Справа № 140/2319/25
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2025-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2025 року ЛуцькСправа № 140/2319/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі Військова частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати при звільненні компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 4 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII) та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 №702 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах» (далі Постанова №702), за 2013-2017 роки; зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 4 статті 10-1 Закону №2011-XII та Постановою №702, за 2013-2017 роки.

Позов обґрунтований тим, що у період з січня 2013 року по травень 2017 року позивач проходив військову службу у підрозділах, що виконують завдання з охорони державного кордону органів Держприкордонслужби у відділеннях інспекторів прикордонної служби та у відділеннях (групах) дільничних інспекторів прикордонної служби на посадах інспектора прикордонної служби 1 категорії, дільничного інспектора прикордонної служби 1 категорії, дільничного інспектора прикордонної служби 2 категорії, що давало йому право на додаткову відпустку, передбачену пунктом 4 статті 10-1 Закону №2011-XII та Постановою №702, та яку він фактично не використав. Поряд з тим при виключенні зі списків загону згідно з наказом відповідача від 11 травня 2017 року №99-ос у зв`язку із звільненням з військової служби йому всупереч абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-XII не була виплачена грошова компенсація за невикористані дні вказаної додаткової відпустки за 2013-2017 роки.

Таку бездіяльність відповідача ОСОБА_1 вважає протиправною та просив про захист порушених прав.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні (а.с.27-32). В обґрунтування цієї позиції зазначив, що під час проходження військової служби та виключення із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення (наказ від 11 травня 2017 року №99-ос) прапорщику ОСОБА_1 виплачено належне грошове забезпечення, яке обчислювалось та нараховувалось у межах виділених Військовій частині НОМЕР_1 коштів.

Відповідач вказав, що пунктом 4 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачене право на отримання щорічної додаткової відпустки військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я; перелік місцевостей з особливими природними, географічними, кліматичними, екологічними умовами визначено додатком 1 Постанови №702. ОСОБА_1 перебував на військовій службі у населених пунктах, віднесених до зон радіоактивного забруднення у період з 11 січня 2013 року по 05 березня 2014 року (пункт 6 додатку 1 Постанови №702), а у місцевостях, визначених пунктами 1-5 додатку 1 Постанови №702, у спірний період останній не проходив військову службу. Крім того, додатком 4 Постанови №702 визначено перелік військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку. ОСОБА_1 перебував на посадах, визначених пунктом 1 додатку 4 Постанови №702 у період з 11 січня 2013 року по 05 березня 2014 року, з 05 березня 2014 року по 13 травня 2015 року, з 09 вересня 2016 року по 04 листопада 2016 року, з 02 грудня 2016 року по 11 травня 2017 року (на посадах інспектора прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби, дільничного інспектора прикордонної служби); у період з 30 листопада 2015 року по 08 вересня 2016 року військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 позивач не проходив.

Також відповідач зауважив, що у період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 позивач не звертався до керівництва прикордонного загону встановленим порядком (з рапортом) про отримання такої відпустки, або заміни її на грошову компенсацію при звільненні, а тому начальник прикордонного загону не знав і не міг знати про інтереси позивача в частині отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої пунктом четвертим статті 10-1 Закону №2011-ХІІ.

Крім того, відповідач вважає, що ОСОБА_1 пропустив місячний строк звернення до суду із цим позовом, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Інші зави по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 у періоди з 01 вересня 2009 року по 26 листопада 2015 року та з 09 вересня 2016 року по 11 травня 2017 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , а у період з 30 листопада по 08 вересня 2016 року у Військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджено особистими картками грошового забезпечення за 2013-2017 роки (а.с.15-21), військовим квитком серії НОМЕР_3 (а.с.9).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11 травня 2017 року №99-ос позивача, звільненого з військової служби у запас (у зв`язку із закінченням строку контракту), виключено зі списків частини та всіх видів забезпечення з 11 травня 2017 року (а.с.8).

Зі змісту наказу від 11 травня 2017 року №99-ос слідує, що ОСОБА_1 при звільненні належить виплатити грошову компенсацію за невикористані 12 діб щорічної основної відпустки за 2017 рік; грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 12 повних календарних років служби в сумі 31602,00 грн; надбавку за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби у розмірі 90% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, надбавку за особливі умови служби, пов`язані з підвищеним ризиком для життя, у розмірі 15% посадового окладу, премії у розмірі 440% посадового окладу, з 01 травня по 11 травня 2017 року; додаткову грошову винагороду за квітень 2017 року з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2017 року та додаткову грошову винагороду за травень 2017 року з 01 травня 2017 року по 11 травня 2017 року.

Листом від 19 грудня 2024 року №09/14318-24-Вх/299 Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що за нормами Закону №2011-XII з настанням особливого періоду надання додаткових відпусток військовослужбовцям припинено, тому підстав для виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки немає (а.с.7).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону №2011-XII та Постановою №702, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом №2011-XII.

Згідно з абзацами першим-третім пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Постановою №702 затверджено:

перелік місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, проходження військової служби (крім військовослужбовців строкової служби) в яких дає право на щорічну додаткову відпустку згідно з додатком 1;

переліки військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку: Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту - згідно з додатками 2 5, Служби зовнішньої розвідки України - згідно з додатком 6 (для службового користування);

Порядок надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що додається (додаток 3, далі - Порядок №702).

Відповідно до пункту 1 Порядку №702 щорічні додаткові відпустки із збереженням грошового та матеріального забезпечення за виконання обов`язків військової служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (далі - додаткова відпустка), надаються військовослужбовцям у році, що настає після календарного року, під час якого військовослужбовці проходили військову службу в умовах та (або) на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими надає право на зазначену додаткову відпустку (крім військовослужбовців строкової служби), і можуть бути використані за їх бажанням одночасно із щорічною основною відпусткою або окремо.

Щорічна додаткова відпустка надається в календарних днях пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах (пункт 11 Порядку №702).

Згідно з пунктом 12 Порядку №702 якщо військовослужбовець проходив службу в різних умовах, на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими надає право на щорічну додаткову відпустку різної тривалості, підрахунок часу виконання обов`язків військової служби проводиться окремо за кожною умовою (посадою). У разі коли військовослужбовець має право на додаткову відпустку за різними підставами, надання такої відпустки проводиться за однією з них за бажанням військовослужбовця. Облік часу виконання обов`язків військової служби за кожною умовою (посадою) здійснюється командиром (начальником) або уповноваженою ним особою.

Додатком 1 до Постанови №702 визначено перелік місцевостей з особливими природними, географічними, кліматичними, екологічними умовами, з поміж-них - військові частини (підрозділи органів Держприкордонслужби), що дислоковані в населених пунктах, визначених у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 р. №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію Законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», максимальна тривалість щорічної додаткової відпустки за роботу у яких становить 3 календарних дні.

Відповідач у відзиві на позов підтвердив, що позивач перебував на військовій службі у населених пунктах, віднесених до зон радіоактивного забруднення, у період з 11 січня 2013 року по 05 березня 2014 року.

Додатком 4 до Постанови №702 визначено Перелік військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку (далі Перелік військових посад). У цьому переліку наявні посади військовослужбовців, які проходять службу у підрозділах, що виконують завдання з охорони державного кордону органів Держприкордонслужби: у відділеннях інспекторів прикордонної служби, у відділеннях (групах) дільничних інспекторів прикордонної служби, на контролерських постах, у відділеннях (групах) технічних засобів охорони державного кордону, у кінологічних відділеннях (групах), у відділеннях (групах) силової підтримки, у відділеннях малих прикордонних катерів, на прикордонних постах, у відділеннях активних заходів по боротьбі з наркотрафіком, на радіотехнічних постах, у відділеннях застосування системи оптико-електронного спостереження, у прикордонних оперативно-розшукових відділеннях (групах) (позиції з 1 по 60). Максимальна тривалість щорічної додаткової відпустки на таких посадах становить 7 календарних днів.

Згідно з додатком 4 Переліку військових посад військовослужбовцям, які проходять службу у підрозділах, що виконують завдання з охорони державного кордону органів Держприкордонслужби у відділеннях інспекторів прикордонної служби встановлено максимальну тривалість щорічної додаткової відпустки 7 календарних днів.

Не є спірним та підтверджується особистими картками грошового забезпечення за 2013-2017 роки, що ОСОБА_1 з 11 січня 2013 року по 05 березня 2014 року перебував на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу 9 прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІІ категорії (тип Б), з 05 березня 2014 року по 13 травня 2015 року - на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ІІІ категорії (тип В), з 09 вересня 2016 року по 04 листопада 2016 року - на посаді дільничного інспектора прикордонної служби 2 категорії відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 », з 02 грудня 2016 року по 11 травня 2017 року - на посаді дільничного інспектора прикордонної служби 2 категорії відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

У період з 30 листопада 2015 року по 08 вересня 2016 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення інспекторів (а.с.18-19).

Отже, ОСОБА_1 проходив військову службу на військових посадах згідно з додатком 4 Переліку посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я та надає право на щорічну додаткову відпустку на підставі пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-XII.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-XII передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідач у листі від 19 грудня 2024 року №09/14318-24-Вх/299 стверджує, що за положеннями Закону №2011-XII з настанням особливого періоду надання додаткових відпусток військовослужбовцям припинено, тому підстав для виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки немає (а.с.7).

Надаючи оцінку таким доводам відповідача, суд зазначає, що відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону №2011-XII в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

За приписами пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 4 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ.

Водночас, у разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №620/4218/18.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ та Постановою №702.

Відповідачем під час розгляду справи не надано жодних доказів в підтвердження надання ОСОБА_1 додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ та Постановою №702, за 2013-2017 роки чи здійснення йому компенсації за невикористану спірну додаткову відпустку (з урахуванням часу перебування на відповідних посадах). При цьому неподання рапорту під час проходження служби щодо надання такої відпустки не може слугувати підставою для відмови у її компенсації за встановленого судом права на таку.

Таким чином, суд дійшов про те, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку при звільненні з військової служби, передбачену пунктом 4 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ та Постановою №702, за 2013-2017 роки, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому на аргументи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із позовом суд зазначає, що положення статті 122 КАС України (зокрема частини п`ятої) не містять норми, яка б врегульовувала строк звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), які мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців (постанова Верховного Суду від 25 квітня 2023 року у справі №380/15245/22).

До правовідносин, які виникли у період 2013-2017 роки, підлягають застосуванню положення статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції до внесення змін Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»), якими установлено право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком. Тож відсутні підстави для висновку про звернення позивача до суду із пропуском строку.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 4 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за 2013-2017 роки.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 4 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за 2013-2017 роки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк