Справа № 609/106/25
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 рокуСправа № 609/106/25 пров. № А/857/10780/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.

при секретарі судового засідання Гладкій С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 11 березня 2025 року (суддя Харлан М.В., м.Шумськ, повний текст складено 11 березня 2025 року), -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі ГУНП), в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 01.01.2025 серія ЕНА №3769771 (далі Постанова), а справу закрити.

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 11 березня 2025 року позов задоволено частково. Постанову, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення частини п`ятої статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) скасовано, справу про адміністративне правопорушення в цій частині закрито.

Постанову за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП змінено в частині заходу стягнення в межах санкції частини першої статті 126 КУпАП на адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн, а позовну вимогу в цій частині залишено без задоволення.

Не погодившись із ухваленим рішенням, в частині відмовлених позовних вимог, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю.

В доводах апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень та неправильно застосував дію статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС).

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду законними та обґрунтованими, просить залишити його без змін, а апеляційну скарги - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що факт руху позивача автомобілем із не пристебнутим ременем пасивної безпеки відеозапис не містить. Водночас, позивач безпідставно на вимогу поліцейського не пред`явив документів на транспортний засіб.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В іншій частині - щодо задоволення позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 01.01.2025 о 15:40 год в с. Угорськ по вул. Центральна ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ модель 2121, р.н. НОМЕР_1 обладнаним засобами пасивної безпеки, однак не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив пункт 2.3 в Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі ПДР), не надав для перевірки посвідчення водія категорії «В» на право керування та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив пункт 2.4 а ПДР.

На підставі наведеного, позивача визнано винним у скоєнні вказаних правопорушень, та накладено на нього адміністративне стягнення, у відповідності до вимог статті 36 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 510 грн за частиною п`ятою статті 121 КУпАП.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Положеннями пункту 2.4. ПДР передбачено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до пункту 2.1. ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил;

ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина перша статті 126 КУпАП).

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На спростування доводів позивача та підтвердження того, що останній дійсно допустив порушення вимог зазначених вище вимог ПДР відповідачем ще до розгляду по суті справи судом першої інстанції разом із відзивом на позов, було долучено відеоматеріали на яких зафіксовано момент розмови ОСОБА_1 з працівниками поліції, де останній підтверджує про відсутність у нього з собою посвідчення водія та документів на транспортний засіб. Окремо, на відеозаписі не вбачається, що позивач намагався пред`явити вказані документи у застосунку «Дія» або висловлював заперечення щодо неможливості пред`явити посвідчення водія та документи на транспортний у застосунку «Дія» у зв`язку із відсутністю в даній місцевості мережі інтернету.

Наведене підтверджує порушення ОСОБА_1 вимог пункту 2.4 (а) ПДР.

Проте, позивач-апелянта вважає, що у разі відсутності вчинення правопорушення, поліцейські не мали права вимагати документи на ТЗ.

Разом з тим, апеляційний суд наголошує, що те, що якщо позивач не погоджується з поставленим йому в провину порушенням ПДР, то вказане не звільняє його від обов`язку виконати вимоги посадової особи поліції, встановлені пунктом 2.4 а ПДР щодо перевірки документів.

При розгляді справи судом враховано правові висновки Верховного Суду, що викладені в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 465/6677/16-а, відповідно до яких, пункт 2.4 ПДР зобов`язує водія на вимогу працівника поліції зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР.

Щодо доводів позивача про те, що судом першої інстанції порушено вимоги статті 286 КАС, то такі є безпідставними з огляду на наступне.

За змістом частини третьої статті 286 КАС за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З матеріалів справи видно, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за не пристебнутий ремінь безпеки, та не надання для перевірки посвідчення водія категорії «В» на право керування та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Так як, в межах судового розгляду справи не знайшло свого підтвердження правопорушення у вигляді непристебнутого паска безпеки, то суд першої інстанції в цій частині позовні вимоги задовольнив: скасував Постанову та закрив провадження в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною п`ятою статті 121 КУпАП.

Однак зважаючи на те, що доказами у справі підтверджено, та цього не заперечує сам позивач, що він не пред`явив на вимогу працівників поліції документів на транспортний засіб, оскільки був відсутній інтернет, однак вказане не звільняє водія від обов`язку пред`явити такі документи з будь-яких інших інформаційно-комунікаційних систем (це могло бути і фото в телефоні), то суд першої інстанції обґрунтовано застосував до позивача захід стягнення в межах частини першої статті 126 КУпАП за порушення пункту 2.4 а ПДР.

В межах частини третьої статті 286 КАС в суду є такі повноваження.

У Постанові в повній мірі викладена фабула відповідного правопорушення, а відсутність вказівки на частину першу статті 126 КУпАП є формальним, оскільки є покликання на статтю 36 цього Кодексу.

Остання правова норма передбачає, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Посилання ж скаржника на постанови Верховного Суду у справах №№510/248/17, 185/8460/16-а не приймаються до уваги апеляційним судом, так як висновки, що викладені у цих справах є не релевантними в межах спірних відносин.

З огляду на встановлені обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідача, в частині визнання винним позивача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, у зв`язку з чим апеляційний суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Наведені ж в апеляційній скарзі доводи не спростовують і не містять вагомих та обґрунтованих аргументів, які б давали підстави стверджувати про інше.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 11 березня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
Т. В. Онишкевич

Повне судове рішення складено 8 травня 2025 року.