Справа № 120/14561/24
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 травня 2025 р. Справа № 120/14561/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає на протиправність податкових повідомлень-рішень від 04.10.2024 № та №, рішення про застосування штрафних санкцій № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) із сплати єдиного внеску та просить їх скасувати.

Ухвалою суду від 04.11.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

22.11.2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що Головним управління ДПС у Вінницькій області проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності суб`єкта господарювання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2023, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 року по 31.12.2023 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2023 року відповідно до затвердженого плану перевірки, наведеного у додатку до акта.

В ході перевірки правильності визначення розміру документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку 2 до податкової декларації, встановлено їх завищення на 202766,25 грн, а саме включення до складу валових витрат податкової декларації про майновий стан і доходи інші витрати, зокрема витрати, що не пов`язані з веденням господарської діяльності та суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності в сумі 202766,25 гри, що документально не підтвердженні в тому числі за: 2017 рік - 54575,79 грн.; 2019 рік - 85890,91 грн.; 2023 рік - 62299,55 грн.

За результатом перевірки, Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято податкові повідомлення-рішення від 04.10.2024 № та №, рішення про застосування штрафних санкцій № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) із сплати єдиного внеску.

З огляду на викладене, представник відповідача вважає, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

27.11.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим та такими, що не спростовує доводи, викладені у позовній заяві як підстави для задоволення позову. Зазначає, що відповідач прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення на підставі невмотивованого, протиправного, суб`єктивного рішення. Позивач переконана, що правова позиція Головного управління ДПС у Вінницькій області ґрунтується на хибному тлумаченні законодавства.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.

Відповідно до частини 1 статті 67 Конституції України та статті 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), кожен зобов`язаний сплачувати податки, збори, інші обов`язкові платежі до держбюджету в порядку і розмірах, встановлених законом.

Судом встановлено, що на підставі п. 77.4. ст.77 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями, п. 2 ст. 13 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", наказу ГУ ДПС у Вінницькій області № 3695к від 18 липня 2024 року та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на III квартал 2024 року, головним державним інспектором відділу планових та позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДПС у Вінницькій області Бондарем Сергієм Петровичем проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , проживання згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців: АДРЕСА_1 . Свідоцтво про державну реєстрацію №0001160 від 29.05.2007 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2023 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 року по 31.12.2023 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2023 року відповідно до затвердженого плану перевірки, наведеного у додатку до акта.

Копія наказу ГУ ДПС у Вінницькій області №3695к від 18.75.2024 про проведення документальної планової виїзної перевірки та письмове повідомлення на проведення документальної планової перевірки вручено ФОП ОСОБА_1 03 серпня 2024 року.

З направленням №5430 від 16.08.2024 року на право проведення перевірки ознайомлена під підпис ОСОБА_1 19.08.2024 року.

Перевірка проведена за податковою адресою ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 .

Документальною плановою виїзною перевіркою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 встановлені порушення:

1. п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 розділу IV Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, занижена сума чистого оподаткованого доходу за 2017, 2019 та 2023 роки на 202766,25 грн по результатам чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 36497,92 грн. - відповідальність за вищевказане порушення передбачена п.123.2 ст.123 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI із змінами та доповненнями.

2. встановлено заниження суми податкових зобов`язань з військового збору за 2017, 2019 та 2023 роки в сумі 3041,49 грн, чим порушено пл. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI із змінами та доповненнями. - відповідальність передбачена п. 123.2 ст. 123 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, з наступними змінами та доповненнями;

3. ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 року із змінами та доповненнями, а саме, приватним підприємцем у поданій податковій декларації про майновий стан і доходи занижена сума чистого оподаткованого доходу з якого утримується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017, 2019 та 2023 роках на 202766,25 грн. єдиного внеску в сумі 44608,58 грн - відповідальність за вищевказане порушення передбачена п.п.3 п.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 року із змінами та доповненнями.

4. порушення п. 44.3 ст.44 Податкового кодексу України, забезпечення зберігання первинних документів - відповідальність передбачена п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (з наступними змінами та доповненнями);

5. п.п.14.1.36, п.п 14.1.181, п.14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 192.1 ст. 192 п.198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п.200.4 ст. 200 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями), що призвело до заниження податкових зобов`язань на загальну суму 6458 грн.

6. порушено п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України, несвоєчасно зареєстровані податкові накладні в ЄРПН, складені на постачання товарів (робіт послуг).

На підставі висновків акту перевірки, відповідачем прийнято та сформовано:

- податкове повідомлення-рішення від 04.10.2024 року № (форма Р) на загальну суму 45622,40 грн., в т.ч. сума податку на доходи фізичних осіб 36497,92 грн, штрафні санкції - 9124,48 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 04.10.2024 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 3041,49 грн та штрафні санкції в розмірі 760,37 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.10.202 року № на суму 44608,58 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій від 04.10.2024 року № на суму 4460,86 грн.

На переконання позивача, висновки, які зазначені у акті перевірки, є необґрунтованими, а прийняті на їх підставі оскаржувані податкові повідомлення-рішення є такими що підлягають скасуванню, у зв`язку з чим звернулася з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює та визначає ПК України.

Відповідно до статті 21 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (з наступними змінами та доповненнями) (далі - ПК України) посадові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами, не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Підпунктом 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Так, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (п. 44.1 ст. 44 ПК України).

При цьому, платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Положеннями підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України встановлено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з пунктом 177.3 статті 177 Податкового кодексу України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пункту 177.4. статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

У підпунктах 177.4.1 - 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України наведено перелік витрат, які визнаються такими, що безпосередньо пов`язані з отриманням доходів.

Разом з тим, відповідно до підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

документально не підтверджені витрати.

Згідно з пунктом 177.10 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі Закон України №2464-VI) платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 цього Закону визначено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини 1 статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч. 2 ст. 9 Закону України №2464-VI)

Як достеменно встановлено судом, відповідачем проведено планову документальну виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2023 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 року по 31.12.2023 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2023 року.

Перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності за період з 01.01.2017 року по 31.12.2023 року, відображеного в розділі ІІ податкової декларації та додатку 2 до декларації, встановлено, що платником податків ОСОБА_1 подано до Тростянецької ДПІ ГУ ДПС у Вінницькій області податкові декларації про майновий стан і доходи 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки.

По результатам поданої декларації про майновий стан і доходи, задекларовано доходу в сумі 86709742,00 грн., а саме:

2017 рік - 11762400,00 грн.; 2018 рік - 12037100,00 грн.; 2019 рік - 11693783,00 грн.; 2020 рік - 9842954,00 грн.; 2021 рік - 11756181,00 грн.; 2022 рік - 14773084,00 грн.; 2023 рік - 14844240,00 грн.

Проведеною перевіркою правильності визначення валового доходу відображеного в поданій податковій декларації про майновий стан і доходи з даними обліку про суми валового доходу, порушень не встановлено.

Відповідно до акту перевірки, для визначення правильності отриманого доходу використовувалися:

- відомості, відображені в податковій декларації про майновий стан і доходи, податкові декларації з податку на додану вартість фізичної особи - підприємця,

- відомості стосовно доходів, наявні в інформаційних фондах ДПС України, в саме, відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України про про суми виплачених доходів по даному СГД;

- відомості про рух коштів на розрахунковому рахунку;

- надані для перевірки первинні документи;

- інформація реєстраторів розрахункових операцій.

Для перевірки правильності визначення витрат, безпосередньо пов`язаних з господарською діяльністю приватного підприємця та одержанням доходу (документально підтверджених), використовувалися:

- відомості, відображені в податкових деклараціях про майновий стан і доходи фізичної особи - підприємця;

- надані для перевірки первинні документи, що підтверджують понесені витрати, безпосередньо пов?язані з одержанням доходу;

- інформація про рух коштів на розрахунковому рахунку;

- податкові накладні, розрахунки коригування.

Платником віднесено до витрат у декларації за період з 01.01.2017 року по 31.12.2023 року суму в розмірі 86102024,00 грн., а саме: 2017 рік - 11663800,00 грн.; 2018 рік - 1938270,00 грн.; 2019 рік - 11674803,00 грн.; 2020 рік - 9708704,00 грн.; 2021 рік - 1694778,00 грн.; 2022 рік - 14678849,00 грн.; 2023 рік - 14742820,00 грн.

Надалі у акті зазначено, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку 2 до податкової декларації, встановлено їх завищення на 202766,25 грн, а саме включення до складу валових витрат податкової декларації про майновий стан і доходи інші витрати, зокрема витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності та суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності в сумі 202766,25 грн. в тому числі за: 2017 рік - 54575,79 грн.; 2019 рік - 85890,91 грн.; 2023 рік - 62299,55 грн.

Підтверджені витрати за період з 01.01.2017 року по 31.12.2023 року 85899257,75 грн..

Таким чином, проведеною перевіркою контролюючий орган дійшов висновку, що в порушення п.п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Кодексу, платником податків ОСОБА_1 у період з 01.01.2017 року по 31.12.2023 року завищена сума витрат у поданих податкових декларації про майновий стан і доходи на 202766,25 грн., а саме: 2017 рік - 54575,79 грн.; 2019 рік - 85890,91 грн.; 2023 рік - 62299,55 грн.

Також у акті наведена табличка структури вартості витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності за період з 01.01.2017 - 31.12.2023, зокрема витрати всього - 85899257,75 грн, в тому числі:

- придбання ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції - 75823536 грн;

- оплату праці та нарахування на заробітну плату - 6391399 грн.

- інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг (вказати які) - 2969325,75 грн;

- амортизація - 714997 грн.

Крім того, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у поданих до Тростянецької ДІІ ГУ ДПС у Вінницькій області звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (додаток 5 таблиця 1 та додаток 1 до декларації про майновий стан і доходи) за 2017 - 2023 роки задекларована сума доходу становить 618812,00 грн.

Натомість, оскільки проведеною плановою документальною перевіркою встановлено, що сума доходу на яку нараховується та з якої утримується єдиний внесок за даними перевірки становить 821578,25 грн., тобто сума чистого оподаткованого доходу занижена на 202766,25 грн. Відбулося заниження чистого оподатковуваного доходу у 2017, 2019 та 2023 роках, через включення до витрат сум, що документально не підтверджені та не використовувались в господарській діяльності.

Таким чином, проведеною плановою документальною перевіркою ФОП ОСОБА_1 встановлено порушення частини 2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 року із змінами та доповненнями, в результаті проведеною перевіркою визначено податкове зобов`язання з єдиного внеску в сумі 44608,58 грн.

Отже, перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку 2 до податкової декларації, встановлено їх завищення на 202766,25 грн, а саме включення до складу валових витрат податкової декларації про майновий стан і доходи інші витрати, зокрема витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності та суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності в сумі 202766,25 грн. в тому числі за: 2017 рік - 54575,79 грн.; 2019 рік - 85890,91 грн.; 2023 рік - 62299,55 грн.

Як зазначила позивачу, у 2017, 2019, 2023 роках нею до складу валових витрат було включено витрати на розрахунково-касове обслуговування, суму єдиного внеску на загальногообов`язкове державне соціальне страхування, суму сплачену на одержання ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, суму земельного податку.

З цим підстав суд зазначає, що у підпунктах 177.4.1 - 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України наведено перелік витрат, які визнаються такими, що безпосередньо пов`язані з отриманням доходів, а саме:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, роялті на користь правовласників, як винагорода за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав чи як відрахування на користь правовласників на підставі договорів, укладених таким платником податку з організаціями колективного управління відповідно до Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Таким чином, включення ОСОБА_1 у 2017, 2019, 2023 роках до складу валових витрат на розрахунково-касове обслуговування, суму єдиного внеску на загальногообов`язкове державне соціальне страхування, суму сплачену на одержання ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, суму земельного податку є правомірним, відповідно до підпунктів 177.4.1 - 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України.

Суд зазначає, що відповідно до акту перевірки та інших долучених відповідачем документів, пов`язаних з її проведенням, Головним управлінням зазначено, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку 2 до податкової декларації, встановлено їх завищення на 202766,25 грн, а саме включення до складу валових витрат податкової декларації про майновий стан і доходи інші витрати, зокрема витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності та суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності в сумі 202766,25 грн. в тому числі за: 2017 рік - 54575,79 грн.; 2019 рік - 85890,91 грн.; 2023 рік - 62299,55 грн.

Суд вказує, що відповідно до підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

документально не підтверджені витрати.

Натомість контролюючим органом не зазначено, які саме інші витрати були протиправно включено ОСОБА_1 до складу валових витрат податкової декларації про майновий стан і доходи.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року № 727 затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків (далі Порядок № 727).

Згідно до пункту 3, 4, 5 розділу II Порядку 727, акт документальної перевірки має містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного законодавства, законодавства з єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі - податкове, валютне та інше законодавство, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи).

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.

Згідно до підпункту 2 пункт 4 розділу III Порядку 727 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:

викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

викласти зміст порушень (у разі їх встановлення), в тому числі щодо правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з первинними документами, бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

зазначити інформацію щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документи та інформацію, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформацію щодо наявності пом`якшуючих обставин або обставин, що обтяжують або звільняють від фінансової відповідальності платника податків;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та/або бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів, документів податкового та/або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів;

у разі отримання під час перевірки копій документів, які підтверджують факт виявленого порушення, про це робиться запис із відображенням підстав для їх отримання, а також переліку цих документів;

у разі відмови платника податків, посадових осіб платника податків (керівника платника податків або уповноважених ним осіб) надати документи та/або копії документів посадовій особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків, посадової особи платника податків, уповноваженої здійснювати від його імені юридичні дії, та переліку документів (копій документів), які йому запропоновано подати, факт складання такого акта відображається в акті (довідці) документальної перевірки;

у разі надання платником податків, посадовими особами платника податків (керівником платника податків або уповноваженою ним особою) посадовим особам контролюючого органу письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти надання таких пояснень необхідно відобразити в акті документальної перевірки.

Таким чином, у випадку встановлення в ході проведення документальної перевірки порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контролюючий орган повинен скласти акт перевірки, у якому чітко описати виявлені порушення з посиланням на первинні документи, які його підтверджують.

Обов`язково наводиться в акті документальної перевірки інформація щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документами та інформацією, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформація щодо пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків.

При цьому, суд зауважує, що незважаючи на те, що акт документальної перевірки не є самостійним предметом судового оскарження, він є одним із доказів в адміністративній справі про визнання протиправним та скасування рішення контролюючого органу, прийнятого ним за наслідками проведеної перевірки.

Текст акта документальної перевірки повинен деталізовано відображати зміст та суть встановлених контролюючим органом порушень та відповідати встановленим висновкам про вчинене платником податків порушення.

Описова частина акта документальної перевірки повинна бути сформульована таким чином, щоб платник податків міг зрозуміти в чому, на думку податкового органу, полягає склад вчиненого правопорушення та, заперечуючи проти встановлених у висновках акта перевірки порушень, на підставі яких прийнято податкове повідомлення-рішення, мав змогу подати заперечення проти акта документальної перевірки чи звернутися до суду з позовом про оскарження прийнятих за наслідками такої перевірки рішень контролюючого органу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2023 року у справі № 815/6819/14.

Повертаючись до обставин цієї справи і оцінюючи акт перевірки, суд звертає увагу на те, що акт від 13.09.2024 № 32314/02-32-24-05/ не відповідає вимогам, встановленим нормами Порядку № 727, так як виявлені порушення податкового законодавства викладені нечітко, необ`єктивно та в не повній мірі, без посилань на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку.

При цьому, суд наголошує, що суть документальної перевірки полягає саме у перевірці первинних бухгалтерських та податкових документів, які підтверджують правильність нарахування платником податків податкових зобов`язань, та такі висновки не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

З цих підстав суд зазначає, що акт перевірки від 13.09.2024 № 32314/02-32-24-05/ не містить чіткого викладу змісту податкових порушень з посиланням на конкретні суми та найменування інших витрат, які на думку контролюючого органу, були протиправно включено ОСОБА_1 до складу валових витрат податкової декларації про майновий стан і доходи, що, в свою чергу, свідчить про формальний підхід податкового органу до перевірки фінансово-господарської діяльності позивача.

Внаслідок цього з акта перевірки не видається за можливе зрозуміти, з яких саме сум обраховувались визначені контролюючим органом в податкових повідомленнях-рішеннях, вимозі та рішенні суми штрафів.

З огляду на наведене, ГУ ДПС у Вінницькій області, приймаючи податкові повідомлення-рішення від 04.10.2024 № та №, рішення про застосування штрафних санкцій № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) із сплати єдиного внеску від 04.10.2024 №Ф- діяло не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавство, а тому вказані рішення не відповідають критеріям правомірності, встановленим частини 2 статті 2 КАС України, є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах та жодних доказів на обґрунтування прийнятих оскаржуваних рішень не надав. Натомість, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовував позовні вимоги, знайшли підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити.

Окрім того, надаючи оцінку доводам сторін, суд враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, суд констатує, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які співвідносяться між собою як основні та похідні, тому належало сплатити судовий збір у розмірі 1211,20 грн., який наразі підлягає відшкодуванню позивачу.

Щодо стягнення з відповідачів понесених витрат на професійну правничу допомогу, яка заявлена у розмірі 10000 грн., суд виходить з такого.

Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що між позивачем та Адвокатом Дудіним Леонідом Володимировичем (далі - Адвокат) укладено Договір про надання професійної правничої допомоги від 21.10.2024 (далі - Договір) відповідно до якого Клієнт доручає, а Адвокат, відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе зобов`язання надати Клієнту професійну правничу (правову) допомогу, визначену в п. 1.2. цього договору, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені договором. Професійна правнича (правова) допомога полягає в наступному: вивчення матеріалів наданих Клієнтом, розробка стратегії відновлення прав Клієнта, та підготовка позовної заяви Клієнту до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішення ГУ ДПС у Вінницькій області, рішень про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.10.2024 року, надання консультації з приводу прав та обов`язків Клієнта, як позивача по даній справі, підготовка процесуальних документів, консультації з приводу перебігу справи в суді, представництво інтересів Клієнта в адміністративних судах усіх інстанцій.

Відповідно до п 2.1. Договору за надання правової допомоги за цим договором Строни встановили фіксовану оплату у розмірі 10000 грн.

Згідно платіжної інструкції №1216 від 21.10.2024 позивачем сплачено на користь адвоката суму 10000 грн. в якості оплати за договором про надання правничої допомоги.

Отже, такі витрати позивача на професійну правничу допомогу дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

Як зазначено у статті 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Водночас при вирішенні питання щодо обґрунтованості цих витрат суд зважає на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268). Відповідно до іншого рішення ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

В даному випадку суд вважає, що визначена вартість наданих послуг правової допомоги в цій справі в загальному розмірі 10000 грн. не є співмірною з обсягом та характером таких послуг. Зокрема, суд враховує те, що дана справа є справою незначної складності, що розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін). Крім того суд вказує на те, що дана справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, а надані адвокатом послуги правової допомоги охоплюються єдиною метою, якою власне є підготовка та складання позовної заяви.

Отже, визначена сторонами вартість послуги по складанню позовної заяви у цій справі в розмірі 10000 грн. з точки зору суду є дещо перебільшеною.

За таких обставин, суд за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом цієї справи через призму критеріїв, встановлених частиною п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, керуючись принципом справедливості та виходячи із фактичного обсягу наданих адвокатом послуг правової допомоги, характером та предметом даного спору, а також враховуючи заперечення відповідачів, приходить до переконання, що витрати позивача на правову допомогу підлягають зменшенню до 5000 грн.

Суд вважає, що така сума компенсації судових витрат на професійну правничу допомогу в повній мірі відповідатиме критеріям співмірності та вимогам розумності.

З приводу того, що в Договорі сума гонорару зазначена як фіксована у розмірі 10000 грн., то попри волю сторін договору визначити розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги та встановлювати її фактичність (постанова КЦС ВС від 31.08.2023 справа №824/20/23).

Таким чином, за результатами розгляду справи на користь позивача належить стягнути понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 04.10.2024 № та №.

Визнати протиправними та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску Головного управління ДПС у Вінницькій області № від 04.10.2024.

Визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 04.10.2024.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн (п`ять тисяч гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, код ЄДРПОУ ВП 44069150)

Суддя Мультян Марина Бондівна