Справа № 2-а-3097/11
Суддя: Семко Г. В.
Дата ухвалення: 2011-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-3097/11
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" липня 2011 р. смт. Томашпіль
Суддя Томашпільського районного суду Вінницької області Семко Г.В., розглянув у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання до вчинення дій,
В липні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом до управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області, посилаючись на те, що є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) та отримує пенсію в управлінні Пенсійного фонду України у Томашпільському районі.
ОСОБА_1 вказує, що згідно ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(далі Закон) має право на доплату до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, а також згідно ст. 51 Закону має право на додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю в розмірі п`ятнадцяти відсотків мінімальної пенсії за віком. Про те, ОСОБА_1 зазначає, що вказані виплати у встановлених розмірах відповідач не нараховує та не виплачує.
Відповідач управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області письмових заперечень проти позову чи заяви про визнання позову суду не надало.
Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно вищезазначеного абзацу на відповідача суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, однак відповідач такий обов`язок не виконав, а відповідно суд уважає розглянути позов на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково, з таких підстав.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначені та закріплені в Законі № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою, що має статус громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) (а. с. 6). Позивач проживає у смт. Томашполі Томашпільського району, що не віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю, згідно постанови КМ УРСР № 106 від 23 липня 1991 року.
Також ОСОБА_1 отримує пенсію в управлінні Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.
Таким чином ОСОБА_1 , оскільки має статус громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, відповідно станом на 1 січня 1993 року прожив або відпрацював чи постійно навчався у цій зоні не менше чотирьох років.
Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(в редакції на час виникнення спірних правовідносин), громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.
Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(в редакції на час виникнення спірних правовідносин) пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.
Таким чином вищевказаними правовими нормами, передбачено право непрацюючих пенсіонерів та осіб, які проживають чи працюють на територіях радіоактивного забруднення на доплату до пенсії та доплату до заробітної плати. Також зі змісту правових норм убачається те, що для настання такого права законодавець чітко визначив умову, якою є - проживання чи робота на території радіоактивного забруднення. Дане право виникає у особи саме з моменту проживання чи роботи на території радіоактивного забруднення та не пов`язане з постійним проживанням на такій території, та виникає незалежно від наявності у особи відповідного статусу. Цією правовою нормою законодавець компенсує матеріальними благами той негативний вплив радіаційного випромінювання на людину, яка проживає чи працює на території радіоактивного забруднення.
Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 є пенсіонером та має статус особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, однак тепер на забрудненій території не проживає, відповідно не має права на доплату до пенсії у розмірах, передбачених ст. 39 Закону за відсутності обов`язкової для цього умови, а саме факту проживання на забрудненій території. Тобто ОСОБА_1 , оскільки не проживає на території радіоактивного забруднення не може мати компенсації у виді матеріальних благ за той радіоактивний вплив, що впливає на людину у зв`язку з проживанням на такій території.
Згідно ч. 2 ст. 55 Закону, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, зокрема для особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Статтею 49 Закону передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Згідно ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(в редакції на час виникнення спірних правовідносин) особам, віднесеним до категорії 2, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком. Особам, віднесеним до категорії 3, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком. Особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком.
Таким чином для призначення особі додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю необхідно віднесення такої особи до відповідної категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також призначення особі державної пенсії.
Як зазначалось вище позивач ОСОБА_1 є особою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, оскільки станом на 1 січня 1993 року відпрацював у цій зоні не менше чотирьох років (категорія 4).
Відповідно ОСОБА_1 , оскільки віднесений до категорії 4 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має право на пільги в розумінні ст. 14 Закону.
Згідно ст. 13 Закону, держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за: 1) пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; 2) втрату годувальника, якщо його смерть пов`язана з Чорнобильською катастрофою; 3) матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім`ї у зв`язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України. На державу покладаються також зобов`язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Таким чином, позивач ОСОБА_1 в період найшкідливішого впливу радіаційного випромінювання, а саме не менше чотирьох років до 1 січня 1993 року відпрацювавши у зоні посиленого радіоекологічного контролю, внаслідок чого завдаючи своєму здоров`ю істотної шкоди, здобувши статус особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоактивного контролю, віднесеному до категорії 4 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, здобув право на додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю, а держава в свою чергу взяла на себе відповідальність відшкодувати її. Крім цього право позивача на додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю гарантується ст. 49 Закону, оскільки право на державну пенсію у позивача виникло, а той його реалізував.
Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 у частині позову щодо нарахування та виплати додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, згідно ст. 51 Закону, повинні бути задоволені, а дії відповідача у зв`язку з невиплатою такої пенсії, відповідно є неправомірними.
Є неприйнятними доводи відповідача щодо неможливості надання позивачу пільг, передбачених ст. 51, ч. 2, 3 ст. 56 Закону, оскільки статтею 56 Закону врегульовано порядок надання пільг щодо обчислення стажу роботи (служби), а для надання додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, згідно ст. 51, необхідно віднесення особи до відповідної категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також призначення державної пенсії, інших підстав законом не встановлено.
Посилання відповідача на ст. 23 Закону, а саме на те, що усі компенсації, пільги та додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров`ю надаються громадянам на час постійного проживання або постійної роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю, не заслуговують на увагу, з таких підстав.
Статтею 23 Закону визначено перелік пільг громадянам, віднесеним до категорії 4. Частиною 3 цієї статті, передбачено, що усі компенсації та пільги, передбачені цією статтею, надаються громадянам на час постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання у зоні посиленого радіоекологічного контролю. Тобто вказані у цій статті пільги та компенсації надаються громадянам на час постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання у зоні посиленого радіоекологічного контролю. Тобто законодавцем визначено вичерпний перелік пільг та компенсацій визначених саме цією статтею, які надаються у зв`язку з постійним проживанням, роботою чи навчанням у зоні посиленого радіоекологічного контролю. До таких пільг та компенсацій законодавець не відніс додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю, а можливість надання такої пенсії передбачив спеціальною правовою нормою, а саме ст. 51 Закону, згідно якої для призначення особі такої пенсії, достатньо бути віднесеним до відповідної категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, є мінімальна пенсія за віком розмір якої, згідно ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування`встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Згідно викладеного підлягає задоволенню частково позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання до вчинення дій.
Згідно ч. 1, 3 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.
Таким чином, оскільки цей позов задоволено частково з Державного бюджету України підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 1,70 грн., а саме половину понесених та документально підтверджених судових витрат, що складаються з судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 46 Конституції України, ст. ст.13, 14, 23, 39, 51, 55, 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 9, 70, 71, 94, 158, 161-163, 183-2, 186, 256 КАС України суд,
Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання до вчинення дій, задовольнити частково.
Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, згідно ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи`за період, починаючи з 21 грудня 2010 року.
Зобов`язати управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , як громадянину, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю, згідно ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме в розмірі п`ятнадцяти відсотків мінімальної пенсії за віком, що встановлена у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 21 грудня 2010 року та до припинення такого права.
В іншій частині позову відмовити, як заявленому необґрунтовано.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1,70 грн.
Постанову допустити до негайного виконання.
Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Томашпільський районний суд Вінницької області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Суддя: