Справа № 240/1235/21
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2025-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 травня 2025 року

м. Київ

справа №240/1235/21

адміністративне провадження № Зв/990/22/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів: Жука А.В., Мартинюк Н.М.,

перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 20.12.2023 у справі №240/1235/21 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області, про стягнення невиплаченої заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за затримку розрахунку та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Житомирської обласної прокуратури щодо невиплати йому частини заробітної плати та вихідної допомоги при звільненні, а також не проведення повного розрахунку при звільненні;

- стягнути з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 невиплачену частину заробітної плати за період із 26.03.2020 по 31.12.2020 у сумі 279210,71 грн, яка включає невиплачену частину посадового окладу, надбавку за вислугу років, надбавку за роботу в умовах режимних обмежень;

- стягнути з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в сумі 21380,94 грн;

- стягнути з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 31.12.2020 і по день фактичного розрахунку, виходячи із середньоденної заробітної плати у сумі 1018,14 грн за кожен день затримки розрахунку.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10.06.2021 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Житомирської обласної прокуратури щодо ненарахування ОСОБА_1 з 26.03.2020 по 31.12.2020 заробітної плати, відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру». Зобов`язано Житомирську обласну прокуратуру нарахувати ОСОБА_1 за період з 26.03.2020 по 31.12.2020 заробітну плату, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій та виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою (без урахування податків і зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період. Стягнуто з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 31.12.2020 і по день фактичного розрахунку. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2021 апеляційну скаргу Житомирської обласної прокуратури задоволено частково, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10.06.2021 в частині стягнення з Житомирської обласної прокуратури середнього заробітку за час затримки розрахунку скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. В іншій частині рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10.06.2021 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20.12.2023 касаційні скарги ОСОБА_1 та Житомирської обласної прокуратури задоволено частково. Скасовано рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10.06.2021 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2021 у частині, якою визнано протиправною бездіяльність Житомирської обласної прокуратури щодо ненарахування ОСОБА_1 з 26.03.2020 до 31.12.2020 заробітної плати відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру»; зобов`язано Житомирську обласну прокуратуру нарахувати ОСОБА_1 за період з 26.03.2020 до 31.12.2020 заробітну плату, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій, й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою (без урахування податків і зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період. Ухвалено у вказаній частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні вимог про: визнання протиправною бездіяльності Житомирської обласної прокуратури щодо невиплати частини заробітної плати; стягнення з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 невиплаченої частини заробітної плати за період з 26.03.2020 по 31.12.2020 у сумі 279210,71 грн, яка включає невиплачену частину посадового окладу, надбавку за вислугу років, надбавку за роботу в умовах режимних обмежень. Скасовано рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10.06.2021 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2021 у частині позовних вимог про: стягнення з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в сумі 21380,94 грн; стягнення з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 31.12.2020 і по день фактичного розрахунку, виходячи із середньоденної заробітної плати у сумі 1018,14 грн за кожен день затримки розрахунку. У вказаній частині позовних вимог справу №240/1235/21 направлено на новий судовий розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду.

12.04.2025 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду заяву про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 20.12.2023 у справі №240/1235/21, яка надійшла до Суду 14.04.2025, з підстави, передбаченої пунктом 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заявник посилається на рішення Конституційного Суду України від 13.09.2023 №8-р(ІІ)/2023 у справі №3-80/2022, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), друге речення абзацу третього пункту 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-IX.

Разом із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами позивач подав клопотання про поновлення строку, в обґрунтування якого вказує на введення в Україні воєнного стану та тривалі відключення електроенергії. Також заявник посилається на те, що внаслідок перебоїв в електропостачанні його особистий ноутбук вийшов з ладу, а кошти для придбання нового у нього відсутні. Посилаючись на означене, заявник стверджує про те, що наведені ним обставини обмежили йому доступ до практики Конституційного Суду України та до своєчасної можливості підготувати заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Верховний Суд ухвалою від 15.04.2025 визнав неповажними зазначені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку за вказаною заявою, залишив її без руху та надав заявникові десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків, шляхом надання до суду касаційної інстанції клопотання про поновлення строку на подачу заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами із зазначенням інших поважних причин пропуску такого строку та з наданням відповідних доказів.

Суд мотивував свої висновки тим, що строк звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами у цьому випадку становив з 14.09.2023 до 13.10.2023, а із цією заявою позивач звернувся більше як із річним пропуском строку (12.04.2025).

30.04.2025 до Верховного Суду від заявника надійшло клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами, в якому заявник просить поновити цей строк.

Указане клопотання мотивоване тим, що подання заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами ускладняється додатковими чинниками практичного характеру. На переконання заявника, Конституційний Суд України не здійснює індивідуального повідомлення громадян про ухвалені ним рішення, що суттєво обмежує можливість своєчасного ознайомлення зацікавленої особи з відповідними рішеннями, які прямо впливають на її права та інтереси. Також заявник указує, що Конституційний Суд України регулярно ухвалює значну кількість рішень із широкого кола питань, і лише самостійно проаналізувавши весь масив судової практики, можна виявити релевантне рішення.

Також ОСОБА_1 зазначає, що вихід з ладу його ноутбуку, який був основним робочим інструментом, саме у його конкретній ситуації є об`єктивною та суттєвою перешкодою, яка позбавила його можливості вчасно ознайомитись з практикою Конституційного Суду України та оперативно реалізувати своє право на судовий захист шляхом підготовки відповідних процесуальних документів. Посилаючись на скрутне матеріальне становище, спричинене відсутністю працевлаштування на той час, заявник стверджує про неможливість придбання нового пристрою для відновлення повноцінної правової роботи.

Поряд з цим заявник посилається на те, що має розлади із здоров`ям та водночас не має адаптації до умов бойових дій, що мали місце в регіоні його проживання. Вказані обставини, за твердженнями ОСОБА_1 , призвели до тривалого психоемоційного стресу. Такий стан був наслідком загальної невизначеності та нестабільності безпекової ситуації. У цьому контексті технічні труднощі, зокрема, вихід з ладу його основного робочого пристрою, стали лише однією зі складових, які вплинули на його здатність ефективно працювати.

Також заявник стверджує, що цей адміністративний спір має для нього виняткове значення. Саме тому під час судового розгляду в усіх судових інстанціях він завжди проявляв активну процесуальну поведінку.

Посилаючись на означені обставини, заявник зазначає, що негайно після усунення технічних перешкод, не втрачаючи часу, він підготував та подав заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Надаючи оцінку наведеним заявником причинам пропуску процесуального строку, Верховний Суд керується таким.

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Встановлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства процесуальних обов`язків.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

За змістом поданого на виконання ухвали від 15.04.2025 клопотання, мотиви заявника про поважність причин пропуску строку загалом не відрізняються від тих, які він навів у клопотанні, поданому із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами. Фактично, заявник лише деталізував існування тих самих обставин щодо введення в Україні воєнного стану та вихід з ладу особистого ноутбука заявника.

Разом із цим, колегія суддів зазначає, що заявник повністю проігнорував викладені в цій же ухвалі мотиви Суду про потребу зазначення інших поважних причин пропуску такого строку з наданням відповідних доказів.

Наразі, колегія суддів констатує, що доводи заявника про існування стверджуваних ним об`єктивних і непереборних перешкод, які завадили йому вчасно звернутися до суду, є абсолютно голослівними та не підтвердженими жодним доказом.

Отже, враховуючи обставини справи, зазначені представником позивача причини пропуску строку не можна вважати поважними, тобто такими, що не залежали від волевиявлення особи, яка подає заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Інші підстави для поновлення строку заявником не зазначені.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Частиною четвертою статті 366 КАС України передбачено, що крім випадків, визначених статтею 169 цього Кодексу, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами також повертається заявникові без розгляду, якщо заява подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 363 цього Кодексу, і суд відхилив клопотання про його поновлення.

Враховуючи зазначене, заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 20.12.2023 у справі №240/1235/21 необхідно повернути без розгляду, у зв`язку з відхиленням судом заяви про поновлення процесуального строку.

Керуючись статтями 169, 361-363, 366 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними зазначені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку за поданою заявою про перегляд постанови Верховного Суду від 20.12.2023 за виключними обставинами у справі №240/1235/21.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 20.12.2023 у справі №240/1235/21 повернути без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

..........................

..........................

..........................

Ж.М. Мельник-Томенко

А.В. Жук,

Н.М. Мартинюк,

Судді Верховного Суду