Справа № 500/1910/25
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/1910/25

07 травня 2025 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника адвоката Редька Василя Олександровича звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якій просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 25.03.2025 №25 щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" та проведенні перерахунку і виплати пенсії (з урахуванням виплачених сум) на підставі довідки від 07.02.2025 №29/03/07 про розмір посадового окладу, надбавки за ранг та вислугу років та №29/03/08 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, виданих Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку,

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 з 17.03.2025 (з дати звернення) на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII та здійснити перерахунок і виплату пенсії (з урахуванням виплачених сум) на підставі довідки від 07.02.2025 №29/03/07 про розмір посадового окладу, надбавки за ранг та вислугу років та №29/03/08 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, виданих Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області як отримувач з 18.03.2020 по 11.12.2023 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993 та з 11.12.2023 пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до довідки №18/02/81 від 14.03.2025, виданої позивачу Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, станом на 12 грудня 2024 року (день звільнення), загальний стаж роботи позивача складав 44 роки 02 місяці 04 дні, стаж державної служби - 26 років 11 місяців 28 днів.

Позивач двічі зверталась до територіального управління Пенсійного фонду України із заявами №1927 від 18.02.2025 та №2409 від 03.03.2025 про переведення на пенсію по віку відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ.

За принципом екстериторіальності, її документи були направлені на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яким було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №25 від 26.02.2025, №25 від 11.03.2025.

17.03.2025 повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області із заявою про перехід на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу", надавши необхідні документи, яка за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

25.03.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийняло рішення №25 про відмову в переведенні на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" і в проведенні перерахунку пенсії, оскільки заявниці призначалася пенсія в 2020 році згідно Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993. Перерахунок раніше призначених пенсій за цим Законом не передбачений.

Позивач не погоджується з доводами відповідача, викладених у рішенні №25 від 25.03.2025 про відмову в проведенні перерахунку пенсії, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 07.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

24.04.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області надіслало до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Вказує, що позивач отримує з 11.12.2023 пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та подала заяву про переведення на пенсію державного службовця.

За результатами розгляду поданої заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області прийнято рішення №25 від 25.03.2025 про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Для перерахунку пенсії позивач додала довідки Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 07.02.2025 №29/03/07 про розмір посадового окладу, надбавки за ранг та вислугу років та №29/03/08 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, та які на дату виходу на пенсію не перебувають на державній службі. Довідки видані відповідно до Додатків 4,6 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622.

З 1 травня 2016 року набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VII.

Прикінцевими положеннями Закону №889-VII збережено право на призначення пенсії відповідно статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993.

На призначення пенсії за Законом №889-VIII мають право особи, яким раніше не призначались пенсії відповідно до Закону №3723-XI.

Згідно із наданими документами встановлено, що ОСОБА_1 раніше призначалась пенсія відповідно до Закону №3723-XII, яку вона отримувала з 18.03.2020 по 11.12.2023.

Враховуючи вищезазначене, здійснити переведення з пенсії по віку згідно Закону №1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII з врахуванням наданих довідок про заробітну плату є неправомірно, оскільки Законом №889-VII не передбачено проведення перерахунку на підставі вищезазначених довідок.

25.04.2025 від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до суду поступив відзив на позовну заяву, в якій просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

В заперечення зазначає, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та з 18.03.2020 року отримувала пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу". 11.12.2023 її переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

17.03.2025 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про переведення її з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 25.03.2025 №25 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії.

Так, 01.05.2016 набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII), згідно з частиною другою Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі Закон №3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

З аналізу чинних положень Законом №889-VIII не встановлено права на індексацію та перерахунок пенсій особам, яким пенсії призначено на підставі статті 37 Закону №3723-ХІІ, отже, розміри пенсій державних службовців, призначених на підставі статті 37 Закону №3723-ХІІ, на відміну від розмірів пенсій, призначених на підставі інших нормативних актів, не підлягають перерахуванню.

Таким чином, вважає, що станом на час звернення позивачки із заявою до пенсійного органу були відсутні підстави для здійснення позивачці перерахунку її пенсії.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області як отримувач з 18.03.2020 по 11.12.2023 пенсії відповідно до Закону "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993, з 11.12.2023 її переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

17.03.2025 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про переведення її на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу".

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 25.03.2025 №25 позивачу відмовлено в такому переведенні, оскільки згідно наданими документами встановлено, що ОСОБА_1 раніше призначалась пенсія відповідно до Закону №3723-XII, яку вона отримувала з 18.03.2020 по 11.12.2023.

Для перерахунку пенсії позивач додала довідки Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 07.02.2025 №29/03/07 про розмір посадового окладу, надбавки за ранг та вислугу років та №29/03/08 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, та які на дату виходу на пенсію не перебувають на державній службі. Довідки видані відповідно до Додатків 4,6 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622.

Зазначено, що на призначення пенсії за Законом №889-VIII мають право особи, яким раніше не призначались пенсії відповідно до Закону №3723-XI.

Тому враховуючи вищезазначене, здійснити переведення з пенсії по віку згідно Закону №1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII з врахуванням наданих довідок про заробітну плату є неправомірно, оскільки Законом №889-VII не передбачено проведення перерахунку на підставі вищезазначених довідок.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, вважаючи його протиправним, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що склалися в даній адміністративній справі, суд зазначає наступне.

Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону України "Про державну службу" №889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі також - Закон №1058-IV).

Водночас, Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII також визначено право на пенсійне забезпечення (а саме - збереження права на призначення пенсії) державних службовців відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993.

Так, відповідно до пункту 1 частини 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" №889-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про державну службу" №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно з пунктом 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Порядок призначення таких пенсій затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" (далі Порядок №622), який застосовується з 01.05.2016.

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку №622 згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII "Про державну службу" на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. №3723-XII "Про державну службу" (далі - Закон) мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII "Про державну службу":

- мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України;

- займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку №622 право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII "Про державну службу" не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають, зокрема, жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Проте Порядок №622 є підзаконним нормативно-правовим актом, прийнятим на підставі пунктів 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII, а тому має відповідати положенням вказаного Закону та конкретизувати його положення.

При цьому підзаконний нормативно-правовий акт не може суперечити закону, на виконання якого він прийнятий, та встановлювати обмеження для реалізації права, гарантованого відповідним законом.

Разом з тим, окрім умов, передбачених пунктами 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII, Порядок №622 передбачає додаткову умову для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, а саме: якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII "Про державну службу" не призначалася пенсія відповідно до Закону.

В той же час, Закон №3723-XII та Закон № 889-VIII такої умови не містять.

Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що положення пункту 3 Порядку №622 не відповідають положенням пунктів 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII.

Відповідно до частини третьої статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Таким чином, до спірних правовідносин слід застосовувати пункт 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII.

Отже, ні Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ, ні стаття 37 Закону №3723-XII не містять обмеження щодо неможливості призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII особам, яким до 01.05.2016 (дата набрання чинності Закону №889-VІІІ) призначалась пенсія відповідно до Закону №3723-XII.

За таких обставин, суд вважає безпідставним висновок пенсійного органу про відсутність у позивача права на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII з підстави, що за вказаним законом їй вже призначалась пенсія.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №580/3805/22.

Поряд з цим, суд зазначає, що визначальною умовою для збереження за позивачем права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ є встановлення додаткових умов, а саме: наявність станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади держслужби або 20 років стажу держслужби не залежно від того чи працювали станом на 01.06.2016 на держслужбі).

З матеріалів справи встановлено, що на час набрання чинності Закону №889-VII, а саме станом на 01.05.2016 позивач мала стаж на посадах державної служби понад 20 років.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, а отже рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 25.03.2025 №25 є протиправним та підлягає скасуванню.

Тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 з 17.03.2025 (з дати звернення) на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII та здійснити перерахунок і виплату пенсії (з урахуванням виплачених сум) на підставі довідки від 07.02.2025 №29/03/07 про розмір посадового окладу, надбавки за ранг та вислугу років та №29/03/08 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, виданих Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, то судом враховано наступне.

Призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Так, питання призначення, перерахунку і виплати пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Суд зазначає, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення. Тобто призначення, нарахування, перерахунок та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. У такому випадку, суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення чи перерахунок пенсії.

Відтак, позов в цій частині позовних вимог задоволенню не підлягає.

Згідно з приписами частини першої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо обраний позивачем спосіб захисту є недостатнім для повного захисту його прав, свобод та інтересів або якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Таким чином суд вважає за необхідне, застосовуючи частину другу статті 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області повторно розглянути подану позивачем заяву про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за нормами Закону України "Про державну службу" та прийняти відповідне рішення.

В даному випадку для встановлення належного відповідача визначальним є те, структурний підрозділ якого пенсійного органу розглядав заяву позивача про переведення на пенсію державного службовця від 17.03.2025 та прийняв рішення про відмову у такому переведенні та перерахунку пенсії.

Отже, саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області суд покладає обов`язок повторно розглянути заяву позивача про переведення на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу".

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефект

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами статті 90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Звертаючись до суду, позивач сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією №3817-3164-2667-9801 від 02.04.2025.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. (частина третя статті 139 КАС України)

Зважаючи на те, що суд задовольняє позов частково, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, рішенням якого було відмовлено позивачу у переведенні пенсії, що і стало підставою звернення до суду з цим позовом, необхідно стягнути судовий збір у сумі 605,60 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 25.03.2025 №25 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.03.2025 про переведення на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" та прийняти рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 07 травня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідачі:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46001, ).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (місцезнаходження: пл. Центральна, 3, м. Чернівці, Чернівецький р-н, Чернівецька обл., 58002, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.