Справа № 560/3591/25
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2025-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3591/25
РІШЕННЯ

іменем України

08 травня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо оформлення заяви за призначенням / перерахунком пенсії від 12.03.2021 за реквізитами: Прошу пенсію: зазначено перерахувати, Вид перерахунку зазначено перехід на інший вид пенсії, Пенсія на іншій підставі, державна допомога, виплата на дитину, страхові виплати зазначено призначалась і відповідно визнати документом без юридичної сили та зобов`язати відповідача вчинити дії про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника згідно з частиною 1 статті 10, частиною 1 статті 36, частиною 1 статті 44 Закону № 1058-VІ за належним чином оформленою заявою за призначенням/перерахунком пенсії від 12.03.2021 за реквізитами Прошу пенсію: з терміном призначити, Вид пенсії" з виразом пенсія у зв`язку з втратою годувальника в строки врегульовані абзацом 1 пункту 3 частини першої статті 45 Закону № 1058-VІ з правом на пенсійні виплати по теперішній час;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника з дня, що настає за днем смерті годувальника, із застосуванням повного страхового стажу і заробітку померлого годувальника (у тому числі за січень 2021 року) на день смерті та показника середньої заробітної плати відповідно до частини 2 статті 40 Закону № 1058-VІ (за 2018-2020 роки).

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника з дня, що настає за днем смерті годувальника, із застосуванням повного страхового стажу і заробітку померлого годувальника (у тому числі за січень 2021 року) на день смерті та показника середньої заробітної плати за відповідно до частини 2 етапі 40 Закону № 1058-VІ (за 2018-2020 роки).

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника з дня, що настає за днем смерті годувальника, із застосуванням частини 3 статті 29 Закону № 1058-VI щодо підвищення розміру пенсії в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію померлим годувальником - 7,5 %;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області нарахувати та виплатити позивачу належні суми пенсії з 08.01.2021 до моменту здійснення останньої поточної виплати на підставі за належним чином оформленою заявою за призначенням / перерахунком пенсії від 12.03.2021 за реквізитами Прошу пенсію: з терміном призначити, Вид пенсії з виразом пенсія у зв`язку з втратою годувальника в строки врегульовані абзацом 1 пункту 3 частини першої статті 45 Закону № 1058-VІ з правом на пенсійні виплати з 08.01.2021 по теперішній час відповідно до частини 1 статті 37 і частини 2 статті 40 Закону №1058-VІ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області сплатити сатисфакцію в якості відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди у розмірі, встановленому частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач з дня звернення за призначенням пенсії (з дня прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви) вчинив переведення (з 12.03.2021), з 01.04.2021 квітня провів перерахунок, не врахував відомості про страховий стаж і заробітну плату (дохід) годувальника за січень 2021 року, не включив усі складові пенсії годувальника, що призвело до заниження розміру пенсії та не виплати її з належного строку.

Ухвалою суду від 08 квітня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідач правом на подання відзиву на адміністративний позов у наданий йому строк згідно ухвали не скористався, жодних документів до суду не подав.

Будь-яких заперечень чи клопотань у визначений законодавством термін від відповідача не надходило.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінню Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та з 17.09.1996 по 11.03.2021 отримував пенсію по інвалідності згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З 12.03.2021 згідно поданої заяви позивача переведено на пенсію у разі втрати годувальника, розмір якої обчислено згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника проведено з врахуванням страхового стажу годувальника 38 років 11 місяців 23 дні, коефіцієнт страхового стажу - 0,38917. Заробітну плату враховано за період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2020 (згідно даних, що містяться системі персоніфікованого обліку), індивідуальний коефіцієнт для обчислення заробітку становить 3,93206.

Розмір пенсії у зв`язку втратою годувальника з 12.03.2021 становить 4222,76 грн і її розрахунок наступний: 5426,60 грн (середня заробітна плата в галузях економіки України за 2014 - 2016 роки 3764,40 грн х1,17х1,11х1,11)х 3,93206 = 21337,72 грн (середньомісячна заробітна плата для обчислення пенсії) х 0,38917 (коефіцієнт страхового стажу) = 8304,00 грн (основний розмір пенсії за віком померлого годувальника) + 141,52 грн (доплата за 8 років понаднормативного страхового стажу, 1769,00 грн х 8%) = 8445,52 грн (загальний розмір пенсії за віком померлого годувальника) х 50 % (відсоток для обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника) = 4222,76 грн.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04.09.2024 року позивача повідомлено, що оскільки на дату подання заяви про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника були відсутні відомості про сплату страхових внесків за січень 2021 року, тому підстави для їх включення до розрахунку пенсії відсутні. Підстави для застосування показника середньої заробітної плати за 2018-2020 роки при переведенні на пенсію у разі втрати годувальника відсутні.

Позивач вважаючи, що відповідач протиправно не застосував показники середньої заробітної плати за 2018-2020 роки при переведенні на пенсію у разі втрати годувальника, здійснив переведення на пенсію по втраті годувальника з дня подання заяви, а не з дня, що настає за днем смерті годувальника, а також не врахував заробіток померлого годувальника за січень 2021 року, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), який, згідно преамбули, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно до ст. 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 9 зазначеного Закону передбачено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності, пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках накопичувального фонду або на індивідуальних пенсійних рахунках у відповідних недержавних пенсійних фондах - суб`єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення, здійснюються такі пенсійні виплати, як довічні пенсії і одноразова виплата.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Пунктом 16 розділу ХV Прикінцевих положень Закону №1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відтак, законодавством України передбачено чотири види пенсій, а саме: пенсія за віком, пенсія по інвалідності, пенсія у зв`язку з втратою годувальника та пенсія за вислугу років.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом

Відповідно до ст. 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV передбачено, що визначена частиною другою статті 40 цього Закону середня заробітна плата (дохід) для призначення пенсії, тобто за три календарні роки, що передують року звернення, застосовуються лише у випадку переведення з одного виду пенсії на інший або призначення пенсії вперше.

Також суд зазначає, що положеннями ст. 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ст. 6 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Відповідно до частини 2 статті 40 Закону №1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Отже, вказана норма передбачає врахування середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені вчастині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 3 статті 45 Закону №1058-ІV регламентований порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV. Однак, якщо мало місце призначення іншої пенсії має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.

Зазначені висновки щодо здійснення призначення пенсії, а не переведення згідно з частиною 3 статті 45 Закону №1058-ІV викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №876/5312/17.

У свою чергу, відповідно до матеріалів пенсійної справи, на підставі поданої заяви позивача від 12 березня 2021 року було здійснено переведення з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у межах положень Закону України № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування2.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що в даному випадку має місце саме переведення з одного виду пенсії на інший, а не нове призначення пенсії. Оскільки позивача було переведено з пенсії по інвалідності на пенсію у разі втрати годувальника в межах одного і того самого закону - Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відтак застосування показника середньої заробітної плати за 20182020 роки, що використовується при первинному призначенні пенсій, у даному випадку є юридично необґрунтованим та неможливим.

Щодо дати з якої позивачу здійснено нарахування та виплату пенсії по втраті годувальника, суд зазначає та враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно положень ч.1 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону (п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону №1058-IV).

Зі змісту ч. 3 ст. 36 Закону №1058-IV слідує, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Частиною 3 ст. 45 Закону №1058-IV визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

За вказаними законодавчими нормами, члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається із заробітку чи пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті.

12 березня 2021 року позивач подав заяву про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. У зв`язку з цим Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, діючи в межах своїх повноважень та відповідно до поданої заяви, обґрунтовано здійснило переведення позивача на пенсію у разі втрати годувальника, починаючи з 12 березня 2021 року.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо оформлення заяви за призначенням/перерахунком пенсії від 12.03.2021 за реквізитами: Прошу пенсію: зазначено перерахувати, Вид перерахунку зазначено перехід на інший вид пенсії, Пенсія на іншій підставі, державна допомога, виплата на дитину, страхові виплати зазначено призначалась і відповідно визнати документом без юридичної сили, суд зазначає та враховує наступне.

Бланк заяви про призначення або перерахунок пенсії затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"". Згодом до цього Порядку були внесені відповідні зміни згідно з постановою правління Пенсійного фонду України від 17 січня 2025 року № 3-1 "Про затвердження Змін до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вищезазначені нормативно-правові акти є чинними на сьогоднішній день, не були скасовані або визнані такими, що не відповідають Конституції України, та не оскаржувалися в установленому порядку. Таким чином, вони мають обов`язкову юридичну силу та підлягають застосуванню органами Пенсійного фонду України при вирішенні питань, пов`язаних із призначенням або перерахунком пенсій. У зв`язку з цим відсутні будь-які законні підстави для визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області протиправними при прийнятті та оформленні заяви від 12 березня 2021 року.

Вказана заява була заповнена відповідно до вимог чинного Порядку: у графі "Прошу пенсію" заявник зазначив - "перерахувати", у графі "Вид перерахунку" - "перехід на інший вид пенсії", а в полі "Пенсія на іншій підставі, державна допомога, виплата на дитину, страхові виплати" - "призначалась".

З огляду на наведене, оформлення заяви здійснено у відповідності до нормативних вимог, а відтак жодних підстав для визнання дій органу Пенсійного фонду як неправомірних не вбачається. Зазначене підтверджує як належність дій до повноважень уповноваженого органу, так і дотримання процедур, передбачених чинним пенсійним законодавством.

Окрім того, Верховний суд неодноразово наголошував, що при зверненні до адміністративного судочинства з метою захисту порушених прав позивач має обґрунтувати наявність порушення, вчиненого суб`єктом владних повноважень, яке має бути реальним, тобто зачіпати індивідуально виражені права чи інтереси особи позивача, що були порушені діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Так, постановою Верховного Суду від 15.08.2020 у справі №1340/4630/18 визначено: "Положеннями частини першої статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно- правових відносинах.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Колегія суддів зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16 і підстави для відступлення від неї відсутні.".

У постанові від 12.06.2018 у справі №826/4406/18 Верховний Суд зазначив: "… вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у наявності у особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.".

Крім того, Верховний Суд у постанові від 15.04.2021 у справі №260/319/20 вказав: "66. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття "порушене право2, за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.".

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав та інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Водночас, суд дійшов висновку, що позивач не обґрунтував наявність в нього порушеного права у зв`язку із оформленням заяви за призначенням / перерахунком пенсії від 12.03.2021 за реквізитами з якими не погоджується позивач.

Суд враховує, що відповідно до положень статті 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток:

- на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців;

- на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

Підвищення розміру пенсії відповідно до частини першої цієї статті не встановлюється за неповний місяць страхового стажу, а також у разі призначення за нормами цього Закону пенсії особам, яким раніше призначалася пенсія іншого виду, за іншими законами України або в іншій державі.

Жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку, за умови, що до цього їм не призначалася будь-яка пенсія.

З матеріалів справи суд встановив, що померлий годувальник (дружина позивача), вийшовши на пенсію у 56 років 6 місяців, на дату смерті отримувала підвищення у сумі 531,87 грн від 7091,55 грн пенсії за віком. Загальний розмір пенсії, який отримувала дружина на день смерті, становив 7698,60 грн (пенсія за віком 7091,55 грн, доплата за 7 років понаднормового стажу 75,18 грн, підвищення за більш пізній вихід на пенсію 531,87 грн).

Водночас слід звернути увагу на зміст відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 04 вересня 2024 року № 15964-14414/Ц-03/8-2200/24. У вказаній відповіді наведено формулу обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, однак аналіз цієї формули свідчить про її неповноту, оскільки вона не містить розрахунку 7,5% підвищення, передбаченого законодавством, яке застосовується до розміру пенсії за віком, призначеної померлому годувальнику.

Законодавство у сфері пенсійного забезпечення, зокрема положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також підзаконні нормативно-правові акти, передбачають, що при визначенні розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника повинні враховуватись усі складові пенсійної виплати, яка була встановлена померлому пенсіонеру, включаючи надбавки, підвищення, додаткові виплати, встановлені у визначеному порядку.

Таким чином, виключення із загального розрахунку цієї складової пенсійної виплати померлого годувальника свідчить про порушення норм пенсійного законодавства та є ознакою протиправності дій з боку органу Пенсійного фонду. Це, своєю чергою, призводить до заниження розміру пенсії, що нарахована особі у зв`язку з втратою годувальника, а також порушує принципи соціальної справедливості, рівності та законності, гарантовані Конституцією України та чинним законодавством.

У зв`язку з наведеним виникають обґрунтовані підстави для визнання дій відповідного органу Пенсійного фонду такими, що суперечать вимогам нормативно-правових актів, а також для вимоги щодо здійснення повного та належного перерахунку пенсії з урахуванням усіх її складових, зокрема і 7,5% підвищення.

Щодо твердження позивача, що відповідачем не враховано страховий стаж і заробітну плату (дохід) померлого годувальника за січень 2021 року, суд зазначає наступне.

Відповідач у відповіді від 04.09.2024 № 15964-14414Щ-03/8-2200/24 вказує, що оскільки на дату подання заяви про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника були відсутні відомості про сплату страхових внесків за січень 2021 року, тому підстави для їх включення до розрахунку пенсії відсутні.

Згідно статті 40 Закону (в редакції, чинній на 12.03.2021) для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більше 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.

Згідно з пункту 4.2 розділу IV Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник сервісного центру зокрема повідомляє про необхідність дооформления документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Крім того, суд враховує, що частиною 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Підставою для відмови у зарахуванні заробітку за січень 2021 року до страхового стажу померлого годувальника стала відсутність в електронних реєстрах відомостей про сплату єдиного соціального внеску за відповідний період. Водночас, аналіз матеріалів пенсійної справи свідчить про наявність довідки, виданої Українським державним фондом підтримки фермерських господарств (Хмельницьке відділення), з якої вбачається, що ОСОБА_2 дійсно перебувала у трудових відносинах з відповідною установою та обіймала посаду директора Хмельницького відділення. Згідно з наданою довідкою, її заробітна плата за січень 2021 року становила 31 664,13 грн.

Однак відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не вжив вичерпних заходів для з`ясування усіх обставин, які мають правове значення для правильного та повного визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Зокрема, не було ініційовано витребування додаткових документів або здійснено запитів до відповідних установ щодо підтвердження трудової діяльності та доходу померлого годувальника за період, який безпосередньо впливає на розмір пенсійної виплати.

Крім того, позивача належним чином не було повідомлено про необхідність подання довідки про заробітну плату (дохід) померлого годувальника на день його смерті. Така бездіяльність пенсійного органу свідчить про порушення принципу об`єктивного, повного та всебічного розгляду питання, що покладено в основу діяльності органів, які здійснюють пенсійне забезпечення, та призвела до заниження розміру призначеної пенсії.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання виплати моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Отже, моральна шкода повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин (тобто бути похідною).

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.

Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

У постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53).

Суд зазначає, що поняття "моральна шкода" є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку.

При цьому суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 11 серпня 2023 року у справі № 300/64/19 вказав, що саме лише визнання судом протиправними дій, рішення чи бездіяльності відповідного органу не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між його діями/рішеннями та заподіяною моральною шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяння цієї шкоди, між протиправністю дій/рішень та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним їх наслідком.

Для відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, доведенню підлягає, що протиправні дії/рішення чи бездіяльність заподіювача є причиною, а негативні наслідки, які виникли у потерпілої особи - безумовним їх наслідком.

Причинно-наслідковий зв`язок між рішеннями/діями відповідних органів та заподіянням моральної шкоди полягає в тому, що ця шкода є наслідком саме протиправності таких дій/рішень чи бездіяльності, а не якихось інших обставин, тобто перебувати у взаємозв`язку із предметом позову.

Застосовуючи ці правові висновки в контексті обставин справи, що розглядається, суд звертає увагу на те, що позивач не довів і суд не встановив, що його негативні емоції досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою.

Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Проте позивач будь-яких доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров`я тощо, до матеріалів позовної заяви не додав, як і не надав ґрунтовних пояснень та доказів на підтвердження того, з яких саме міркувань виходив, визначаючи спірну суму завданої, за його твердженням, відповідачем, моральної шкоди у розмірі встановленому частиною 2 статті 625 ЦК України.

Така ж позиція зазначена у вказаній постанові Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 420/2489/20.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з викладених вище підстав.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Згідно з частини 1 та частини 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати, які визначеніст. 132 КАС Україниі підлягають розподілу, відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задоволити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 із застосуванням повного страхового стажу і заробітку померлого годувальника на день смерті (у тому числі за січень 2021 року) та застосування частини 3 статті 29 Закону № 1058-VI щодо підвищення розміру пенсії в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію померлим годувальником.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з дня призначення пенсії по втраті годувальника - 12.03.2021 року із застосуванням повного страхового стажу і заробітку померлого годувальника на день смерті (у тому числі за січень 2021 року) та застосуванням частини 3 статті 29 Закону № 1058-VI щодо підвищення розміру пенсії в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію померлим годувальником.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, 29013 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя П.І. Салюк