Справа № 320/33664/23
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2025-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 травня 2025 року

м. Київ

справа №320/33664/23

адміністративне провадження № К/990/8203/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Соколова В.М., Білак М.В.,

перевіривши касаційну скаргу Кабінету Міністрів України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного антикорупційного бюро України, Кабінету Міністрів України про визнання протиправними та нечинними та скасування рішень в частині,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суд із адміністративним позовом до Комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного антикорупційного бюро України (далі - відповідач 1), Кабінету Міністрів України (далі - відповідач 2), в якому просив:

- визнати протиправним та нечинним ч. 7 ст.11 Критеріїв та методики оцінки кандидатів на посаду Директора Національного антикорупційного бюро України, затверджених протоколом Комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного антикорупційного бюро України від 08.11.2022 № 5;

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного антикорупційного бюро України, що оформлене протоколом від 25.02.2023 №18, яким вирішено: «Кандидати, які не відповідають критерію доброчесності: 1. ОСОБА_2 . 2. ОСОБА_1. 3. ОСОБА_3 . 4. ОСОБА_8. 5. ОСОБА_4 . 6. ОСОБА_9. 7. ОСОБА_5 . 8. ОСОБА_6 . 9. ОСОБА_7 ».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 скасовано та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного антикорупційного бюро України, що оформлене протоколом від 25.02.2023 № 18 в частині віднесення до кандидатів, які не відповідають критерію доброчесності ОСОБА_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючи із рішенням суду апеляційної інстанції, Кабінет Міністрів України подав касаційну скаргу до Верховного Суду (далі - Суд).

Ухвалою Верховного Суду від 18.03.2025 касаційну скаргу залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам статті 330 КАС України. Заявникові надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги у відповідності до кількості учасників справи.

Копія ухвали Верховного Суду від 18.03.2025 направлена скаржнику поштовим відправленням зі штрихкодовим ідентифікатором 348, копія ухвали про залишення касаційної скарги без руху отримана скаржником 24.04.2025, що підтверджено розпискою у вказаному повідомленні.

07.04.2025 від скаржника на виконання ухвали про залишення без руху надійшли заяви про усунення недоліків шляхом, визначеним вищезазначеною ухвалою Верховного Суду.

21.04.2025 до касаційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Загороднюка А.Г.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Загороднюка А.Г. (наказ від 08.04.2025 № 1014/0/6-25), питання щодо розв`язання заяви про відвід вирішується колегією суддів в перший робочий день по виходу судді з відпустки.

Ухвалою Верховного Суду від 28.04.2025 задоволено заяву ОСОБА_1 про відвід, відведено суддю Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Загороднюк А.Г. від розгляду справи №320/33664/23.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2025 здійсненого на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 29.04.2025 у зв`язку із постановленням Верховним Судом 28.04.2025 ухвали про відведення судді Загороднюк А.Г. від розгляду матеріалів касаційної скарги, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єресько Л.О., судді Соколов В.М., Білак М.В.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

В уточненій касаційній скарзі скаржник змінив підстави оскарження та визначив підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі пункт 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України відповідно до якого відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм пункту 1-1 та 2 частини третьої та пункту 4 частини шостої статті 7 Закону України «Про Національного антикорупційного бюро України». Скаржник вказує, що висновок Верховного Суду матиме прецедентне значення для подібних справ у майбутньому, оскільки наявність висновку визначить належного відповідача у випадку припинення повноважень членів Конкурсної комісії.

Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, які неправильно застосовано судами попередніх інстанцій; висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Зі змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.

Зі змісту оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції слідує, що суд виходив з того, що Конкурсна комісія не є самостійною юридичною особою, а являється колегіальним органом, члени якого призначаються відповідним суб`єктом владних повноважень - Кабінетом Міністрів України. Отже, враховуючи, що Конкурсна комісія була фактично створена Кабінетом Міністрів України шляхом визначення її членів на виконання вимог частини 3 статті 7 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України", то саме Кабінет Міністрів України є належним відповідачем в рамках даної справи та на нього лягає відповідальність за рішення, дії чи бездіяльність створеної ним Комісії, зокрема, після за припинення повноважень її членів.

Норми пунктів 1-1 та 2 частини третьої статті 7 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" регламентують формування Конкурсної комісії та визначають, що до складу Конкурсної комісії входять три особи, яких визначає Кабінет Міністрів України, та три особи, яких визначає Кабінет Міністрів України на підставі пропозицій міжнародних та іноземних організацій, які відповідно до міжнародних або міждержавних угод протягом останніх трьох років до дня завершення строку повноважень Директора Національного бюро або до дня дострокового припинення його повноважень надавали Україні міжнародну технічну допомогу у сфері запобігання і протидії корупції.

Питання щодо формування складу Конкурсної комісії не були спірними у цій справі.

Суд апеляційної інстанції при вирішенні цього спору виходив з того, що особа не може бути позбавлена права на оскарження рішення Конкурсної комісії, навіть якщо її повноваження припинилися.

Суд зазначає, що формальне посилання на норми права, щодо застосування яких у подібних правовідносинах, на думку скаржника, відсутній висновок Верховного Суду, не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки скаржник не обґрунтував, у чому саме полягала помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права (пункту 1-1 та 2 частини третьої статті 7 Закону України «Про Національного антикорупційного бюро України»), а обґрунтування скаржника щодо зазначеної підстави касаційного оскарження зводиться до опису обставин цієї справи та незгоди із прийнятими у справі рішеннями.

Касаційна скарга не містить належних обґрунтувань щодо неправильного застосування норм матеріального права судами попередніх інстанцій та необхідність висновку Верховного Суду щодо цих норм, за обставин, установлених судами саме у цій справі.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України Кабінет Міністрів України також посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм пункту 4 частини шостої статті 7 Закону України «Про Національного антикорупційного бюро України», відповідно до якого Конкусна комісія, серед іншого, відбирає за результатами тестування на знання законодавства, тестування загальних здібностей, виконання практичного завдання, інших визначених Конкурсною комісією тестувань та іспитів із загального числа кандидатів осіб, з якими проводить на своєму засіданні співбесіду щодо відповідності кандидата критеріям компетентності та доброчесності, та осіб, щодо яких проводиться спеціальна перевірка, передбачена Законом України "Про запобігання корупції", і перевірка, передбачена Законом України "Про очищення влади".

Однак доводів щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції вказаної норми як і підстав необхідності формування Верховним Судом такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.) саме у цій справі касаційна скарга не містить.

З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання заявника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Посилаючись на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, касатор зазначає про те, що суди попередніх не дослідили зібрані у справі докази.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

При цьому, пунктом 1 частини другою статті 353 КАС України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема:

- суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3, частини другої статті 328 цього Кодексу.

Доводи касаційної скарги в цій частині зводяться до неправильного застосування судом апеляційної інстанції положень статті 7 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" (без конкретизації пункту та частини) та пункту 7 статті 11 Критеріїв та методики оцінки кандидатів на посаду Директора Національного антикорупційного бюро України. Однак такі доводи викладені не у взаємозв`язку з підставами касаційного оскарження, визначеними пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Доводи про порушення судом норми процесуального права, передбаченої пунктами 1,3 частиною другою статті 353 КАС України, мають бути наведені з одночасним викладенням обґрунтування неправильного застосування судом норм матеріального права відповідно до підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Такі доводи мають бути наведені у взаємозв`язку із встановленими обставинами і висновками суду щодо кожного з питань, які скаржник вважає неправильно вирішеним.

За відсутності обґрунтованих підстав визначених пунктами 1-3 частини другої статті 328 КАС України суд позбавлений можливості прийняти доводи скаржника щодо наявності підстави передбаченої пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Варто зауважити, що у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено доказ, який скаржник вважає недопустимим, обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, тобто такими, що одержані з порушенням законної процедури.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанцій за наслідками розгляду цього спору.

Подана касаційна скарга фактично містить виклад обставин, цитати нормативних актів та незгоду заявника із оскаржуваними судовими рішеннями.

Отже, Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Інші доводи скаржника в касаційній скарзі стосуються встановлення фактичних обставин справи та переоцінки доказів у ній, між тим як відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення натомість в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а надалі саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів, а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судом першої та апеляційної інстанції, та/або переоцінювати їх.

З аналізу доводів касаційної скарги слідує, що скаржник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду цієї справи.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанції щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судового рішення відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

Скаржнику було роз`яснено, що з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Таким чином, скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 17.02.2025 про залишення касаційної скарги без руху в частині обґрунтування підстав касаційного оскарження.

Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

У пункті 1 частини четвертої статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 169, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кабінету Міністрів України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Національного антикорупційного бюро України, Кабінету Міністрів України про визнання протиправними та нечинними та скасування рішень в частині, - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Л.О. Єресько
В.М. Соколов М.В.Білак