Справа № 160/1502/25
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2025 рокуСправа №160/1502/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
21.01.2025 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати пенсії з 17.07.2018 року, протиправними дії щодо переведення виплати пенсії ОСОБА_1 через відділення поштового зв`язку, протиправною бездіяльність щодо не здійснення перерахунку розміру пенсії, протиправною бездіяльність щодо не врахування всього стажу зазначеного в трудовій книжці, не врахування пільги за період праці в районі крайньої півночі, протиправною бездіяльність щодо не виплати компенсації втрати частини доходу, невиплати пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити пенсію з 17.07.2018 року, перерахувати розмір пенсії з 17.07.2018 року із застосуванням всіх постанов КМУ щодо перерахунку пенсії, врахувати весь стаж зазначений в трудовій книжці, пільги за період праці в районі крайньої півночі, поновити виплату пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою поданою представником відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам;
- виплатити компенсацію втрати частини доходу за невиплачені суми пенсійних виплат з 17.07.2018 року по 01.09.2022 року, за невиплату пенсії з 01.09.2022 року та за невиплату пенсії у встановленому Законом розмірі.
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначила, що вважає протиправною бездіяльність, пов`язану з невиплатою пенсії з 17.07.2018 року, протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо переведення виплати пенсії ОСОБА_1 через відділення поштового зв`язку, протиправною бездіяльність у вигляді не проведення перерахунку розміру пенсії з дати її призначення, протиправною бездіяльність щодо неврахування повного стажу, зазначеного в трудовій книжці, протиправною бездіяльність у вигляді невиплати компенсації за втрату частини доходу, а також протиправною бездіяльність щодо невиплати пенсії на банківський рахунок, визначений пенсіонером.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 року продовжено процесуальний строк розгляду справи на тридцять днів.
Згідно довідки про доставку електронного листа, відповідачем ухвалу про відкриття провадження у справі отримано 31.01.2025 року.
Станом на 30.04.2025 року відзив на позов від відповідача не надходив.
Статтею 261 КАС України визначенні особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, а саме відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі (ч.1). Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч.2).
Відповідно до положень ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи обставини ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі), суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 від 26.08.2015 року (строк дії до 26.08.2025 року), проживала в Україні, у грудні 2016 року виїхала до Держави Ізраїль, де перебуває на консульському обліку в посольстві України.
12.04.2018 року позивач через свого представника за нотаріально посвідченою довіреністю звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення їй пенсії за віком.
Рішенням Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 6 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.04.2018 № 5/3 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю місця проживання (реєстрації) у м. Кам`янське Дніпропетровської області та розбіжністю щодо прізвища та по батькові в документах, наданих для призначення пенсії за віком.

Зазначене вище рішення було оскаржене позивачем у судовому порядку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 року у справі № 160/1276/19 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання призначити та виплачувати пенсію за віком відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 у справі №160/1276/19 залишено без змін у зв`язку із відсутністю у ОСОБА_1 на момент звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області права на призначення пенсії (не досягненням передбаченого законодавством пенсійного віку - 58 років 6 місяців).

16.04.2020 року позивач вдруге через свого представника за нотаріально посвідченою довіреністю звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Кам`янський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) із заявою про призначення їй пенсії за віком.

Листом від 28.04.2020 р. за вих. №0400-0214-8/21164 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило представника позивача про те, що позивачу необхідно подати заяву про призначення пенсії з документами, необхідними для призначення пенсії.

Зазначена вище відповідь була оскаржена позивачем у судовому порядку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 року у справі № 160/7326/20 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 16.04.2020 року.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом від 28.04.2020 року за вих. №0400-0214-8/21164 «Про розгляд звернення».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , подану 16.04.2020 року, про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

27.07.2023 року та 12.09.2023 року представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив: повідомити підстави не здійснення перерахунку розміру пенсії; перерахувати розмір пенсії згідно законодавства; виплатити компенсацію втрати частини доходу за невиплату пенсії у встановленому законом розмірі; надіслати на адресу представника довідку про розмір нарахованої та виплаченої пенсії за віком ОСОБА_1 з дати призначення по серпень 2023 року та виписку з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 10 жовтня 2023 року повідомлено наступне

На виконання рішення суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 160/7326/20 ОСОБА_1 призначено пенсію з 16 квітня 2020 року. Нарахування пенсії проводилось з лютого 2022 року на платіжну відомість підприємства поштового зв`язку № 51931.

За звітними даними підприємства поштового зв`язку № 51931, пенсійні кошти з березня 2022 року ОСОБА_1 не отримані. Статтею 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, зокрема, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України припиняється у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд. Таким чином, виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року у справі № 160/17247/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплачувати пенсію ОСОБА_1 на вказаний банківський рахунок в АТ ОТП БАНК.

У червні 2023 року неодержані ОСОБА_1 пенсійні виплати за період з 1 березня 2022 року по 30 вересня 2022 року були перераховані на поточний рахунок через банківську установу АТ ОТП БАНК.

Зазначено, що надано інформацію про розмір нарахованої та виплаченої пенсії за період з 16 квітня 2020 року по 30 вересня 2023 року, яка відображена в таблиці.

Пунктом 1.1 розділу I Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (зі змінами), передбачено, зокрема, що заява про поновлення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.

Механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам регулюється Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (зі змінами) (далі Порядок). Заява приймається за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її вік, і визначеного законодавством документа, необхідного для з`ясування місця її проживання, та реєструється в установленому порядку. Враховуючи викладене, питання поновлення раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 буде розглянуто у разі надання особисто поданої заяви.

Додатково повідомлено, підстави для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати згідно з Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, відсутні, оскільки покладені судом зобов`язання виконані в межах повноважень, покладених на органи Пенсійного фонду України.

Відповідно до наданої до листа таблиці, управлінням у червні 2023 року перераховано пенсію за період з 1 березня 2022 року по 1 вересня 2022 року, яку управлінням не було видано у відділенні поштового зв`язку. З жовтня 2022 року пенсія не виплачується.

17.10.2023 представник ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив повідомити стан виконання судового рішення № 160/17247/22; підстави неперерахунку пенсії, невиплати заборгованості та пенсії за липень-вересень 2023; виплатити компенсацію; надати довідку про нараховану/виплачену пенсію (з 12.04.2018 по жовтень 2023) та витяг з розпорядження про призначення/перерахунок пенсії.

17.11.2023 представник повторно звернувся із заявою, в якій просив повідомити підстави невиплати заборгованості та поточної пенсії, неперерахунку пенсії з дати призначення, неврахування стажу; виплатити компенсацію з дати призначення; надати довідку про нараховану/виплачену пенсію (з 12.04.2018 по грудень 2023).

02.09.2024 представник знову звернувся із заявою, в якій просив повідомити підстави невиплати пенсії з 17.07.2018 та з 30.09.2022; виплатити пенсію з 17.07.2018, поновити виплату з 30.09.2022; повідомити підстави неврахування стажу (в т.ч. пільг) та незапитування документів; виплатити компенсацію за весь період невиплати; здійснювати виплату через АТ "Ощадбанк".

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19 вересня 2024 року повідомлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 160/7326/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , подану 16 квітня 2020 року, про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На виконання рішення суду ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058) з 16 квітня 2020 року.

Підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 17 липня 2018 року відсутні.

Нарахування пенсії проводилось з лютого 2022 року на платіжну відомість підприємства поштового зв`язку № 51931. За звітними даними підприємства поштового зв`язку № 51931 пенсійні кошти з березня 2022 року ОСОБА_1 не отримані. Статтею 49 Закону № 1058 передбачено, зокрема, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України припиняється у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд. Таким чином, виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року у справі № 160/17247/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплачувати пенсію ОСОБА_1 на вказаний банківський рахунок в АТ ОТП БАНК.

У червні 2023 року неодержані ОСОБА_1 пенсійні виплати за період з 1 березня 2022 року по 30 вересня 2022 року були перераховані на поточний рахунок через банківську установу АТ ОТП БАНК.

Пунктом 1.1 розділу I Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (зі змінами), передбачено, зокрема, що заява про поновлення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.

Механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам регулюється Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (зі змінами) (далі Порядок). Заява приймається за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її вік, і визначеного законодавством документа, необхідного для з`ясування місця її проживання, та реєструється в установленому порядку. Враховуючи викладене, питання поновлення раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 буде розглянуто у разі надання особисто поданої заяви.

Підстави для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відсутні.

Страховий стаж заявниці складає 26 років 11 місяців 14 днів (зарахований по 30 вересня 2016 року). До страхового стажу не зараховано періоди: з 01 вересня 1977 року по 04 серпня 1980 року, оскільки у записі про звільнення з роботи дата наказу внесена з порушенням, що суперечить вимогам Інструкції; з 01 вересня 2007 року по 30 вересня 2007 року та з 01 лютого 2016 року по 31 серпня 2016 року, оскільки за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані про нарахування заявниці заробітної плати та сплату за неї страхових внесків.

Пільгове обчислення стажу роботи (до 1 січня 1991 року) поширювалося на працівників цих місцевостей за умови, що вони уклали письмові трудові договори. Це підтверджено і прийнятим 26 липня 2006 року Законом України Про внесення змін до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яким також передбачено, що пільгове обчислення стажу цій категорії осіб проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, де зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі чи в місцевостях, прирівняних до них, а також право на користування пільгами, передбаченими зазначеними вище нормативно-правовими актами.

Таким чином, для зарахування періоду роботи в районах Крайньої Півночі з 09 вересня 1991 року по 01 серпня 1994 року у пільговому співвідношенні немає підстав.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність щодо невиплати пенсії з 17 липня 2018 року, протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо переведення виплати пенсії ОСОБА_1 через відділення поштового зв`язку, протиправною бездіяльність щодо нездійснення перерахунку розміру пенсії з дати призначення, протиправною бездіяльність щодо неврахування всього стажу, зазначеного в трудовій книжці, протиправною бездіяльність щодо невиплати компенсації втрати частини доходу та протиправною бездіяльність щодо невиплати пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішенні спору суд виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Що вимог позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити пенсію позивачу з 17.07.2018 року та перерахувати розмір пенсії з 17.07.2018 року із застосуванням всіх постанов КМУ щодо перерахунку пенсії, суд зазначає наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначені Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

За приписами ст. 9 Закону № 1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається пенсія за віком, пенсія по інвалідності та пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідно до 1 ст.26 Закону № 1058-IV набула права виходу на пенсію у віці 58 років 6 місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

12.04.2018 року позивач через свого представника за нотаріально посвідченою довіреністю звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення їй пенсії за віком.

Рішенням Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 6 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.04.2018 № 5/3 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю місця проживання (реєстрації) у м. Камянське Дніпропетровської області та розбіжністю щодо прізвища та по батькові в документах, наданих для призначення пенсії за віком.

Зазначене вище рішення було оскаржене позивачем у судовому порядку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 року у справі № 160/1276/19 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання призначити та виплачувати пенсію за віком було відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 у справі №160/1276/19 залишено без змін у зв`язку із відсутністю у ОСОБА_1 на момент звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області права на призначення пенсії (не досягненням передбаченого законодавством пенсійного віку - 58 років 6 місяців).

16.04.2020 року позивач вдруге через свого представника за нотаріально посвідченою довіреністю звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Кам`янський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) із заявою про призначення їй пенсії за віком.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 року у справі № 160/7326/20 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровської області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено частково, та, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , подану 16.04.2020 року, про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 року у справі № 160/7326/20 ОСОБА_1 було призначено пенсію з 16.04.2020 року.

Суд зазначає, що доказів звернення позивача до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком, в межах трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, матеріали пенсійної справи не містять. Таких доказів також не надано і самим позивачем.

На підставі вищевикладеного, оскільки, позивачем подано заяву про призначення пенсії за віком після спливу трьохмісячного терміну з дня досягнення пенсійного віку (набуття права), відповідачем правомірно призначено позивачу пенсію за віком з дня подання заяви 16.04.2020, а відтак, підстави для призначення пенсії за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку 17.07.2018 відсутні.

Щодо незарування до страхового стажу періоду з 01 вересня 1977 року по 04 серпня 1980 року, оскільки у записі про звільнення з роботи дата наказу внесена з порушенням, що суперечить вимогам Інструкції, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, укладеною між Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Білорусь, Республіки Вірменії, Республіки Казахстан, Республіки Киргизстан, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Республіки Узбекистан та України, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Водночас суд зазначає, що в силу пункту 2 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, укладеною між Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Білорусь, Республіки Вірменії, Республіки Казахстан, Республіки Киргизстан, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Республіки Узбекистан та України, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

При цьому суд також враховує те, що прийняття постанови Кабінетом Міністрів України "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" від 29.11.2022 №1328 не може бути підставою для не зарахування стажу роботи особи до моменту прийняття вказаної постанови.

Згідно статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Тобто, аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 242/2536/16-а, від 12.09.2022 у справі №569/16691/16-а, 01.01.2022 по справі № 620/1178/19 та інших.

