Справа № 334/2933/25
Суддя: Бредіхін Ю. Ю.
Дата ухвалення: 2025-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 09.05.2025
Справа № 334/2933/25
Провадження № 2-а/334/45/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2025 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Бредіхіна Ю.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та скасування постанови №1615 від 28.03.2025 року, яка винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником Березкою Ю, про визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі за текстом КУпАП) та стягнення штрафу у розмірі 17 000 грн.

В обґрунтування підстав звернення до суду позивач посилається на те, що позивач ОСОБА_1 не є військовозобов`язаним та знятий з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. Закону України «Про військовий облік та військову службу» (в редакції чинній на момент вчинення відповідної дії), як особа засуджена за вчинення тяжкого злочину. Проте, незважаючи на це, 25.03.2025 року відносно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення №1615 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у зв`язку із його відмовою від проходження медичного огляду військово-лікарською комісією. На підставі вказаного протоколу прийнята оскаржувана постанова.

Позивач вказує на те, що оскаржувана постанова є незаконною, адже руйнує принцип незворотності дії закону у часі, які закріплена Конституцією України.

Відповідач, отримавши копію ухвали суду про відкриття провадження у справі разом із копіями позовної заяви та додатків 24.04.2025 року, відзиву на позов не надав.

Суд, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, які мають значення для вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року розтлумачено, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

При цьому у пункті 2 мотивувальної частини названого рішення вказано, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто, до правовідносин мають бути застосовані норми законодавства, які є чинними на момент виникнення таких правовідносин.

Відповідно до статті 18 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Статтею 65 Конституції України закріплено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до сьогоднішнього дня.

Через названі обставини до Закону України «Про військовий облік та військову службу» внесені відповідні зміни і частина шоста статті 37 на момент винесення оскаржуваної постанови викладена у такі редакції: «Виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:

1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;

2) припинили громадянство України;

3) визнані непридатними до військової служби;

4) досягли граничного віку перебування в запасі.

У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.».

Отже, норма Закону на підставі якої ОСОБА_1 було знято з військового обліку виключена і не діяла на момент винесення оскаржуваної постанови.

У справі «Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції термін «передбачено законом» передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін «передбачено законом» має на увазі не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія (ЄСПЛ аналогічної позиції дотримується у справі «Steel and others v. The United Kingdom»).

Військовий обов`язок для громадян України, встановлений приписами Конституції України, а відтак зміни в порядку обліку та проходження військової служби не може розцінюватись, як відповідальність, і до відповідних правовідносин мають бути застосовані норми законодавства, які діють на момент вчинення відповідних дій. Тобто у даному випадку мають бути застосовані саме приписи Закону України «Про військовий облік та військову службу» в редакції чинній на момент проходження ОСОБА_1 відповідних процедур, пов`язаних із мобілізацією.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє доводи позивача та його представника Харькова В.О. про те, що ОСОБА_1 не мав проходити медичний огляд військово-лікарською комісією, оскільки не є військовозобов`язаним та знятий з військового обліку.

Водночас, відповідачем у справі ІНФОРМАЦІЯ_3 не наданий відзив на позов.

За нормами КУпАП підтвердженням наявності чи відсутності адміністративного правопорушення є докази.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду у справі № 686/16535/16-а від 17.10.2019 року та у справі № 660/575/16-а від 31.01.2018 року.

Проте, в порушення вимог вказаної статті відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження обставин оскарженої постанови.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1)

Проте, в порушення вимог вказаної статті відповідач не надав суду доказів на підставі, яких суд може перевірити законність оскаржуваної постанови.

Керуючись статтями 241-246, 286 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови задовольнити.

Скасувати постанову №1615 від 28.03.2025 року про накладення адміністративного стягнення, яка винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, провадження по справі закрити

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_5 (юридична адреса АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін