Справа № 420/2575/25
Суддя: Бабeнко Д.А.
Дата ухвалення: 2025-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2575/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно зі ст.262 КАС України адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

27 січня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо застосування розміру прожиткового мінімуму встановленого на 01 січня 2018 року для визначення розміру окладу військовослужбовця ОСОБА_2 в період з лютого 2022 по червень 2023 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати грошове забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням встановленого прожиткового мінімуму станом на 01 січня 2022 року за період з лютого 2022 по грудень 2022 року включно, з урахуванням встановленого прожиткового мінімуму встановленого станом на 01 січня 2023 року за період з січня 2023 року по червень 2023 року включно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . грошові кошти нараховані з урахуванням встановленого прожиткового мінімуму станом на 01 січня 2022 року за період з лютого 2022 по грудень 2022 року включно, з урахуванням прожиткового мінімуму встановленого станом на 01 січня 2023 року, за період з січня 2023 року по червень 2023 року включно, всього за період з травня 2022 по січень 2025 року включно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є дружиною військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України старшого солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 24.01.2024 №20мтд уважається таким, який був захоплений у полон з 08.05.2022 року.

У позовній заяві вказано, що в лютому 2024 позивач в порядку, передбаченому п.4 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884, на підставі ч.6 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011 XII, звернулась на адресу відповідача із заявою про виплату грошового забезпечення її полоненого чоловіка.

Позивач вказує, що в період з березня 2024 до теперішнього часу їй виплачується грошове забезпечення її полоненого чоловіка.

В подальшому, як зазначає позивач, звернувшись на адресу відповідача з питанням отримання розрахунку грошового забезпечення її чоловіка, стало відомо, що оклад грошового забезпечення її чоловіка, як військовослужбовця до червня 2023 року розраховувався відповідно до встановленого на 01 січня 2018 року розміру прожиткового мінімуму, тобто у розмірі 1762 грн. 00 коп., з чим позивач не погоджується та вважає такі дії з боку відповідача такими, що не відповідають нормам законодавства України, а відповідно є такими, які підлягають оскарженню і внаслідок цього зобов`язанню відповідача вчинити певні дії, які будуть направленні на реальне відновлення прав.

На переконання позивача, при розрахунку розміру грошового забезпечення її чоловіка, відповідач мав застосовувати прожитковий мінімум, встановлений на 01 січня календарного року, на не прожитковий мінімум, встановлений на 01 січня 2018 року.

Позивач вказує, що, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється на членів сімей військовослужбовців.

Частиною 6 ст. 9 Закону № 2011-XII передбачено, що члени сім`ї військовослужбовця, зокрема - дружина має право на отримання грошового забезпечення чоловіка - військовослужбовця захопленого у полон.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-XII, Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У даному випадку позивач вважає, що внаслідок дій відповідача було порушено її права, а саме:

порушено право на достатнє матеріальне забезпечення, враховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 9 Закону №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям та членам їхніх сімей (у тому числі дружині) достатнє матеріальне та грошове забезпечення. Так як виплати є нижчими за належні, це порушує гарантії, встановлені державою;

порушено право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця в повному обсязі, так як ч. 6 ст. 9 Закону №2011-ХП надає право дружині отримувати грошове забезпечення чоловіка, захопленого в полон, у повному обсязі. Так як ці виплати не відповідають законодавству, це є прямим порушенням її права;

порушено право на соціальний і правовий захист, так як згідно з п. 1 ч. 1 ст. З Закону № 2011-ХП, дія закону поширюється на членів сім`ї військовослужбовців, які мають право на соціальний захист і матеріальну підтримку. Недостатнє грошове забезпечення є порушенням цього права;

порушено право на справедливе виконання державою своїх зобов`язань, так як Держава має зобов`язання виконувати свої гарантії перед членами сімей військовослужбовців, у тому числі забезпечувати виплати в розмірі, передбаченому законом. Невідповідність виплат встановленим нормам є порушенням цього зобов`язання;

порушено право на належний рівень життя, так як недостатнє грошове забезпечення фактично позбавляє Позивача можливості забезпечувати належний рівень життя для себе та своєї сім`ї, що є порушенням загальних принципів соціального захисту та рівності.

Суд ухвалою від 31.01.2025 залишив позовну заяву без руху та встановив позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду:

обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наведеними підставами для поновлення такого строку;

доказів про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн.;

інформації про щомісячну виплату грошового забезпечення, в тому числі з 2022 року.

09 лютого 2025 до суду позивач подала заяву на виконання ухвали суду про усунення недоліків позовної заяви.

17 лютого 2025 року суд ухвалою поновив позивачу строк звернення до адміністративного суду, прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та встановив сторонам строки для подання заяв по суті.

Ухвалою від 17.02.2025 суд витребував у Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України:

інформацію про нараховане та невиплачене грошове забезпечення старшого солдата ОСОБА_2 з відповідним документальним підтвердженням за період з 08.05.2022 до 01.02.2025;

належним чином засвідчені копії наказів щодо зарахування у розпорядження солдата ОСОБА_2 , а також щодо визначення статусу старшого солдата ОСОБА_2 як захопленого у полон;

інформацію та розрахунки складових грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_2 , в тому числі додаткової винагороди, що виплачується у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 08.05.2022 до 01.02.2025;

належним чином засвідчене рішення про виплату грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_2 на картковий рахунок його дружини ОСОБА_1 , а також інформацію з документальним підтвердженням про перерахування такого грошового забезпечення на картковий рахунок ОСОБА_1 з 08.05.2022 до 01.02.2025.

Суд ухвалою від 17.02.2025 зупинив провадження в адміністративній справі за №420/2575/25 до отримання витребуваної інформації та документів.

04 березня 2025 року на виконання ухвали суду від 17.02.2025 Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України надала до суду витребувані інформацію та документи.

17 березня 2025 року суд ухвалою поновив провадження в адміністративній справі №420/2575/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії зі стадії, на якій його було зупинено.

15 квітня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що позовні вимоги, викладені у позовній заяві, не визнає.

Так, відповідач зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 25.02.2022 №45 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу військової частини для проходження військової служби за призовом під час мобілізації та призначено на посаду стрільця 1-го відділення 1-го стрілецького взводу стрілецької роти (резервної) окремого загину спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з 24 лютого 2022 року та установлено посадовий оклад 2820 гривень за 5 тарифікаційним розрядом.

Відповідач зазначає, що на підставі отриманої з поля бою інформації про загибель старшого солдата ОСОБА_2 від вогнепального поранення, несумісного з життям, під час виконання бойових завдань 08 травня 2022 року, наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 09.05.2022 № 117 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_2 виключено з усіх видів забезпечення, про даний факт 09.05.2022 оперативним черговим частини направлено донесення від 09.05.2022. Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 30.03.2023 № 76 мтд (по стройовій частині) стрільця 1 відділення 1 стрілецького взводу стрілецької роти (резервної) окремого загону спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старшого солдата ОСОБА_2 , у зв`язку з загибеллю виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і всіх видів забезпечення.

Водночас, як вказує відповідач, до військової частини надійшла інформація про те, що старший солдат ОСОБА_2 , можливо, не загинув та перебуває у полоні. У зв`язку з цим військова частина провела службове розслідування, за підсумками якого було прийнято рішення відмінити пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 30.03.2023 № 76 мтд (по стройовій частині) щодо виключення старшого солдата ОСОБА_2 зі списків особового складу частини у зв`язку із загибеллю та вважати його таким, що перебуває у полоні з 08 травня 2022 року. Вказане рішення відображене в наказі командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 24.01.2024 № 20мтд (по стройовій частині).

Відповідач вказує, що, відповідно до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. №884, на підставі заяви від 09.02.2024, дружині старшого солдата ОСОБА_2 ОСОБА_1 виплачується грошове забезпечення старшого солдата ОСОБА_2 .

У відзиві відповідач зауважує, що право на оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, про яке йдеться у частині другій статті 55 Конституції України, має спеціальну мету і призначення правовий захист порушених прав та свобод саме тієї особи, яка звернулась до суду за захистом, усунення перешкод у їх реалізації.

При цьому, відповідач зазначає, що, з урахуванням того, що чоловік позивача старший солдат ОСОБА_2 вважається таким, що перебуває у полоні з 08 травня 2022 року, позивач безсумнівно має матеріально-правову заінтересованість у тому, щоб грошове забезпечення, яке зберігається за військовослужбовцем відповідно до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виплачувалось їй, як дружині такого військовослужбовця, з моменту захоплення його в полон та до моменту звернення до суду з цим позовом.

Так, за твердженням відповідача, після отримання від позивача заяви від 09.02.2024 про виплату грошового забезпечення її чоловіка, який вважається захопленим у полон, військова частина щомісячно здійснює виплату позивачу того грошового забезпечення, яке отримував старший солдат ОСОБА_2 , яке розраховано, враховуючи встановлений йому посадовий оклад в розмірі 2820 гривень. Зокрема, військова частина виплатила позивачці 100% (сто відсотків) грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_2 : за березень 2024 року згідно з наказом командира військової частини від 12.03.2024 №350; за квітень 2024 року згідно з наказом командира військової частини від 09.04.2024 №509; за травень 2024 року згідно з наказом командира військової частини від 08.05.2024 №660; за червень 2024 року згідно з наказом командира військової частини від 12.06.2024 №851; за липень 2024 року згідно з наказом командира військової частини від 08.07.2024 №1021; за серпень 2024 року згідно з наказом командира військової частини від 06.08.2024 №1167; за вересень 2024 року згідно з наказом командира військової частини від 05.09.2024 №1297; за жовтень 2024 року згідно з наказом командира військової частини від 12.10.2024 №1505; за листопад 2024 року згідно з наказом командира військової частини від 08.11.2024 №1752; за грудень 2024 року згідно з наказом командира військової частини від 06.12.2024 №1962; за травень 2022 року лютий 2024 року (задепоноване грошове забезпечення) згідно з наказом командира військової частини від 09.01.2025 №76; за січень 2025 року згідно з наказом командира військової частини від 10.01.2025 №86; задепонованої додаткової винагороди за січень 2025 року згідно з наказом командира військової частини від 21.02.2025 №388. Тобто, за весь спірний період з травня 2022 року по січень 2025 року включно, 100% (сто відсотків) грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_2 було виплачено позивачці.

На переконання відповідача, право позивача, закріплене у пункті 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як члена сім`ї (дружини) військовослужбовця, який вважається захопленим в полон, на щомісячне отримання грошового забезпечення такого військовослужбовця, є повністю дотриманим (не порушеним) з боку відповідача, як суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, як вказує відповідач, позивач, фактично стверджує, що військова частина протиправно в 2022 році встановила старшому солдату ОСОБА_2 посадовий оклад за 5 тарифікаційним розрядом в розмірі 2820 гривень, який обраховано, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 1762 гривні, тоді як мала встановити посадовий оклад виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

З цього приводу відповідач звертає увагу суду на те, що, згідно зі статтею 19 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» неправомірні рішення, дії (бездіяльність) органів військового управління та командирів (начальників) можуть бути оскаржені військовослужбовцями в порядку, передбаченому законами, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами. Ані Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ані інші Закони, не наділяють членів сімей військовослужбовців правом від імені військовослужбовця оскаржувати рішення, дії (бездіяльність) органів військового управління та командирів (начальників) військовослужбовця.

На думку відповідача, правовідносини щодо розміру грошового забезпечення є правовідносинами між військовослужбовцем та державою в особі військової частини, яка здійснює відповідні нарахування. Оскільки позивач не є безпосереднім учасником правовідносин щодо проходження військової служби і, відповідно, нарахування грошового забезпечення у певному розмірі, як наслідок проходження військової служби, права позивача не можуть бути порушеними рішеннями, діями або бездіяльністю відповідача у таких правовідносинах. Отже, позовні вимоги щодо зміни розміру нарахованого військовослужбовцю грошового забезпечення, не можуть бути задоволені у межах адміністративного позову до військової частини.

18 квітня 2025 року позивач подала відповідь на відзив, в якій, зокрема зазначила, що позивач (дружина військовослужбовця, який перебуває в полоні) діє на підставі пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також на підставі Конституції України, зокрема статей 3, 19, 46, 55 (право на соціальний захист, звернення до суду, правова визначеність).

Так, на переконання позивача, вона є учасником публічно правових відносин, які виникли з моменту реалізації її прав на соціальний захист (подача заяви про виплату грошового забезпечення захопленого у полон чоловіка).

З огляду на вищезазначене, позивач вважає, що твердження відповідача про те, що позивач фактично діє від імені військовослужбовця захопленого у полон не є правильними

На думку позивача, відповідач помилково оминув питання різниці природи виникнення публічно правових відносин, які виникли між військовослужбовцем та його дружиною з відповідачем, що призвело до помилкового тлумачення в частині обсягу прав позивача.

У відповіді на відзив позивач вказує, що правовідносини між відповідачем та військовослужбовцем мають внутрішньо-службовий характер та базуються на: Статутах Збройних Сил України; Законах України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; наказах та розпорядженнях командирів. У цих відносинах військовослужбовець є учасником трудоподібних публічно-правових відносин, що стосуються проходження служби, дисципліни, службового просування, призначення на посаду, встановлення окладу тощо.

На думку позивача, правовідносини відповідача з позивачем (дружиною військовослужбовця, захопленого у полон) мають соціально-забезпечувальний публічно-правовий характер і виникають на підставі норми прямої дії закону пункту 6 статті 9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У цьому випадку, на переконання позивача, дружина (член сім`ї) не є суб`єктом військової служби, але набуває окремого суб`єктного статусу як отримувач соціальної виплати грошового забезпечення за полоненого чоловіка. Ці виплати не є правом дружини представляти інтереси військовослужбовця, а є її особистим правом, яке виникає незалежно від волі самого військовослужбовця.

Позивач у відзиві на позов звернула увагу, що відповідачем пропущений строк звернення на подання відзиву, через що відзив, поданий 13.04.2025, не може бути прийнятий судом до уваги при розгляді адміністративної справи №420/2575/25.

Відповідно до ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч.6 ст. 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Відповідно до ч.10 ст.120 КАС України, зупинення провадження в адміністративній справі зупиняє перебіг усіх процесуальних строків у цій адміністративній справі. Перебіг процесуальних строків продовжується з дня поновлення провадження.

Враховуючи наведені приписи КАС України, адміністративна справа вирішується судом в межах граничного строку, визначеного ст.258 КАС України та за наявними матеріалами справи у відповідності до ч.2 ст.175 КАС України.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, врахувавши відзив відповідача зважаючи на принцип офіційного з`ясування обставин у справі, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги, і перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 15.05.2019 (т.1 а.с.15).

Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24.12.2022 №5105-, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.113).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 25.02.2022 №45 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу військової частини для проходження військової служби за призовом під час мобілізації та призначено на посаду стрільця 1-го відділення 1-го стрілецького взводу стрілецької роти (резервної) окремого загину спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з 24 лютого 2022 року та установлено посадовий оклад 2820 гривень за 5 тарифікаційним розрядом (т.1 а.с.69-зворотній бік).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 30.03.2023 № 76 мтд (по стройовій частині), стрільця 1 відділення 1 стрілецького взводу стрілецької роти (резервної) окремого загону спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старшого солдата ОСОБА_2 , у зв`язку з загибеллю виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і всіх видів забезпечення (т.1 а.с.70).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 24.01.2024 № 20 мтд (по стройовій частині), відмінено пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 30.03.2023 № 76 мтд (по стройовій частині) щодо виключення старшого солдата ОСОБА_2 зі списків особового складу частини у зв`язку із загибеллю та вважати його таким, що перебуває у полоні з 08 травня 2022 року (т.1 а.с.71).

09 лютого 2024 року позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_2 на підставі ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтегрованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» (т.1 а.с.72).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач здійснював виплату грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_2 його дружині ОСОБА_1 за такі періоди: за березень 2024 року згідно з наказом командира військової частини від 12.03.2024 №350; за квітень 2024 року згідно з наказом командира військової частини від 09.04.2024 №509; за травень 2024 року згідно з наказом командира військової частини від 08.05.2024 №660; за червень 2024 року згідно з наказом командира військової частини від 12.06.2024 №851; за липень 2024 року згідно з наказом командира військової частини від 08.07.2024 №1021; за серпень 2024 року згідно з наказом командира військової частини від 06.08.2024 №1167; за вересень 2024 року згідно з наказом командира військової частини від 05.09.2024 №1297; за жовтень 2024 року згідно з наказом командира військової частини від 12.10.2024 №1505; за листопад 2024 року згідно з наказом командира військової частини від 08.11.2024 №1752; за грудень 2024 року згідно з наказом командира військової частини від 06.12.2024 №1962; за травень 2022 року лютий 2024 року (задепоноване грошове забезпечення) згідно з наказом командира військової частини від 09.01.2025 №76; за січень 2025 року згідно з наказом командира військової частини від 10.01.2025 №86; задепонованої додаткової винагороди за січень 2025 року згідно з наказом командира військової частини від 21.02.2025 №388 (т.1 а.с.72-зворотній бік 85).

Виплата грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_2 його дружині ОСОБА_1 також підтверджується копіями виписок по картковому рахунку позивача (т.1 а.с.37-40).

Довідкою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від28.02.2025 №02105 також підтверджено нарахування та перерахування грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_2 його дружині ОСОБА_1 (т.1 а.с.85-зворотній бік 86).

Згідно з відповіддю відповідача від 14.01.2025 №0121, посадовий оклад старшого солдата ОСОБА_2 в період з березня 2022 року до червня 2023 року розрахований шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний коєфіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14, та становить 2820,00 грн (т.1 а.с.19).

При цьому, судом встановлено, що грошове забезпечення старшого солдата ОСОБА_2 розраховано з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 у розмірі 1762,00 грн, про що свідчить зазначений розмір грошового забезпечення в означеній вище довідці. Зокрема розмір посадового окладу в сумі 2820,00 грн, який розрахований шляхом множення 1762,00 грн на тарифний коєфіцієнт 1,6, що відповідає 5 тарифному розряду, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Вважаючи протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо застосування розміру прожиткового мінімуму, встановленого на 01 січня 2018 року для визначення розміру окладу військовослужбовця ОСОБА_2 в період з лютого 2022 по червень 2023 року, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Спірним у цій справі є нарахування грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_2 , який перебуває у полоні з 08 травня 2022 року, за період з лютого 2022 по червень 2023 року, та виплату такого грошового забезпечення позивачу, без урахування прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення, окрім іншого, входять посадовий оклад та оклад за військовим званням.

Частиною 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка передбачала з 01.03.2018 збільшення розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців (далі Постанова №704).

Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до постанови №704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 постанови №704 (в первинній редакції) передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова №103).

Пунктом 6 постанови №103 внесено зміни до постанови №704, внаслідок яких пункт 4 постанови №704 викладено у новій редакції, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

При цьому, зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 не вносилися.

Отже, станом на 01.01.2018 та 01.01.2019 пункт 4 постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року».

Проте, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України №103, яким були внесені зміни до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України №704.

Вказаною постановою скасовані зміни, у тому числі до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України №704, та відновлено його попередню редакцію (станом на 30.07.2018), згідно з якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Відповідно до частини другої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Отже, саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 - діє редакція пункту 4 постанови №704, яка існувала до зазначених змін.

Враховуючи викладене, оскільки зміни внесені постановою №103, зокрема, до пункту 4 постанови №704, визнані у судовому порядку нечинними, з 29.01.2020 діє редакція пункту 4 постанови №704, яка існувала до зазначених змін, в якій передбачено, що для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням застосовується не прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, а прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, але з гарантією того, що такий показник прожиткового мінімуму повинен становити не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

При вирішенні питання щодо можливості застосування мінімальної заробітної плати, в даному випадку не менше її 50 відсотків, як розрахункової величини при обрахунку посадового окладу, суд враховує, що пунктом 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2017 року, встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Норми пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII були чинними як на дату прийняття постанови №704, так і станом після 29.01.2020, та неконституційними не визнавалися.

Враховуючи юридичну силу законів та підзаконних нормативно-правих актів, яким є постанова №704, місце таких в системі нормативно-правових актів, оскільки всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм, перевагу слід надати положенням Закону, як акту вищої юридичної сили з урахуванням принципу верховенства права, закріпленого у статті 8 Конституції України.

Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 року у справі №240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», за якою після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають, суд доходить висновку, що п.4 постанови №704 з 29.01.2020 має застосовуватись в такій редакції: «Розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.».

Відповідно Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Положення), грошове забезпечення військовослужбовців включає щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення, які обчислюються з урахуванням посадового окладу та окладу за військове звання.

Водночас, 20.05.2023 року набрали чинності внесені Постановою Кабінету Міністрів № 481 від 12.05.2023 року зміни до пункту 4 Постанови №704 та абзац 1 вказаного пункту викладено у редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Отже, на підставі викладеного, суд доходить висновку, що саме з 29.01.2020, тобто з дня набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі №826/6453/18, та до 20.05.2023 року - дня набрання чинності Постанови КМУ №481 від 12.05.2023 року, наявні правові підстави для перерахунку грошового забезпечення з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Проте, оскільки з 20.05.2023 розмір посадового окладу, окладу за військовими (спеціальними) званнями розраховувався виходячи з розміру 1762 гривні, відтак права на перерахунок його грошового забезпечення (щомісячних та одноразових видів) за період з 20.05.2023 до червня 2023 року виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», відсутнє.

Суд встановив, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» у 2022 році установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2022 року - 2481 гривні, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» у 2023 році установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 року - 2684 гривні, в той час коли Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум встановлювався у розмірі 1762 грн.

Отже, через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, виникли підстави для підвищення посадового окладу та окладу за військовим звання старшого солдата ОСОБА_2 , визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, а тому визначення розміру грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_2 у період з 25 лютого 2022 до 19 травня 2023 року мало здійснюватись відповідачем з урахуванням відповідного прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Суд зазначає, що Постановою Кабінету міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №884).

Згідно з п.3 Порядку №884, за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Відповідно до п.6 Порядку №884, виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Суд погоджується з позивачем, що ч.6 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає право позивача на отримання грошового забезпечення її чоловіка, який перебуває у полоні, у розмірі, передбаченому законом. За таких підстав суд дійшов висновку, що позивач, у випадку виплати грошового забезпечення у неналежному розмірі, має право звернутись до суду з позовом щодо виплати грошового забезпечення її чоловіка, який перебуває в полоні, у розмірі, визначеному законом.

Отже, суд відхиляє твердження відповідача про відсутність у позивача права на звернення до суду з позовом щодо перерахунку грошового забезпечення її чоловіка, який знаходиться у полоні.

Враховуючи те, що відповідачем при визначенні розміру грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_2 протиправно не враховано розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на січень 2022 року та січень 2023 року як розрахункових величин, суд дійшов висновку і про протиправність виплати вищевказаних видів грошового забезпечення без урахування відповідних величин.

З урахуванням встановлених обставин та наведених норм права, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом:

визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» для розрахунку грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_2 за період з 25.02.2022 до 19.05.2023;

зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_2 за період з 25.05.2022 до 31.12.2022 із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» у розмірі 2481,00 грн, за період з 01.01.2023 до 19.05.2023 із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» у розмірі 2684,00 грн, та виплатити перераховане грошове забезпечення ОСОБА_1 , з урахуванням раніше здійснених виплат.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до платіжної інструкції від 03.02.2025 №0.0..1 (т.1 а.с.36), позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1211,20 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо протиправності дій Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, наявні підстави для стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Інші доводи відповідача по суті спірних правовідносин суд вважає спростованими вищенаведеними висновками.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» для розрахунку грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_2 за період з 25.02.2022 до 19.05.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_2 за період з 25.05.2022 до 31.12.2022 із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» у розмірі 2481,00 грн, за період з 01.01.2023 до 19.05.2023 із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» у розмірі 2684,00 грн, та виплатити перераховане грошове забезпечення ОСОБА_1 , з урахуванням раніше здійснених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя Дмитро БАБЕНКО