Справа № 608/2057/24
Суддя: Запорожець Л. М.
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Копія:

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року Справа № 608/2057/24

Номер провадження2-а/608/12/2025

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі :

головуючої судді Запорожець Л. М.

за участю секретаря с/з Фаштиковської М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в місті Чорткові справу адміністративного судочинства за позовною заявою ОСОБА_1 до Заводської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про визнання протиправною та скасування постанови по справі адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Заводської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про визнання протиправною та скасування постанови по справі адміністративне правопорушення посилаючись на те, що 8 серпня 2024 року адміністративною комісією Заводської селищної ради винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 15, якою її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6 800,00 гривень.

Вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки в оскаржуваній постанові відповідач не посилається на жодний доказ вчинення нею інкримінованого правопорушення, а вона категорично заперечує факт вчинення цього правопорушення.

Позивачка також вказує, що відповідачем, всупереч приписам Кодексу України про адміністративні правопорушення, розглянуто справу про адміністративне правопорушення у її відсутності без повідомлення її про дату, час та місце розгляду справи. Зазначає, що дане порушення не є лише формальними, оскільки відсутність розгляду справи завадило їй реалізувати свої права, передбачені ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, ініціювати залучення свідків, та інше. Крім того, оскаржувана постанова не відповідає приписам Закону України «Про адміністративну процедуру», який підлягав застосуванню під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Так, в постанові не зазначено найменування та місцезнаходження адміністративного органу, який є суб`єктом розгляду скарги, та вид суду, до якого особа може подати позов; постанова не вмотивована в тій мірі, яка б забезпечила їй можливість правильно її зрозуміти та реалізувати своє право на її оскарження; не викладено зміст документів та відомості, що враховані під час розгляду справи; не здійснено посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки про необхідність притягнення її до відповідальності; а також не зазначені детальна правова оцінка обставин, виявлених під час розгляду справи, та висновки, зроблені на підставі такої правової оцінки виявлених обставин. Вказує, що за наведених обставин та процесуальних правових норм, постанова не може вважатись законною та підлягає скасуванню судом, а провадження у справі підлягає закриттю.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Свірський Т. В. в судове засідання не з`явилися, подали заяву, в якій справу просять слухати у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують, просять задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, судом належним чином повідомлений про день та час розгляду справи.

Суд, дослідивши позовну заяву та додані до неї письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 8 серпня 2024 року адміністративною комісією Заводської селищної ради винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 15, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 6 800,00 гривень.

Таким чином, між сторонами виник публічно-правовий спір з приводу оскарження вищезазначеної постанови про накладення адміністративного стягнення. Оскільки, спір між сторонами має ознаки публічного, то вирішення такого спору проводиться за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, якою передбачено, що кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження, було відкрито провадження у скарзі, оскільки з поданих скаржником письмових доказів не можливо було встановити, чи є скаржник особою, яка має право подати таку скаргу до слідчого судді та з метою надання скаржнику права доступу до правосуддя.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини звертає увагу суду на те, що рівень доступу, наданий національним законодавством має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

Суд зазначає, що порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, стаття 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно зі ст. 280 зазначеного Кодексу - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що при розгляді адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 взагалі не було досліджено обставин адміністративного правопорушення, не допитано особу, щодо якої вирішувалося питання про притягнення її до адміністративної відповідальності, не допитано свідків очевидців події, не здобуто ніяких належних та допустимих доказів, на підставі яких орган, що наклав стягнення, мав би законні підстави оцінити здобуті докази, притягнути винну особу до адміністративної відповідальності та накласти на неї відповідне стягнення.

Дане порушення не є лише формальними, оскільки відсутність розгляду справи завадило позивачці реалізувати свої права, передбачені ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, ініціювати залучення свідків, та інше.

У відповідності з вимогами ст. 252 цього Кодексу орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення - доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В постанові відповідач не посилається на жодний доказ вчинення позивачкою інкримінованого їй адміністративного правопорушення, а остання категорично заперечує факт вчинення нею цього правопорушення.

Крім того, постанова не відповідає приписам Закону України «Про адміністративну процедуру», який підлягав застосуванню під час розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Так, згідно ч. 1 ст. 71 Закону України «Про адміністративну процедуру», в адміністративному акті, який негативно впливає на право, свободу чи законний інтерес особи або покладає на неї певний обов`язок, зазначаються строки і порядок його оскарження (у тому числі найменування та місцезнаходження адміністративного органу, який є суб`єктом розгляду скарги, та вид суду, до якого особа може подати позов).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 72 Закону України «Про адміністративну процедуру», адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті). Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта. У мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються, зокрема: зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.

Відповідачем допущено наступні порушення наведених положень Закону України «Про адміністративну процедуру»: в постанові не зазначено найменування та місцезнаходження адміністративного органу, який є суб`єктом розгляду скарги, та вид суду, до якого особа може подати позов; - постанова не вмотивована в тій мірі, яка б забезпечила позивачці можливість правильно її зрозуміти та реалізувати своє право на її оскарження; в постанові не викладено зміст документів та відомості, що враховані під час розгляду справи; в постанові не здійснено посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки про необхідність притягнення позивача до відповідальності; в постанові не зазначені детальна правова оцінка обставин,

виявлених під час розгляду справи, та висновки, зроблені на підставі такої правової

оцінки виявлених обставин.

За змістом ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ч. 2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 245 зазначеного Кодексу завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що при притягнені позивачки ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, відповідачем не були дотримані в повному обсязі наведені вимоги закону.

Крім того, у відповідності до ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці, з дня вчинення правопорушення.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 20 травня 2024 року, а постанова винесена 8 серпня 2024 року, тобто після спливу строку, передбаченого ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в межах якого може бути накладено адміністративне стягнення.

Так, згідно вимог ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 зазначеного Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, з цієї правової норми вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Згідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність винесення постанови та накладення адміністративного стягнення за фактом порушення позивачкою вимог ст. 152 КУпАП.

За наведених обставин та процесуальних правових норм, постанова не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю.

Відповідач, як орган державної влади, не діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не дотримавшись тим самим положень статті 19 Конституції України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії відповідача при накладенні адміністративного стягнення були протиправними та винесена ним постанова про накладення стягнення на позивачку є незаконною, а тому підлягає до скасування, а провадження у справі до закриття.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що матеріалами справи не доведено правомірність прийнятого відповідачем рішення, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до повного задоволення.

Керуючись ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.), ст. ст. 7, 9, 44, 247, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5, 6, 8-10, 72, 77, 90, 189, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 Заводської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про визнання протиправною та скасування постанови по справі адміністративне правопорушення - задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову адміністративної комісії Заводської

селищної ради про накладення адміністративного стягнення № 15 від 08.08.2024р.,

якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні

адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 Кодексу України про

адміністративні правопорушення, та закрити провадження у справі.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Чортківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано, а разі апеляційного оскарження рішення - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя: /підпис/

Копія вірна:

Оригінал рішення зберігається в матеріалах справи № 608/2057/24.

Рішення набрало законної сили " " ______________ року.

Суддя: Л. М. Запорожець

Копію рішення видано " " _______________ року.

Секретар: