Справа № 400/3545/24
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/3545/24
Перша інстанція: суддя Мельник О.М.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Єщенка О.В.,

Турецької І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 2 грудня 2024р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2024р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ГУ ПФУ в Миколаївській області, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 13.11.2023р. №07 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно ч.1 ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди перебування слухачем підготовчого відділення з 30.11.1982р. по 27.07.1983р., згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 27.08.1981р., та повторно розглянути питання призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з 7 листопада 2023р. відповідно до її особистої заяви від 7.11.2023р..

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 7.11.2023р. вона звернулась до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком, за результатами розгляду якої ГУ ПФУ в Миколаївській області прийняло рішення від 13.11.2023р. №07 про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю у позивачки необхідного страхового стажу 30 років. Крім того, відповідач вказав, що не зараховано період перебування позивачкою слухачем підготовчого відділення з 30.11.1982р. по 27.07.1983р. згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 27.08.1981р..

Позивачка вважає вказану відмову протиправною та незаконною, а тому звернулася до суду із даним позовом.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 2 грудня 2024р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 13.11.2023р. №07 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди перебування слухачем підготовчого відділення з 30.11.1982р. по 27.07.1983р., згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 27.08.1981р., та повторно розглянути питання призначення пенсії за віком ОСОБА_1 з 7.11.2023р..

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 211,2грн..

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Миколаївській області, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що за нормами законодавства, яке діяло у 1981-1983 роках, слухачі підготовчого відділення за правовим статусом прирівняні у правах до студентів вищого навчального закладу, за час навчання заявниці на підготовчому відділенні за денною формою навчання не переривався трудовий стаж, після закінчення підготовчих курсів, позивачка була зарахована студентом першого курсу Запорізького педінституту та закінчила філологічного факультету за спеціальністю: українська мова і література, і надалі працювала за здобутою спеціальністю, а відтак вищевказаний період навчання ОСОБА_1 у Кіровоградському педінституті ім. О.С. Пушкіна з 30.11.1982р. по 27.07.1983р. підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 7.11.2023р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком.

Вищевказану заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто ГУ ПФУ в Миколаївській області.

13.11.2023р. рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області за №07 відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу у позивача 30 років.

Також зазначено, що до страхового стажу не зараховано період перебування слухачем підготовчого відділення з 30.11.1982р. по 27.07.1983р., згідно із трудовою книжкою НОМЕР_3 від 27.08.1981р., оскільки слухачі підготовчих відділень вищих навчальних закладів не здобувають певного освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівня (а.с.8).

Не погодившись з даним рішенням, позивачка звернулася до суду.

Перевіряючи правомірність та законність дій пенсійного органу у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивачка пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до положень ст.14 Закону №1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є: 1) роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону.

Положеннями ст.26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч.2 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст.62 ЗУ від 5.11.1991р. №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1,2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993р. №637 (далі Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2020р. у справі №577/2688/17, від 31 березня 2020р. у справі №446/656/17, від 21 травня 2020р. у справі №550/927/17, від 25 лютого 2021р. у справі №683/3705/16-а.

Так, на час навчання позивачки порядок визначення трудового стажу, який давав право на пенсію за віком, регулювався постановою Ради Міністрів СССР від 3 серпня 1972р. №590 «Про затвердження положення про порядок призначення та виплати державних пенсій» (далі - Порядок №590).

Згідно з підпункту «і» ч.1 п.109 Порядку №590 крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних навчальних закладах (технікумах, педагогічних і медичних училищах і таке інше), партійних школах, совпартшколах, школах профруху, на рабфаках; перебування в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Частиною другою п.109 Порядку №590 передбачено, що при призначенні пенсій періоди, вказані у п"і", зараховуються до стажу за умови, якщо цим періодам передувала робота в якості робітника чи службовця, або служба у складі Збройних сил СРСР, або інша служба, вказана в пп. "к".

Підготовчі відділення при вищих навчальних закладах були створені відповідно до Постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР від 20.08.1969р. №681 «Про організацію підготовчих відділень при вищих навчальних закладах» та Постанови ЦК КПУ та Ради Міністрів УРСР від 8.10.1969р. №573.

Вказаними нормативно-правовими актами передбачалось, що: 1) «при організації підготовчих відділень передбачається проведення учбових занять по денній, вечірній та заочній формах навчання; створення відділень при наявності не менше 100 слухачів, які навчаються з відривом і без відриву від виробництва; строк навчання з відривом від виробництва - 8 місяців, без відриву від виробництва - 10 місяців (п.2 зазначених нормативних актів); 2) на підготовчі відділення приймаються особи з закінченою середньою освітою з числа передових робітників, колгоспників і демобілізованих з рядів Збройних Сил СРСР. Молоді робітники і колгоспники, які вступають на підготовчі відділення, повинні мати стаж практичної роботи (не менше одного року). Відбір і направлення молоді на ці відділення здійснюються безпосередньо керівниками промислових підприємств, установ, організацій транспорту і зв`язку, радгоспів, колгоспів, командуванням військових частин за рекомендацією партійних, комсомольських і профспілкових організацій (п. 3 зазначених нормативних актів); 3) слухачам підготовчих відділень, зарахованим на навчання з відривом від виробництва, виплачується, стипендія в розмірі, встановленому для студентів І курсів вищих учбових закладів (п.5 та 10 відповідно), при яких організовані підготовчі відділення, у відповідності з Постановою Ради Міністрів СРСР від 9.07.1963р. №774 та розпорядження Ради Міністрів УРСР від 27.07.1963р. №1114».

Статтею 45 Закону СРСР від 19.07.1973р. №4536-VIII «Про затвердження Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про народну освіту» було передбачено, що вища освіта здійснюється в університетах, інститутах, академіях, заводах втузах та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до вищих навчальних закладів. Підготовка фахівців у вищих навчальних закладах здійснюється за денною, вечірньою та заочною формами навчання.

Відповідно до Положення про підготовче відділення при вищому навчальному закладі, затвердженого наказом міністра вищої та середньої спеціальної освіти СРСР від 29.09.1969р. №712 (із змінами і доповненнями) підготовчі відділення, як і підготовчі курси, створюються для загальноосвітньої підготовки молоді до вступу до вищого навчального закладу.

Окрім того, відповідно до Положення про підготовче відділення при вищому навчальному закладі (Накази Міністерства вищої та середньої освіти СРСР №712 від 26.09.1969р.; №394 від 17.05.1971р.; №468 від 31.05.1974р.) а) час навчання на підготовчому відділенні не перериває трудового стажу; в) особам, зарахованим на підготовче відділення видається квиток слухача, на слухачів підготовчого відділення поширюються права та обов`язки, встановлені для студентів вищого навчального закладу (пункт 9-10).

З наведеного слідує, що слухачі підготовчого відділення за правовим статусом були прирівняні у правах до студентів вищого навчального закладу.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з трудової книжки серії НОМЕР_4 , у період з 27.08.1981р. по 2.12.1982р. ОСОБА_1 працювала на Запорізькому виробничому об`єднанні «Моторобудівник» ім.50-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції.

Згідно із записів №4-5 вказаної трудової книжки у період з 30.11.1982р. по 27.07.1983р. позивачка була зарахована слухачем підготовчого відділення до Кіровоградського педагогічного інституту ім. О.С. Пушкіна відповідно до наказу № 125-ст від 30.11.1982 р. та по закінченню направлена для продовження навчання до Запорізького педагогічного інституту відповідно до наказу за №83-ст від 27.07.1983р..

Відповідно до запису №6 трудової книжки 1.09.2023р. позивачку зараховано студенткою 1-го курсу філологічного факультету за спеціальністю: українська мова і література Запорізького педінституту у відповідності до наказу №114-А від 24.08.1983р. (а.с.18-19).

Отже, враховуючи вищенаведені правові норми та вказані обставини, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивачки період навчання на підготовчому відділенні з 30.11.1982р. по 27.07.1983р. згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 27.08.1981р..

З урахуванням наведеного, судова колегія дійшла висновку, що рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 13.11.2023р. №07 є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку з метою відновлення порушеного відповідачем права позивачки необхідно зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди перебування слухачем підготовчого відділення з 30.11.1982р. по 27.07.1983р., згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 27.08.1981р., та повторно розглянути питання призначення пенсії за віком з 7.11.2023р..

Отже, враховуючи вищевказане та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку наявні законні підстави для задоволення позовних вимог.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 2 грудня 2024р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: О.В. Єщенко

І.О. Турецька