Справа № 569/305/25
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 569/305/25 пров. № А/857/5991/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сенчука Вадима Петровича на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 20 січня 2025 року про передачу на розгляд іншого суду справи № 569/305/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, майора поліції Сарненського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області Лесковця Анатолія Івановича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі, постановлену суддею І.М. Ковальов у м.Рівне, -

В С Т А Н О В И В:

07 січня 2025 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів - Головного управління Національної поліції в Рівненській області, майора поліції Сарненського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області Лесковця Анатолія Івановича, у якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, а провадження у справі - закрити.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 20 січня 2025 року справу № 569/305/25 передано на розгляд до Сарненського районного суду Сарненської області за підсудністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, представник позивача - адвокат Сенчук Вадим Петрович подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржена ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповністю досліджені обставини справи, просить зазначену ухвалу скасувати та справу передати на розгляд Рівненського міського суду Рівненської області.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що належним відповідачем є саме Головне управління Національної поліції в Рівненській області, оскільки майор поліції Сарненського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_2 перебуває з Головним упавлінням у трудових відносинах.

Відповідачі не скористались правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України у не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи положення ст.312 КАС Українисуд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановляючи спірну ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що розглядувана справа підсудна Сарненському районному суду Рівненської області.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 125 Конституції України, частини 1 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом територіальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративний суд - це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Розмежування компетенції між адміністративними судами щодо розгляду та вирішення справ здійснюється із урахуванням, у тому числі, правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Як передбачено ч. 1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

За правилами територіальної підсудності адміністративних справ позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частина 1 статті 26 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч. 5 ст. 171 КАС України якщо за результатами отриманої судом інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи (відповідача) буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Колегія суддів зазначає, що відносини щодо місця проживання фізичної особи в публічно-правовому розумінні регулюються Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року №1382-ІV (Закон №1382-ІV), у статті ст. 3 якого міститься визначення термінів, що вживаються у ньому, зокрема: місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Також, слід вказати, що механізм декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлення форми необхідних для цього документів визначає Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, відповідно до пунктів 3, 4, 5 якого декларування/реєстрація місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради. Особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його.

Як передбачено пунктом 46 вказаного Порядку, посадова особа органу реєстрації в день звернення особи або її законного представника (представника) чи в день отримання документів від центру надання адміністративних послуг або представника спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту або даних від органу соціального захисту населення: приймає рішення про реєстрацію місця проживання (перебування) або про відмову у реєстрації місця проживання (перебування) особи; вносить відомості про реєстрацію місця проживання (перебування) до реєстру територіальної громади відповідно до Порядку створення, ведення та адміністрування реєстрів територіальних громад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265; формує інформацію про реєстрацію місця проживання (перебування) особи для її передачі до відомчої інформаційної системи ДМС з подальшою передачею інформації до Єдиного державного демографічного реєстру відповідно до Порядку електронної інформаційної взаємодії між інформаційно-комунікаційними системами та передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265.

Відтак, апеляційний суд зазначає, що чинним законодавством передбачено чіткі вимоги до реєстрації особою місця свого проживання чи перебування, та передбачено документи, які підтверджують таку реєстрацію.

Разом з тим, використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.

З копії паспорта відповідача серії НОМЕР_1 , виданого Сарненським РВ УДМС України в Рівненській області, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .

Як слідує з матеріалів адміністративної справи, 09.01.2025 суд першої інстанції звернувся із запитом про надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за згаданою адресою в порядку ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання.

05.01.2025 на адресу суду надійшла відповідь Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області, згідно якої за відомостями відділу місце проживання позивача числиться за зазначеною адресою з 18.03.2014.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, предметом заявленого позову є оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Із змісту оскаржуваної позивачем постанови слідує, що оскаржувану позивачем постанову винесено відповідачем майором поліції Сарненського районного відділу поліції ГУНП в Рівненській області Лесковцем Анатолієм Івановичем (місцезнаходження м.Сарни, вул.Технічна, 1 Рівненська область). Позивачем також відповідачем зазначено Головне управління національної поліції в Рівненській області (місцезнаходження м.Рівне, вул.Миколи Хвильового, 2).

Судом першої інстанції слушно вказано на те, що загальнодоступною є інформація, що за адресою вул.Технічна, 17, м.Сарни, Рівненської області знаходиться Сарненський РВП ГУНП в Рівненській області, інспектором якого і було винесено оскаржувану постанову позивачем, та на думку якого, саме даним відповідачем було порушено його права. Натомість, позовна заява не містить вказівки на допущення будь-яких порушень прав позивача саме Головним управлінням Національної поліції в Рівненській області.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, суд апеляційної інстанції поділяє висновок суду першої інстанції, що даний адміністративний позов у відповідності до положень частини 1 статті 25 Кодексу адміністративного України не підсудний Рівненському міському суду Рівненської області, а підсудний Сарненському районному суду, територіальна юрисдикція якого охоплює Сарненський район.

Зважаючи на на наведене, правильним є висновок суду про наявність правових підстав для передачі адміністративної справи до іншого адміністративного суду.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 242, 308, 309, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сенчука Вадима Петровича залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 20 січня 2025 року про передачу на розгляд іншого суду справи №569/305/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді В. С. Затолочний
Н. М. Судова-Хомюк