац частини четвертої вищевказаної статті передбачає, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково шляхом визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо неналежного розгляду рапортів ОСОБА_1 від 12.01.2023, 20.01.2023, 30.01.2023, та не вирішення питання щодо виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 12.01.2023 по 16.02.2023; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) розглянути рапорти ОСОБА_1 від 12.01.2023, 20.01.2023, 30.01.2023 та прийняти рішення по суті порушених в них питань, з вирішенням питання про збереження грошового забезпечення за період з 12.01.2023 по 16.02.2023.

Стосовно інших посилань учасників справи, то суд зазначає, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 9, 72-74, 77, 139, 241-246, 262, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо неналежного розгляду рапортів ОСОБА_1 від 12.01.2023, 20.01.2023, 30.01.2023, та не вирішення питання щодо виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 12.01.2023 по 16.02.2023.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) розглянути рапорти ОСОБА_1 від 12.01.2023, 20.01.2023, 30.01.2023 та прийняти рішення по суті порушених в них питань, з вирішенням питання про збереження грошового забезпечення за період з 12.01.2023 по 16.02.2023.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07.05.2025.

Суддя Василь НЕПОЧАТИХ