Справа № 380/18625/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/18625/24 пров. № А/857/2920/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року (головуючий суддя Грень Н.М., м. Львів) у справі № 380/18625/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В:

04.09.2024 ОСОБА_1 (позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 28 від 31.07.2024 р;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи із 24 липня 2024 року, зарахувавши до загального страхового стажу позивача період проходження служби в рядах Збройних сил з 05.08.1981 по 15.09.1992 та період його роботи за межами України в Республіці Білорусь з 01.11.1994 по 01.11.1996, з 03.11.1996 по 01.04.1999, з 03.05.1999 по 30.06.2000, з 14.11.2000 по 09.02.2001, з 14.02.2001 по 16.07.2001.

Позов обґрунтовує тим, що позивач 24.07.2024 звернувся до ГУ ІІФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУПФ України в Одеській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача. Рішенням Головною управління Пенсійною фонду України в Одеській області від 31.07.2024 №28 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. Відповідно до вказаного рішення за доданими документами до страхового та пільгового стажу не зараховано періоди навчання та військової служби, а також роботи на території республіки білорусь у зв`язку з припиненням 23.12.2023 дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць «Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992». Позивач вважає оскаржуване рішення пенсійного органу протиправним, оскільки періоди його роботи в республіці білорусь припадають на чинність зазначеної угоди. Із вказаних підстав просив суд задовольнити позов.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року адміністративним позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії від 31.07.2024 № 28. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період проходження служби в рядах Збройних сил з 05.08.1981 по 15.09.1992 та період роботи за межами України в республіці білорусь з 01.11.1994 по 01.11.1996, з 03.11.1996 по 01.04.1999, з 03.05.1999 по 30.06.2000, з 14.11.2000 по 09.02.2001, з 14.02.2001 по 16.07.2001 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.11.2024 року скасувати та прийняте нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю. Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що відповідно до ст.40 Закону №1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата за весь період страхового стажу, починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. Довідку про заробітну плату позивач не надав. Апелянт вказує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. москва; Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди. Крім цього, з 23.12.2023 припинено дію Угоди між Урядом України та Урядом республіки білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення.

13.03.2025 позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. Доводи відзиву аналогічні доводам адміністративного позову. Крім того, зазначає, що апелянтом не спростовано висновків суду першої інстанції, доказів протилежного до суду апеляційної інстанції ним (апелянтом) не надано. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 (дата заповнення 01.11.1994), в межах спірного періоду позивач працював на посадах, в тому числі на території республіки білорусь:

- 01.11.1994 прийнятий на роботу монтажником 3р.в ООО «Таксімо» м. Мінськ РБ;

- 01.11.1996 звільнений за власним бажанням по ст.31 КЗоТ РБ;

- 03.11.1996 - прийнятий сторожем у Ясен-сад 477 Заводського РОО м. Мінськ РБ;

- 01.04.1996 звільнений за власним бажанням по ст.31КЗоТ РБ;

- 03.05.1999 прийнятий на роботу головного механіка у СП «Белтехноінформ» м. Мінськ РБ;

- 30.06.2000- звільнений за власним бажанням по ст.31КЗоТ РБ;

- 14.11.2000 прийнятий на роботу інженера 1 категорії у СП «Будтехпрогрес» м.Мінськ РБ;

- 09.02.2001- звільнений за власним бажанням по ст.31КЗоТ РБ;

- 14.02.2001- прийнятий на роботу майстром енергетичної системи ООО «Унімод» м. Мінськ РБ;

- 16.07.2001- звільнений за власним бажанням по ст.37КЗоТ РБ;

ОСОБА_1 звернувся 24.07.2024 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №28 від 31.07.2024 позивачу відмолено в призначенні пенсії. За документами до страхового та пільгового стажу не зараховано: періоди навчання згідно диплому НОМЕР_2 від 21.06.1986 та військової служби згідно військового квитка НОМЕР_3 від 27.06.1994, оскільки зазначене прізвище з помилкою; період роботи на території республіки білорусь з 01.11.1994 по 01.11.1996 року, з 03.11.1996 по квітень 1999, з 03.05.1999 по 30.06.2000, з 14.11.2000 по 09.02.2001, з 14.02.2001 по 16.07.2001, у зв`язку з 23.12.2023 припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», відповідного до якого зупинено у відносинах, зокрема, з республікою білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України 03 березня 1998 року № 140/98-ВР. Громадянам, які працювали на території російської федерації, стаж можливо зарахувати по 31.12.1991 рік.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №28 від 31.07.2024 протиправним та таким, що порушує його право на належне соціальне забезпечення, позивач звернувся до суду з метою його скасування та зобов`язання відповідача призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (Закон № 1058).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років. Починаючи з 1 січня 2019 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу: від 15 років до 21 років з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 із змінами (Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Щодо твердження апелянта про не зарахування до страхового стажу періоду роботи за межами України в республіці білорусь з 01.11.1994 по 01.11.1996, з 03.11.1996 по 01.04.1999, з 03.05.1999 по 30.06.2000, з 14.11.2000 по 09.02.2001, з 14.02.2001 по 16.07.2001, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до трудової книжки наданої позивачем = серії НОМЕР_1 (дата заповнення 01.11.1994), в межах спірного періоду працював на посадах, в тому числі на території республіки білорусь:

- 01.11.1994 прийнятий на роботу монтажником 3р.в ООО «Таксімо» м. Мінськ РБ;

- 01.11.1996 звільнений за власним бажанням по ст.31 КЗоТ РБ;

- 03.11.1996 - прийнятий сторожем у Ясен-сад 477 Заводського РОО м. Мінськ РБ;

- 01.04.1996 звільнений за власним бажанням по ст.31КЗоТ РБ;

- 03.05.1999 прийнятий на роботу головного механіка у СП «Белтехноінформ» м. Мінськ РБ;

- 30.06.2000- звільнений за власним бажанням по ст.31КЗоТ РБ;

- 14.11.2000 прийнятий на роботу інженера 1 категорії у СП «Будтехпрогрес» м.Мінськ РБ;

- 09.02.2001- звільнений за власним бажанням по ст.31КЗоТ РБ;

- 14.02.2001- прийнятий на роботу майстром енергетичної системи ООО «Унімод» м. Мінськ РБ;

- 16.07.2001- звільнений за власним бажанням по ст.37КЗоТ РБ;

Отже, період роботи з 01.11.1994 по 01.11.1996, з 03.11.1996 по 01.04.1999, з 03.05.1999 по 30.06.2000, з 14.11.2000 по 09.02.2001, з 14.02.2001 по 16.07.20010 року на території республіки білорусь підтверджується належними доказами, а відтак, на переконання апеляційного суду не зарахування до страхового стажу вищевказаного періоду є протиправним.

Суд апеляційної інстанції зазначає, відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Так, стаття 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Водночас, колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу, що Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» прийнято рішення про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. москві. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому припинення російською федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.

Суд першої інстанції правильно зауважив, що згідно з частиною першою статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Стосовно посилань апелянта на припинення Україною участі в Угоді з 19.06.2023 суд враховує таке.

Відповідно до ст.13 Угоди від 13.03.1992, кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Разом з тим, ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Згідно з ч.1 ст.25 Закону України «Про міжнародні договори України», припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

З огляду на визначені правові наслідки припинення дії міжнародного договору України, слідує висновок, що денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання; вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди 19.06.2023.

Та більше, право позивача на врахування довідок для перерахунку пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування документів з республіки білорусь.

Отже, аналіз наведених норм вказує на те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

З огляду на встановлені судом обставини, на переконання колегії суддів, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 31.07.2024 №28 про відмову у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо не зарахування до стажу позивача період проходження служби в рядах Збройних Сил, суд зазначає таке.

Згідно із абзацом 2 частини першої статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

З долученої до копії трудової книжки та військового квитка серії НОМЕР_3 від 27.06.1994, позивача убачається, що з 05.08.1981 по 15.09.1992. ОСОБА_1 був призваний на військову службу.

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлено, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям.

Питання зарахування до стажу періоду служби в Радянській армії, регулювалось у 1980-х роках Положенням про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженим Постановою Ради міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року № 590.

Так, підпунктом «к» пункту 109 цього Положення передбачено, що окрім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба у складі Збройних Сил СРСР.

Статтею 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною четвертою вказаної статті Закону Про військовий обов`язок і військову службу передбачено види військової служби, до яких, і зокрема, віднесено й строкову військову службу (базову).

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції, про наявність всіх необхідних документів для зарахування спірних періодів для зарахування до загального страхового стажу позивача.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року у справі №380/18625/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний