Справа № 480/1164/25
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 р. Справа № 480/1164/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2025, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, м. Суми, повний текст складено 07.03.25 у справі № 480/1164/25

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 "

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (далі також відповідач), в якому просив суд:

1. Визнати протиправним та скасувати Наказ Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Національної поліції України № 360 від 16.12.2024 про застосування дисциплінарних стягнень відносно майора поліції ОСОБА_1 у виді звільнення із служби в поліції.

2. Визнати протиправним та скасувати Наказ Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Національної поліції України №42о/с від 14.01.2025 про звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 .

3. Поновити майора поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №3 полку управління поліції особливого призначення №2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

4. Стягнути з Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Національної поліції України грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений ч. 4 ст. 31 Дисциплінарного статуту, з цією позовною заявою. В свою чергу, заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовною заявою та доказів поважності причин пропуску такого строку позивачем суду надано не було.

У вказаній ухвалі судом зазначено, що позивачу/представнику позивача необхідно усунути недоліки позовної заяви шляхом уточнення позовних вимог із зазначенням ціни позову щодо позовної вимоги про стягнення з Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Національної поліції України грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, надати до суду позовну заяву з усуненими недоліками та її копії відповідно до кількості учасників справи та розрахунок середнього заробітку, а також заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цією позовною заявою, у якій зазначити поважні причини пропуску такого строку та докази поважності причин пропуску такого строку.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 у задоволенні заяви позивача/представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовною заявою - відмовлено.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді і додані до неї документи - повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач указує на те, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, дійшов передчасних та необґрунтованих висновків про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, ухвала прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

З позовної заяви слідує, що позивач, зокрема, оскаржує наказ Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Національної поліції України № 360 від 16.12.2024 про застосування дисциплінарних стягнень відносно майора поліції ОСОБА_1 у виді звільнення із служби в поліції та наказ Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Національної поліції України №42о/с від 14.01.2025 про звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 .

При цьому, представником позивача - ОСОБА_2 цю позовну заяву було подано до суду через систему "Електронний суд" лише 13.02.2025 (сформована в системі "Електронний суд" 12.02.2025), тобто з порушенням строку, установленого ч. 4 ст. 31 Дисциплінарного статуту. В свою чергу, заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовною заявою та доказів поважності причин пропуску такого строку позивачем суду надано не було.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 позовну заяву залишено без руху та запропоновано усунути недоліки, зокрема шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даною позовною заявою, у якій зазначити поважні причини пропуску такого строку та докази поважності причин пропуску такого строку.

На виконання ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 позивачем 26.02.2025 подано заяву про поновлення строку звернення до суду із зазначенням причин пропуску такого строку.

Суд першої інстанції не прийняв в якості поважних доводи ОСОБА_1 , наведені в заяві про поновлення строку звернення до суду, та ухвалою від 07.03.2025 повернув позовну заяву позивачу.

Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений ч. 4 ст. 31 Дисциплінарного статуту, при цьому належних доказів поважності причин пропуску такого строку позивачем/представником позивача суду не надано.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції, з урахуванням такого.

За приписами ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи позов подано у строк, установлений законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з положеннями ч. 2, 3 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

Водночас, Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі по тексту - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ч. 4 ст. ст. 31 Дисциплінарного статуту поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Отже законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За приписами пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 КАС України.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем, на виконання вимог ухвали суду від 18.02.2025, надано заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом у цій справі.

Заява обґрунтована тим, що на утриманні у позивача двоє малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . За висновком ЛКК № 66/596 від 02.04.2024 малолітня дитина - ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку та за станом здоров`я потребує постійного догляду матері до 5-ти років, до 14.05.2025. Відповідно до довідки лікаря-педіатра малолітня дитина - ОСОБА_5 хворіла з 27.01.2025 по 21.02.2025. Крім того, позивач надав суду довідку Малопавлівського старостинського округу Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області, відповідно до якої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 25.01.2025 проживала в АДРЕСА_1 . Позивач зазначив, що одночасно захворіли на ГРВІ його малолітня ОСОБА_5 та його теща, яка проживає в селі Качанівка, та перебіг хвороби був важким. Дружина позивача - ОСОБА_6 доглядала свою матір в селі Качанівка. Позивач доглядав хвору малолітню доньку ОСОБА_7 та не міг прибути до адвоката Собини П. М., з яким підписав угоду, та надати письмові докази для звернення до суду з позовом.

Однак, суд першої інстанції зазначені твердження не взяв до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що мати дружини позивача хворіла і потребувала строннього догляду, а діти під час перебування дружини позивача з 25.01.2025 в АДРЕСА_1 , не перебували разом із матір`ю.

Разом із тим, колегія суддів уважає за необхідне зауважити на те, що позивачем до суду надавалась довідка Малопавлівського старостинського округу Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області, в якій зазначено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 25.01.2025 проживала в АДРЕСА_1 , та не зазначено, що з нею проживали діти. У разі проживання дітей в селі Качанівка, Малопавлівським старостинським округом Комишанської сільської ради Охтирського району було б зазначено всіх осіб, які тимчасово проживали в даній громаді.

Також суд першої інстанції не прийняв як належний доказ, який би підтверджував факт неможливості позивача вчасно звернутися до суду з цим позовом, довідку лікаря-педіатра від 21.02.2025, оскільки така довідка видається для відвідування дитячого садка.

Однак, указана довідка є офіційним документом, який підтверджує дійсність захворювання дитини та факт її видужання після хвороби, тим більше довідка видана не на момент звернення позивача з заявою про поновлення пропущеного строку звернення з позовною заявою.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що копія висновку ЛКК від 02.04.2024 № 66/596 також не може підтверджувати факт неможливості позивача вчасно звернутися до суду, оскільки даний документ був виданий для Управління соціального захисту населення з метою вирішення питання постійного догляду саме матері дитини, а не батька, колегія суддів зауважує, що висновок ЛКК, у першу чергу, підтверджує факт необхідності особливого догляду за дитиною.

Окрім того, при захворюванні матері дитини не є спірним питанням, що доглядом дитини на час хвороби матері займається батько дитини, та цей факт не потребує окремого винесення рішення ЛКК.

Пункт 3 Форми N 080-1/о Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації N 080-1/о передбачає, що "Довідка про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді" надається для дитини (дитини-інваліда), яка потребує домашнього догляду, одному з батьків, усиновителю, опікуну, піклувальнику дитини-інваліда, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, у відпустці без збереження заробітної плати та фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, у разі якщо дитина-інвалід потребує домашнього догляду, на підставі рішення лікарсько-консультативної комісії для звернення до органів праці та соціального захисту населення за отриманням надбавки на догляд за дитиною - інвалідом відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам" та жінці, батькові, бабці, дідові чи іншим родичам, які фактично доглядають за дитиною, для надання відпустки без збереження заробітної плати.

Колегія суддів уважає, що в даному випадку позивач правомірно послався на висновок ЛКК, оскільки фактично здійснював догляд за дитиною.

Щодо укладеної позивачем ще 20.12.2024 угоди з адвокатом про надання правничої допомоги, колегія суддів зауважує про те, що наявність укладеної угоди вказує намір позивача звернутися з адміністративним позовом, і лише вищезазначені обставини завадили позивачу зробити це вчасно.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, не дослідив належним чином указані позивачем обставини пропуску строку звернення до суду, не встановив з достовірністю, що вказані позивачем обставини не є поважними, не надав належної правової оцінки тому, що зазначені позивачем обставини мали безпосередній вплив на своєчасне подання до суду позовної заяви у цій справі.

Колегія суддів наголошує, що згідно з частиною першою статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Разом з тим пропуск строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки процесуальним законодавством передбачено можливість визнання судом причини пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається та вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Поважними причинами пропуску строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об`єктивно непереборними, та не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Водночас на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

Разом із тим, колегія суддів уважає за необхідне зауважити, що пропущений строк звернення із позовом є незначним, та у такому випадку висновок суду про наявність безумовних (безальтернативних) підстав для повернення позову може вплинути на саму суть (мету) судового захисту.

З огляду на наявні матеріали справи, колегія суддів не встановила невиправданого зволікання учасником у реалізації звернення із цим позовом, тому до фактично порушеного позивачем строку звернення за судовим захистом слід відноситись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму.

За викладених обставин колегія суддів уважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення адміністративного позову у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з позовом.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зі змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі Голдер проти Великої Британії від 21.02.1975 року Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

За стандартами Європейського суду з прав людини (надалі також - ЄСПЛ) під доступом до правосуддя розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невід`ємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.

В практиці ЄСПЛ визначають основні проблемні сфери, яких стосується право на доступ до правосуддя, зокрема, процесуальні перешкоди доступу такі, як обмеження строків, оскільки останні є проявом права держав накладати обмеження на потенційних учасників судового розгляду і, як правило, найменшою мірою залежать від волі самих учасників процесу.

Європейським судом з прав людини щодо визначення строку звернення до суду в контексті доступу до суду та забезпечення права на суд продемонстровано підхід, зокрема, викладений у рішенні по справі Белет проти Франції, згідно з яким стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданого національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

В рішенні від 27 червня 2000 року у справі Ілхан проти Туреччини ЄСПЛ зазначив, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично, не має абсолютного характеру і перевіряючи його виконання слід звернути увагу на обставини справи.

Зважаючи на викладене, а також установлені вище обставини, постановлена оскаржувана ухвала прийнята передчасно, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів приймаються в якості належних.

Згідно з статтею 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до частини третьої статті 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно до ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2025, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 у справі № 480/1164/25 скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова