Справа № 520/468/25
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

29 квітня 2025 року Справа № 520/468/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мороко А.С,

при секретарі судового засідання - Домніч О.В.,

за участю: представника позивача - Філь М.О., представника відповідача - Краснорудської Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0-2035 від 20.03.2023 р. за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 р. в сумі 178638,00 грн. та № 0-2035 від 20.03.2023 р. за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 р. в сумі 78714,00 грн.

Ухвалою суду адміністративну справу за вищевказаним позовом прийнято до розгляду, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому судовому засіданні 29.04.2025 представник відповідача підтримав своє клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з порушенням позивачем строків звернення до суду. В обґрунтування вказаного клопотання представник відповідача вказав, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення було надіслано на податкову адресу позивача: АДРЕСА_2 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення - 30.06.2023, повернуто Укрпоштою за зворотною адресою 01.08.2023 (поштове відправлення № 236), у зв`язку з закінченням строку зберігання Тобто, представник відповідача вважає, що вони фактично вручені відповідно до вимог ПК України 01.08.2023. Відтак, початком відліку строку для оскарження податкових повідомлень-рішень є 01.08.2023. З огляду на приписи ч. 2 ст. 122 КАС України строк звернення до суду сплив відповідно 01.02.2024. З відповідним позовом позивач звернувся 08.01.2025, що свідчить про свідоме та тривале зволікання з реалізацією позивачем його права на судове оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, враховуючи, що строк судового оскарження є обмеженим, в силу положень чинного законодавства. Отже, позов подано через одинадцять місяців після спливу строку на звернення до адміністративного суду, що є підставою для залишення такого позову без розгляду.

Представник позивача у відповіді на відзив заперечувала проти задоволення клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду з підстав того, що ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 починаючи з 14.01.2001 р. по 04.04.2019 р., відповідно до відмітки у паспорті серії НОМЕР_1 . У подальшому, 05.04.2019 року ОСОБА_1 здійснила зміну місця реєстрації на нову: АДРЕСА_4 , відповідно до відмітки у паспорті серії НОМЕР_1 .

Також позивачка 03.12.2021 року направила лист до ГУ ДПС у Харківській області вих. № 2, у якому повідомила, що вона не отримувала податкового повідомлення-рішення на сплату податку нанерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018-2020 роки, внаслідок того, що воно було надіслано податковим органом на її попередню адресу, за якою ОСОБА_1 вже не мешкає та просила провести звірку даних по об`єктах нерухомості, які перебувають у її власності на підставі пп. 266.7.3. п.266.7 ст. 266 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI із змінами та доповненнями.

Представник позивача вказує, що лист ОСОБА_1 вих. № 2 від 02.12.2021 року було розглянуто ГУ ДПС у Харківській області, попередні податкові повідомленні -рішення за 2018-2019 роки (зі ставкою 1% та невірною адресою реєстрації ОСОБА_2 ) скасовані та у грудні 2021 року надані ОСОБА_1 нові податкові повідомленні -рішення, в яких вже була відображена нова адреса реєстрації ( АДРЕСА_4 .), а також переглянута ставка податку на 0,1 %.

Відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 14.02.2022 року, податкові повідомлення - рішення зі ставкою 0,1% за період 2019 -2020 роки були сплачені ОСОБА_1 у повному обсязі.

При цьому представник позивача зауважує, що копії податкових повідомлень рішень за 2021 рік позивачці не надавались, на нову адресу не надсилались, та останні вдалось отримати тільки після направлення адвокатського запиту вих. № 23/10 від 23.10.2024 р. до податкового органу, однак доказів направлення податкових повідомлень рішень за 2021 рік на адресу позивачки податковим органом надано не було. проте ГУ ДПС у Харківській області

Такі докази надано відповідачем лише на вимогу суду 30.01.2025 р.

Представник позивача зауважує, що на заяви ОСОБА_1 вих. № 1 від 03.06.2024 та вих. №1 від 30.07.2024, якими вона просила надати податкові повідомлення -рішення за 2021 рік податкова не надавала жодної інформації, ні копій ППР ні будь-якої інформації за даний період. Позивачка зауважує, що податкова фактично письмово надала копії ППР за 2021 рік тільки 05.01.2025 року (дата отримання рекомендованого листа відповіді від ГУ ДПС у Харківській області на адвокатський запит, в якому містились копії податкових повідомлень рішень за 2021 рік), з огляду на що позивачка змогла реалізувати своє право на звернення до суду із даним позовом.

Вирішуючи питання про дотримання позивачем строків звернення до суду із даним позовом суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1. 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень (ч. 3 ст. 122 КАС України).

Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з п.58.19 ст.58 Податкового кодексу України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Верховний Суд у своїй постанові від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19 зробив висновок про те, що норма пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України (далі ПК України) не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України.

Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Водночас Верховний Суд у вищезазначеній постанові зазначив про відступ від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 03.04.2020 у справі №2540/2576/18, у частині того, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду, у тому числі після використання процедури адміністративного оскарження, становить 1095 днів з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено.