Як встановлено судом, при призначенні з 16.04.2020 позивачу пенсії за віком період її роботи з 01 вересня 1977 року по 04 серпня 1980 року не був зарахований відповідачем до її страхового стажу

Так, на момент заповнення (01.09.1977) та внесення у трудову книжку позивача серії НОМЕР_3 спірного запису у період до 29.07.1993 була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Госкомтруда СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162), а з 29.07.1993 була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Підпунктом 1.1. Інструкції № 162 було встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Подібні правові приписи містить і діюча Інструкція № 58, пунктом 2.4 якої передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

У пункті 2.6 пункту 2 Інструкції № 58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Досліджуючи зміст записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , судом встановлено, що позивач з 01.09.1977 прийнята на роботу "средняя школа № 9 г. Киева. Назначена на должность лаборанта" (запис 1). Згідно наступного запису в трудовій книжці (запис 2), позивач 04.08.1980 «уволена с долности лаборанта по собственному желанию ст.38 КЗОТ УССР».

Отже, спірний період роботи позивача підтверджений записами її трудової книжки.

При цьому суд враховує, що вказані записи містять необхідні відомості про роботу у такий період, а саме відомості про дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дату звільнення з посади, зазначення відомостей, на підстави чого внесені відповідні записи, також записи про звільнення засвідчені чіткими відтисками печатки підприємств.

Наведене спростовує сумніви у можливому маніпулюванні з цими записами. Тобто, суд вважає такі записи належними та допустимими доказами для підтвердження трудового стажу позивача.

Суд зазначає, що певні неточності на записах в трудовій книжці, виправлення в записах, помилки, інші неточності допущені працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, (відсутність дати протоколу, написанням іншим чорнилом номер протоколу), не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає їй право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства.

Також суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи інших документів на підприємстві.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 (провадження №К/9901/22172/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Поряд із тим, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тобто, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки або ж іншої документації на підприємстві, може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

Щодо незарування до страхового стажу періоду з 01 вересня 2007 року по 30 вересня 2007 року та з 01 лютого 2016 року по 31 серпня 2016 року, оскільки за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані про нарахування заявниці заробітної плати та сплату за неї страхових внесків, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Частиною 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 3 статті 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що у разі ухилення страхувальника чи його посадових осіб від надання територіальному органу Пенсійного фонду звітності чи інших документів про сплату страхових внесків страхові внески обчислюються територіальним органом Пенсійного фонду в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, за непрямим методом виходячи з оцінки валового доходу та витрат страхувальника, кількості осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, обсягу виробленої (реалізованої) продукції (послуг), суми сплачених ним податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством.

Відповідно до ч.10 ст. 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

В матеріалах справи наявна копія трудової книжки позивача, яка містить записи про роботу позивача в АТ «СТС» з 30.05.1995 по 01.07.2012 та з 05.05.2015 по 30.09.2016 в ТОВ Судноплавна компанія «РІЧФЛОТ».

Невнесення страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відбулось не з вини позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що несплата АТ «СТС» та ТОВ Судноплавна компанія «РІЧФЛОТ» за позивача страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періоду роботи, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.

Внаслідок невиконання АТ «СТС» та ТОВ Судноплавна компанія «РІЧФЛОТ» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за спірні періоди на вказаних підприємствах, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного суду від 24.05.2018 року по справі № 490/12392/16-а.

Тому відповідач протиправно відмовив позивачу у зарахуванні періоду роботи з 01 вересня 2007 року по 30 вересня 2007 року та з 01 лютого 2016 року по 31 серпня 2016 року до страхового стаж.

Відтак, враховуючи вищевикладене суд вважає, що спірні періоди трудової діяльності позивача підтверджений належним чином, тому не зарахування відповідачем при призначенні її пенсії періодів роботи з 01 вересня 1977 року по 04 серпня 1980 року, з 01 вересня 2007 року по 30 вересня 2007 року та з 01 лютого 2016 року по 31 серпня 2016 року до страхового стажу, є протиправним.

З метою захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 01 вересня 1977 року по 04 серпня 1980 року, з 01 вересня 2007 року по 30 вересня 2007 року та з 01 лютого 2016 року по 31 серпня 2016 року та здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з врахуванням зазначених періодів її трудової діяльності.

Щодо вимоги позивача щодо неврахування пільг за період праці в районах Крайньої Півночі, суд зазначає наступне.

Як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.09.2024 за № 51872-38360/А-01/8-0400-24, позивачу відмовлено у зарахуванні періоду роботи в районах Крайньої Півночі з 09.09.1991 по 01.08.1994, у пільговому співвідношенні, оскільки для зарахування вказаного періоду немає підстав.

Відповідно до пункту 5 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Пунктом "д" статті 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" (зі змінами, внесеними Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 року) постановлено робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк трьох років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено, що працівникам, які користуються на цей час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до пункту 110 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 03.08.1972 року №590, робота в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 1 березня 1960 року зараховується в стаж в полуторному розмірі за умови, якщо працівник мав право на пільги, встановлені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, визначений постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 року №1029.

Аналіз наведених положень дає підстави дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність таких обставин: 1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях, у період з 1 березня 1960 року до 1 січня 1991 року; 2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року та від 29.09.1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року №148.

При цьому основним документом, що підтверджує факт роботи в районах Крайньої Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, є трудова книжка. Для пільгового обчислення страхового стажу може бути надана або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупності.

Водночас, чинним пенсійним законодавством в Україні, зокрема міжнародними договорами з пенсійного забезпечення, не передбачено пільгового обчислення стажу за період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991 року.

На підставі вищевикладеного, суд зазначає, що підстави для зарахування у пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01.01.1991 року в районах Крайньої Півночі відсутні. Такі періоди роботи, підтверджені записами у трудовій книжці, повинні бути враховані до страхового стажу в одинарному розмірі.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 08.07.2021 року у справі №459/2778/16-а, від 17.01.2023 року у справі №211/1910/17, від 14.03.2023 року у справі №160/20914/21 у подібних правовідносинах.

Щодо позовної вимоги позивача про виплату пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, зокрема, за принципом рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Після того, як рішенням Конституційного суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 (далі - Рішення КСУ) із Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування були виключені норми п. 2 ч. 1 ст. 49 та друге речення ст. 51, які забороняли виплату пенсій особам, що виїхали на місце постійного проживання за кордон, в Законі України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не міститься жодної норми, яка б скасовувала право пенсіонера на отримання ним пенсії в результаті того, що він проживає не в Україні.

Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999р. №1596 (далі - Порядок №1596), визначено механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об`єднаними управліннями (далі - органи Пенсійного фонду), головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення), а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів (далі - пенсія та грошова допомога), шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги (далі - одержувачі) в уповноважених банках.

Згідно із п. 4 Порядку №1596, виплата пенсій та грошової допомоги відповідно до цього Порядку здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів в населених пунктах у межах України, в яких функціонують вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) (далі - установи уповноважених банків).

Проте, оскільки місцем фактичного проживання позивача є країна Ізраїль, пункт 4 Порядку №1596 до цих правовідносин не застосовується, оскільки його положення стосуються осіб, котрі мають фактичне місце проживання в Україні. Відсутність у позивача фактичного місця проживання в Україні не може бути підставою для фактичної відмови виплачувати йому нараховану пенсію на відкритий ним рахунок в уповноваженому банку.

Відповідно до п. 6 Порядку №1596, одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.

За п.8, п.9 Порядку №1596 поточні рахунки одержувачам відкриваються уповноваженими банками згідно з вимогами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють порядок відкриття рахунків у національній та іноземній валюті. Між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка. Положеннями договору не можуть погіршуватися умови виплати пенсій та грошової допомоги, встановлені цим Порядком. Умови договору повинні передбачати можливість його розірвання за ініціативою однієї із сторін.

Згідно із п.10 Порядку №1596 заява про виплату пенсії або грошової допомоги подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду чи органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України або приймається органом Пенсійного фонду чи органом соціального захисту населення від установи уповноваженого банку. Заяви приймаються за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законодавством, для з`ясування місця її проживання, і реєструються в установленому порядку.

За змістом приписів п.12, п.13 Порядку №1596 органи Пенсійного фонду та органи соціального захисту населення на підставі заяв, передбачених пунктом 10 цього Порядку, складають: списки на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки у двох примірниках; опис списків на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки у трьох примірниках.

Списки та описи складаються окремо за пенсіями та грошовою допомогою, що фінансуються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, і за грошовою допомогою та іншими грошовими виплатами, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів. Перший примірник списків формується за датою виплати в порядку зростання номерів поточних рахунків, другий - за датою виплати в порядку зростання номерів пенсійних (особових) справ. Дати і виплатний період визначаються органами Пенсійного фонду та органами соціального захисту населення. Списки у двох примірниках за один день до початку кожного виплатного періоду, за який виплачується пенсія та грошова допомога, подаються органами Пенсійного фонду та органами соціального захисту населення відповідним установам уповноважених банків разом з двома примірниками описів.

З аналізу викладеного вбачається, що підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії або грошової допомоги, яка може бути подана пенсійному органу відповідно до п.10 Порядку №1596 двома шляхами, а саме: особисто пенсіонером до органу Пенсійного фонду; від установи уповноваженого банку.

Аналогічні положення закріплені у п. 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі Порядок №22-1), яким передбачено, що заяви про виплату пенсії реєструються в журналі вхідної кореспонденції. Заява про виплату пенсії через банківський рахунок подається заявником згідно з Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їхні поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року №1596 (зі змінами).

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 26.08.2024 року про виплату пенсії на поточний банківський рахунок, відкритий у ТВБВ № 10015/0538 ОПЧ № НОМЕР_4 .

Відмовляючи перераховувати позивачу пенсію на визначений нею банківський рахунок, відповідач посилається на те, що останньою не була дотримана вимога особистого звернення із заявою про поновлення виплати пенсії.

Проте, суд вважає такі доводи відповідача помилковими з огляду на те, що під особистим зверненням пенсіонера, про що йде мова у п. 10 Порядку №1596, необхідно розуміти особисте підписання пенсіонером заяви про виплату пенсії, а не фізичне переміщення цієї особистої заяви пенсіонером до відповідача.

Позиція відповідача, викладена в листі від 19.09.2024 р. про те, що особисто підписана заява пенсіонера може бути передана в пенсійний фонд тільки ним особисто не просто звужує конституційне право на звернення за допомогою через уповноваженого представника відповідно до Закону України Про звернення громадян, а й взагалі унеможливлює право пенсіонера, який проживає за кордоном, на отримання пенсії.

Вказані норми Порядку №1596 звужують право позивача на пенсію у порівнянні з нормами, викладеними у спеціальному Законі України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що має вищу юридичну силу.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14.07.2015 року у справі К/800/19411/1412, в якій зазначено, що безпідставним є посилання УПФ на Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, оскільки Закон має вищу юридичну силу і ним не встановлено обов`язку подання заяви для виплати пенсії особисто.

Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.06.2016 року у справі №К/800/6581/1613 визначено, що пенсія повинна бути виплачена на банківський рахунок, який було вказано пенсіонером, зокрема: ...виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

У постанові від 16.07.2020р. у справі № 826/13664/18 Верховний Суд сформував правову позицію, відповідно до якої відсутність порушених прав та інтересів є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, адже завданням адміністративного судочинства є саме ефективний захист та відновлення порушених та оспорюваних прав та інтересів особи, чого не можливо досягти без підтвердження (доведення) реальних фактів порушення прав, свобод чи інтересів позивача, або осіб в інтересах яких він звертається з позовом до суду.

Щодо позовної вимоги позивача щодо не виплати компенсації втрати частини доходу, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 46 Закону № 1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до статті 1 Закону України від 19.10.2000 №2050-III Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - Закон №2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно із частинами першою-другою статті 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі №2050-III слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), сума індексації грошових доходів громадян.

Таким чином, оскільки непроведення виплати пенсії позивачу відбулося з вини держави в особі її компетентного органу (пенсійного органу), її поновлення має відбуватися із нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до частини другої статті 46 Закону 1058-IV.

Зазначені висновки суду узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.05.2020 по справі №815/1226/18.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи з 01 вересня 1977 року по 04 серпня 1980 року, з 01 вересня 2007 року по 30 вересня 2007 року та з 01 лютого 2016 року по 31 серпня 2016 року та щодо відмови у поновленні виплати пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою, поданою представником, відповідно до зазначених банком у заяві реквізитів.

Зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 01 вересня 1977 року по 04 серпня 1980 року, з 01 вересня 2007 року по 30 вересня 2007 року та з 01 лютого 2016 року по 31 серпня 2016 року та здійснити перерахунок і виплату пенсії позивачу з урахуванням зазначених періодів її трудової діяльності, поновити виплату пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою, поданою представником, відповідно до зазначених банком у заяві реквізитів, та виплатити компенсацію втрати частини доходу за весь період невиплати пенсії.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1937,92 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник