Справа № 320/2090/25
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у частині

07 травня 2025 року 320/2090/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувсяь у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить суд (орфографія, пунктуація та стилістика автора збережені):

-визнати протиправними та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2023 № 879 «Про результати службового розслідування»;

-визнати протиправними та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 05.10.2023 № 671 «Про результати розслідування нещасного випадку»;

-визнати протиправним та скасувати акт проведення розслідування нещасного випадку від 02.10.2023 № 609/8119 за формою НВ-2;

-визнати протиправним та скасувати акт службового розслідування від 02.12.2023 № 609/8119;

-зобов`язати відповідача провести повторне службове розслідування обставин отримання травми ОСОБА_1 18.09.2023 року, відповідно до вимог наказу Міністерства оборони України від 27.10.2021 № 332 «Про затвердження Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України», з урахуванням висновків суду та скласти за його результатами відповідні акти.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходив службу по мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 з 09.03.2022 по 01.04.2024. Останній має статус ветерана військової служби (посвідчення серії НОМЕР_2 від 04.09.2024). З 21.06.2023 по 18.09.2023 перебував у зоні бойових дій у смт Північне Донецької області, що підтверджено довідкою Військової частини НОМЕР_1 №609/12341 від 30.12.2023. Обіймав посаду командира мінометного взводу, характеризувався як дисциплінований і професійний (характеристика від 31.12.2023). Зазначено, що 18.09.2023 під час виконання обов`язків отримав тяжку бойову травму: відкрита ЧМТ, забій головного мозку ІІ ступеня, крововилив, множинні переломи, забої. Первинну допомогу надано о 13:15, евакуйований до Загальновійськового медичного закладу Державної прикордонної служби України (м. Дружківка), далі проходив лікування у стаціонарах Києва та Вишгорода. Діагностовано органічне ураження мозку, пневмонію, психоорганічний синдром. Причинний зв`язок між пораненням і службою підтверджено висновками Військово-лікарською комісією (від 11.10.2023 №1642-л/н, 14.12.2023 №23172) та Медико-соціальною експертною комісією (06.03.2024 №1033/02), у результаті військовослужбовцю встановлено ІІ групу інвалідності. Позивач вважає, що Військова частина НОМЕР_1 не провела повторного службового розслідування, попри звернення від 29.11.2024 (вих. №29-11|10|2024). Відповіді на нього досі не надано. Позивач вказує на порушення при складанні акту службового розслідування №609/10107 від 02.12.2023: виявлені неточності та невідповідності встановленим фактам; зафіксовано вибухову воронку неподалік місця події, що свідчить про мінометний обстріл; не зафіксовано цього у журналі бойових дій; дії ОСОБА_1 охарактеризовані як недисциплінованість без належної оцінки бойової ситуації; не з`ясовано, чи ДТП стало наслідком мінометного обстрілу; висновки зроблені без індивідуального підходу. Окрім цього, позивач вважає, що розслідування проведено неповно, а встановлення факту «нещасного випадку» - сумнівне, службові порушення вказані загально, без конкретизації. Таким чином, позивач звернувся до суду та просить задовольнити вимоги у повному обсязі, для об`єктивного з`ясування обставин травмування.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Вісьтак М. Я.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 року ухвалено поновити строк для звернення до суду з адміністративним позовом та відкрити провадження в адміністративній справі №320/2090/25, яка буде розглядатись суддею Вісьтак М.Я. одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд, розглянувши позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними та скасування актів про розслідування нещасного випадку і службового розслідування, перевіривши матеріали адміністративної справи, дослідивши позовну заяву та оцінивши наведені доводи, при вирішенні питання щодо наявності підстав для розгляду справи в цій частині в порядку адміністративного судочинства, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Рішення суб`єкта владних повноважень у контексті положень Кодексу адміністративного судочинства України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Тобто, обов`язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

За частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Водночас право на судове оскарження не є абсолютним, наявність лише формальної або процедурної помилки, без врахування рішення, яке має для суб`єкта конкретні юридичні наслідки, не є підставою для звернення до суду.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Визначальним для розуміння спору як адміністративно-правового є не тільки участь суб`єкта владних повноважень, але й характер відповідного спору та його наслідки для суб`єкта спірних правовідносин. Спір набуває ознак публічно-правового за умов здійснення органом публічної влади та /або їх посадовими особами у цих відносинах владних управлінських функцій.

Разом з тим, акт розслідування нещасного висновку від 02.10.2023 № 609/8119 за формою НВ-2, акт розслідування від 02.10.2023 за формою НВ-3 та акт службового розслідування від 02.12.2023 № 609/10107 фіксують певні обставини та не є остаточними документами, які зобов`язують до вчинення будь-яких дій, самі по собі не породжують певних правових наслідків, висновки даних актів не мають обов`язкового характеру для позивача, а є лише передумовою для прийняття уповноваженим суб`єктом командиром військової частини НОМЕР_1 , відповідного рішення.

Акти службового розслідування не є документами, які містить норми права загальної або індивідуальної дії та не має обов`язкового характеру для суб`єкта по відношенню, до якого він винесений. Питання правомірності та обґрунтованості актів службового розслідування можуть бути оцінені судом у разі оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятих на його реалізацію.

Окрім цього, суд зазначає, що акт службового розслідування породжує обов`язок тільки для суб`єкта владних повноважень (розглянути і прийняти рішення). Акт службового розслідування може слугувати посиланням на докази вчинення особою певного порушення. Тому позивач в цій частині оскаржує не рішення суб`єкта владних повноважень, а певне посилання на докази. Докази (самі по собі) не можуть порушувати його права і інтереси, що відповідно до приписів частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України виключає наявність порушеного права, яке підлягає захисту.

Рішеннями, які створюють для особи правові наслідки, є рішення, якими посадова особа, яка призначила службове розслідування, у встановленому порядку за наявності підстав вживає адміністративних та організаційних заходів, чи ініціює питання про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності. Зазначеними рішеннями є накази командира військової частини НОМЕР_1 від 05.10.2023 №671 «Про результати розслідування нещасного випадку» та від 31.12.2023 №879 «Про результати службового розслідування».

Аналогічні правові позиції висловлено Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 02.10.2019 у справі № 821/2137/15-а, від 31.05.2022 у справі № 280/5247/20, від 30.11.2020 у справі № 640/19574/18.

За приписами частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява № 45783/05).

Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (п.п. 24-25 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006, заяви № 29458/06 і № 29465/04).

У випадку розгляду цієї адміністративної справи Київським окружним адміністративним судом, останній не відповідатиме критерію "суд, встановлений законом" у розумінні статті 6 Конвенції, оскільки не буде дотримано юрисдикційної умови такої відповідності (суд повинен бути повноважним, діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Отже, з урахуванням положень Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, акти розслідувань за формами НВ-2, НВ-3 та акт службового розслідування є проміжними документами, що не породжують самостійних юридичних наслідків для позивача та не мають обов`язкового характеру. Вони не створюють, не змінюють і не припиняють прав чи обов`язків позивача, а лише фіксують обставини, які можуть бути враховані суб`єктом владних повноважень при прийнятті рішення. Таким чином, не самі акти можуть бути предметом адміністративного спору, а рішення, прийняті на їх підставі, що мають обов`язковий характер та породжують юридичні наслідки.

Суд, врахувавши суть спірних правовідносин, беручи до уваги всі наведені обставини, дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у частині, а саме: визнати протиправним та скасувати акт проведення розслідування нещасного випадку від 02.10.2023 № 609/8119 за формою НВ-2 та визнати протиправним та скасувати акт службового розслідування від 02.12.2023 № 609/8119, у зв`язку з тим, що вказані вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі наведеного та керуючись статтями 19-21, 238, 248, 256, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

Провадження у частині позовних вимог, а саме: визнати протиправним та скасувати акт проведення розслідування нещасного випадку від 02.10.2023 № 609/8119 за формою НВ-2 та визнати протиправним та скасувати акт службового розслідування від 02.12.2023 № 609/8119, у адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Роз`яснити учасникам справи, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15-ти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Вісьтак М.Я.