Таким чином, процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з цим, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 листопада 2020 року у справі №500/2486/19 (адміністративне провадження №К/9901/19455/20) дійшов висновку, що аналіз статті 102 ПК України дає підстави для висновку, що після закінчення визначеного у ній строку давності питання вирішення спору, зокрема, щодо правомірності податкового повідомлення рішення взагалі не може бути поставлене перед контролюючим органом вищого рівня або судом. Верховний Суд у складі судової палати вважає, що зазначений у пункті 102.1 статті 102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду. Між правовою природою матеріально-правового строку давності в податкових правовідносинах та процесуального строку звернення до адміністративного суду є сутнісна різниця, а тому помилковим є ототожнення їх призначення при використанні. Крім того, зміст правовідносин щодо правомірності податкових повідомлень-рішень та/або інших рішень контролюючого органу, якими цим органом платнику податків визначаються грошові зобов`язання, свідчить про те, що вони об`єктивно не можуть існувати як спірні протягом 1095 днів (або у відповідних випадках 2555 днів) з дня отримання відповідного податкового повідомлення-рішення.

Отже, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 листопада 2020 року у справі №500/2486/19 (адміністративне провадження №К/9901/19455/20), з урахуванням наведеного відступив від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 3 квітня 2020 року у справі №2540/2576/18, у частині того, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду, у тому числі після використання процедури адміністративного оскарження, становить 1095 днів з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено, і вважав за необхідне сформулювати такий правовий висновок. Норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 160/11673/20.

Правова позиція на яку покликається позивач у клопотанні про поновлення строку звернення до суду від 13.05.2023 (справа № 320/12137/20) стосувались захисту та відновлення порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням ПДВ державою.

Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 квітня 2023 року у справі № 320/12137/20 зауважила, що частинами другою та третьою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

Суд звертає увагу, що встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 640/20314/20 (постанова від 02.12.2021) досліджуючи питання щодо поважності причин пропуску процесуального строку зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, при цьому такі обставини повинні бути підтверджені належним чином.

Правова позиція аналогічного змісту наведена у постанові Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 120/5780/20-а.

Статтею 45 Податкового кодексу України визначено, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Згідно з пунктом 63.5 статті 63 ПК України всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються в органах державної податкової служби шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

При цьому, відповідно до положень пункту 70.7. статті 70 ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати органам державної податкової служби відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

До облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься інформація про місце проживання, а для іноземних громадян - також громадянство (підпункт 70.2.4 пункту 70.2 статті 70 ПК України).

Представником позивача залучено до матеріалів справи лист від 03.12.2021 вих. № 2, адресований до ГУ ДПС у Харківській області (вхідний штамп від 03.12.2021), в якому у якому повідомила, що вона не отримувала податкового повідомлення-рішення на сплату податку нанерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018-2020 роки, внаслідок того, що воно було надіслано податковим органом на її попередню адресу ( АДРЕСА_3 ), за якою ОСОБА_1 вже не мешкає та просила провести звірку даних по об`єктах нерухомості, які перебувають у її власності на підставі пп. 266.7.3. п.266.7 ст. 266 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI із змінами та доповненнями.

При цьому, з 05.04.2019 позивачка зареєстрована АДРЕСА_4 , відповідно до відмітки у паспорті серії НОМЕР_1 .

Представником відповідача не надано до суду доказів направлення податкових повідомлень рішень за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік на нову адресу позивачки, у той час як спірні податкові повідомлення - рішення № 0-2035 від 20.03.2023 та № 0-2035 від 20.03.2023 за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 оформлені на направлені на попередню адресу позивачки - АДРЕСА_3 , що підтверджено рекомендованими поштовими відправленнями.

Таким чином, враховуючи, що спірні податкові повідомлення - рішення № 0-2035 від 20.03.2023 та № 0-2035 від 20.03.2023 за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 отримані представником позивача лише на адвокатський запит від 23.10.2024, відповідачем не надано доказів направленні вказаних спірних рішень на нову податкову адресу позивачки, суд приходить до висновку, що позивачкою пропущено строк звернення до суду за такої поважної причини як необізнаність про існування спірних податкових повідомлень - рішень № 0-2035 від 20.03.2023 та № 0-2035 від 20.03.2023 за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Оскільки наведені представником позивача причини пропуску строку звернення з цим позовом до суду суд визнав поважними, то на підставі частини першої статті 121 КАС України такий строк належить поновити, а клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду задовольнити.

За вказаних обставин підстави для залишення позовної заяви без розгляду відповідно до положень пункту восьмого частини першої статті 240, частин першої та другої статті 123 КАС України відсутні, а тому в задоволенні заяви представника відповідача про залишення позову без розгляду слід відмовити.

Відповідно до ч.6 ст.121 КАС України про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Керуючись ст. ст. 5, 44, 121, 132, 133, 160, 161, 167, 168, 169 КАС України, суд ,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника Головного управління ДПС у Харківській області про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачем строків звернення до суду - відмовити.

Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строків звернення до суду.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду у справі № 520/468/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали виготовлено 06 травня 2025 року.

Суддя А.С.Мороко