Справа № 380/13869/22
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2025 рокусправа № 380/13869/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Пунейко Р.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна компанія «ПФ-Онікс»

до Виконавчого комітету Львівської міської ради,

заступника міського голови з питань економічного розвитку Москаленко Андрія Олександровича,

Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради

про визнання протиправними та скасування постанови і припису

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна компанія «ПФ-Онікс» звернулось з позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради, заступника міського голови з питань економічного розвитку Москаленко Андрія Олександровича, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, у якому заявлені позовні вимоги: визнати протиправною та скасувати постанову № 0036 про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини від 19 вересня 2022 року, винесену та підписану першим заступником міського голови, заступником міського голови з економічного розвитку Москаленко А.О.; визнати протиправним та скасувати припис Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради № 0004-вих-76915 від 23.09.2022 року про усунення порушень вимог законодавства про охорону культурної спадщини.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивачу з мережі інтернет стало відомо, що 15.09.2022 відбулось чергове засідання адміністративної комісії, створеної при виконавчому комітеті Львівської міської ради, яка розглядає виключно спори про адміністративні правопорушення законодавства про охорону історичної спадщини. Головою комісії призначено заступника міського голови з питань економічного розвитку Москаленка А.О., хоча на засіданні він не був присутнім. Про засідання цієї адміністративної комісії позивача ніхто не попереджав, комісія вирішила доповісти п. Москаленку А.О. про це питання для визначення фінансових санкцій. Розгляд справи відбувся швидко та формально, без з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття обґрунтованого рішення, без будь-якої мотивації та без виклику власника приміщень. Відповідач застосував до позивача максимально можливий розмір штрафу 170000 грн. без будь-яких мотивів такого рішення.

Позивач вказує, що відповідачі не надіслали йому акт про вчинення правопорушення законодавства про охорону культурної спадщини, позивач був позбавлений права на подання письмових пояснень щодо виявлених порушень. Позивач не проводив жодних робіт на об`єкті, такі роботи не проводились і на момент складення припису № 0004-вих-76915 від 23.09.2022.

Позивач просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 10.10.2022 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі.

Ухвалою від 21.02.2023 зупинено провадження у справі № 380/13869/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна компанія ПФ-Онікс до Виконавчого комітету Львівської міської ради, заступника міського голови з питань економічного розвитку Москаленко Андрія Олександровича, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про визнання протиправними та скасування постанови, припису до набрання законної сили судовим рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/17548/22.

Згідно ухвали від 16.01.2025 провадження у справі поновлено.

18.03.2025 протокольною ухвалою закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду на 03.04.2025.

03.04.2025 змінено найменування Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради на Офіс охорони культурної спадщини Львівської міської ради. Клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи знято з розгляду представником заявника.

Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, представник відповідача проти позову заперечив, відзиву на позовну заяву відповідачі не подавали.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача та представника відповідача, оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.09.2021 № 273502988, від 04.01.2021 № 239665665 нежитлові приміщення другого поверху під індексами 10,11,ХУІ, ХУІІ, ХУІІІ загальною площею 48,2 кв.м. та нежитлові приміщення інд. 8,9,9а, ХХ, ХХІ, ХХІІ, 13,14 загальною площею 85,3 кв.м. за адресою: Львівська обл, м. Львів, площа Ринок, будинок 40, належать на праві власності ТзОВ виробничо комерційна компанія «ПФ-ОНІКС».

Будинок №40 на пл. Ринок, 40 є пам`яткою архітектури та містобудування національного значення згідно з Постановою РМ УРСР «Про впорядкування справи обліку та охорони пам`яток архітектури на території Української РСР» №970 від 24.08.1963, охоронний №326/37.

31.08.2022 проведено комісійне обстеження пам`ятки архітектури національного значення - будинку №40 на пл. Ринок, 40. Згідно акту обстеження виявлено проведення будівельних робіт в дворі та флігелі будинку пам`ятки архітектури національного значення на пл.Ринок,40. В дворі виявлено поглиблення рівня ґрунту, бетонування стін та влаштування перекриття. Також, виявлено повне руйнування триповерхової офіцини, а саме демонтаж внутрішніх і частково зовнішньої стіни, демонтаж даху, пониження рівня ґрунту, влаштовано балки з двотаврів.

За результатами розгляду акту про вчинення порушення законодавства про охорону культурної спадщини, фотофіксації порушення законодавства про охорону культурної спадщини перший заступник міського голови заступник міського голови з економічного розвитку А.Москаленко прийняв постанову № 0036 про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини від 19.09.2022, згідно якої вирішено відповідно до статей 44, 45, 46 Закону України «Про охорону культурної спадщини» накласти на ТзОВ Виробничо-комерційна компанія "ПФ-Онікс" за проведення будь-яких незаконних робіт, що можуть завдати або завдали шкоди пам`ятці штраф у розмірі 170 000 грн. (сто сімдесят тисяч гривень).

23.09.2022 Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради видало припис про усунення порушень вимог законодавства про охорону культурної спадщини № 0004-вих-76915, згідно якого зобов`язано ТзОВ Виробничо-комерційна компанія "ПФ-ОНІКС" негайно припинити роботи із демонтажу міжповерхового перекриття зі знищенням історичних балок перекриття, демонтаж внутрішніх і частково зовнішньої стіни, демонтаж даху, значне пониження ґрунту, влаштування балок з двотаврів, поглиблення рівня ґрунту у дворі, бетонування стін та влаштування перекриття, що завдали шкоди пам`ятці архітектури національного значення.

Позивач не погодився з вказаними постановою і приписом та звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.

19 вересня 2013 року Верховна Рада України ратифікувала Рамкову конвенцію Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства, підписану Україною 31 жовтня 2007 року, шляхом прийняття Закону України № 581-VII.

Відповідно до преамбули до Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства Сторони цієї Конвенції, у тому числі й Україна, наголошуючи, зокрема, на значенні й потенціалі розумного використання культурної спадщини як ресурсу сталого розвитку та якості життя в постійно мінливому суспільстві, посилаючись на різні документи Ради Європи, особливо на Європейську культурну конвенцію (1954 року), Конвенцію про охорону архітектурної спадщини Європи (1985 року), Європейську конвенцію про охорону археологічної спадщини (переглянуту) (1992 року) та Європейську ландшафтну конвенцію (2000 року), домовилась: визнавати індивідуальну та колективну відповідальність стосовно культурної спадщини; наголошувати на тому, що збереження культурної спадщини та її стале використання спрямовані на розвиток людського потенціалу та якості життя; уживати необхідних заходів для застосування положень Конвенції щодо:

- ролі культурної спадщини у створенні мирного та демократичного суспільства, а також у процесах сталого розвитку культурного різноманіття та сприяння йому;

- найліпшої ефективної реалізації повноважень усіх відповідних громадських, інституційних та приватних учасників (пункти «b», «c», «d» статті 1 Конвенції).

Сторони Конвенції зобов`язуються, зокрема: визнавати громадський інтерес до культурної спадщини відповідно до її значення для суспільства; підвищувати цінність культурної спадщини через її виявлення, вивчення, тлумачення, захист, збереження та представлення; сприяти захистові культурної спадщини як важливого фактору для спільних цілей сталого розвитку, культурного різноманіття й сучасної творчості; визнавати цінність культурної спадщини, яка знаходиться на територіях під їхньою юрисдикцією, незалежно від її походження; розробляти інтегровані стратегії для сприяння виконанню положень цієї Конвенції ( пункти «a», «b», «e», «f», «g» статтею 5 Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства).

Аналогічні зобов`язання передбачені статтею 4 Конвенції про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини (ратифікованої Указом Президії Верховної Ради № 6673-XI (6673-11) від 4 жовтня 1988 року), відповідно до якої кожна держава - сторона цієї Конвенції визнає, що зобов`язання забезпечувати виявлення, охорону, збереження, популяризацію й передачу майбутнім поколінням культурної і природної спадщини, що зазначена у статтях 1 і 2, яка перебуває на її території, покладається насамперед на неї. З цією метою вона прагне діяти як власними зусиллями, максимально використовуючи наявні ресурси, так і, за необхідності, використовувати міжнародну допомогу і співробітництво, якими вона може користуватися, зокрема, у фінансовому, художньому, науковому й технічному відношеннях.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що збереження об`єктів культурної спадщини, їх охорона, яка полягає, у тому числі, у запобіганні їх руйнуванню або заподіянню шкоди, зокрема у результаті здійснення несанкціонованої господарської діяльності, забезпеченні захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь, є одним із пріоритетних і головних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування (постанови від 31.01.2023 у справі №640/8728/21, від 12.12.2023 у справі №380/13557/21 та інші).

Відповідно до ч. 3 статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011р. №3038-VI, для населених пунктів, занесених до Списку історичних населених місць України, в межах визначених історичних ареалів у складі генерального плану населеного пункту визначаються режими регулювання забудови та розробляється історико-архітектурний опорний план, в якому зазначається інформація про об`єкти культурної спадщини.

Статтею 1 Закону України від 08.06.2000 №1805-ІІІ «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закон №1805-ІІІ) передбачено, що «історичний ареал» населеного місця - це частина населеного місця, що зберегла об`єкти культурної спадщини і пов`язані з ними розпланування та форму забудови, які походять з попередніх періодів розвитку, типові для певних культур або ж періодів розвитку.

Так, з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають встановлюватися зони охорони пам`яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару (ч.1 ст.32 Закону №1805-III).

Згідно з ч. 7 ст. 32 Закону №1805-III на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Системний аналіз викладених норм дає змогу дійти висновку, що у зонах охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, які занесені до Списку історичних населених місць України, встановлено особливий режим регулювання забудови, серед іншого, у таких зонах забороняється проведення будівельних, земляних робіт без попереднього отримання дозволу в органах охорони культурної спадщини.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону №1805-ІІІ державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.

До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Частиною шостою статті 3 Закону №1805-ІІІ встановлено, що рішення (розпорядження, дозволи, приписи, постанови) органів охорони культурної спадщини, прийняті в межах їхньої компетенції, є обов`язковими для виконання юридичними і фізичними особами.

Відповідальність же юридичних осіб за порушення законодавства про охорону культурної спадщини передбачена ст.44 Закону №1805-III, згідно з положеннями ч.ч.1, 2 якої, відповідний орган охорони культурної спадщини накладає на юридичну особу, яка є власником або уповноваженим ним органом чи замовником робіт фінансові санкції, зокрема за проведення будь-яких незаконних робіт, що можуть завдати або завдали шкоди пам`ятці, її території, охоронюваній археологічній території, охоронним зонам, історичним ареалам населених місць, - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Рішення органу охорони культурної спадщини про застосування фінансових санкцій може бути оскаржено до суду.

Порядок застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини встановлений у статті 45 Закону України № 1805-III та у розділі ІІ Порядку оформлення документів щодо застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини, затвердженого рішенням виконкому від 23.03.2018 № 321 (далі - Порядок № 321).

У силу вимог ст. 45 Закону №1805-III фінансові санкції, передбачені у ст. 44 цього Закону, накладаються керівником, заступниками керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, головою чи заступником голови обласної, районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, головою чи заступником голови відповідної місцевої ради після розгляду матеріалів, які засвідчують факт правопорушення.

Про вчинення правопорушення, зазначеного у ст. 44 цього Закону, особою, уповноваженою органом охорони культурної спадщини, складається акт. Керівник юридичної особи, стосовно якої складено акт, протягом трьох днів з моменту отримання акта може подати письмові пояснення до нього. Акт разом з іншими документами, що стосуються справи, у десятиденний термін з моменту складення акта надсилається посадовій особі, яка має право накладати фінансові санкції.

Рішення про накладення фінансових санкцій приймається протягом 10 днів після отримання документів, зазначених у частині другій цієї статті. Рішення про накладення фінансових санкцій оформлюється постановою, що надсилається юридичній особі, на яку накладено фінансові санкції.

Аналогічні положення викладені і в Порядку № 321.

Тобто, процедура притягнення юридичної особи до відповідальності на підставі Закону №1805-III включає складання акта про вчинення правопорушення та розгляд посадовою особою, яка має право накладати фінансові санкції, матеріалів, що засвідчують факт правопорушення.

Суд встановив, що 31.08.2022 проведено комісійне обстеження пам`ятки архітектури національного значення - будинку №40 на пл. Ринок, 40 та виявлено проведення будівельних робіт в дворі та флігелі будинку пам`ятки архітектури національного значення на пл.Ринок,40, поглиблення рівня ґрунту, бетонування стін та влаштування перекриття. Також, виявлено повне руйнування триповерхової офіцини, а саме демонтаж внутрішніх і частково зовнішньої стіни, демонтаж даху, пониження рівня ґрунту, влаштовано балки з двотаврів.

Позивач у жодний спосіб не спростовує наявність виявлених порушень. На обґрунтування заявлених вимог, товариство покликається виключно на дві обставини, а саме: на наявність процедурних порушень при винесенні оскаржуваної постанови та на те, що жодних робіт на об`єкті позивачем не проводилось.

Суд бере до уваги, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків і, на противагу йому, принцип формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення.

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18.

З огляду на вищевикладене, суд звертає увагу, що скаржником не було доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.

Постанова № 0036 про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини від 19.09.2022 прийнята уповноваженим суб`єктом першим заступником міського голови - заступником міського голови з економічного розвитку А.Москаленко. Фінансові санкції застосовано у передбаченому ст.44 Закону №1805-III розмірі. Фактичні обставини щодо проведення ТзОВ виробничо-комерційна компанія "ПФ-Онікс" незаконних робіт, що завдали шкоди пам`ятці архітектури національного значення будинку на пл. Ринок, 40 у м. Львові встановлені при розгляді Львівським окружним адміністративним судом та Восьмим апеляційним адміністративним судом справи № 380/17548/22.

Отже, відповідач правомірно застосував до позивача згідно оскарженої постанови фінансові санкції за порушення законодавства про охорону культурної спадщини.

У рішенні Львівського окружного адміністративного суду 25 серпня 2023 року та постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2024 у справі 380/17548/22 зазначено, що 31.08.2022 проведено комісійне обстеження будинку пам`ятки архітектури національного значення №40 на пл. Ринок, 40. Згідно акта обстеження виявлено проведення будівельних робіт в дворі та флігелі будинку пам`ятки архітектури національного значення на пл.Ринок,40. В дворі виявлено поглиблення рівня ґрунту, бетонування стін та влаштування перекриття. Також, виявлено повне руйнування триповерхової офіцини, а саме демонтаж внутрішніх і частково зовнішньої стіни, демонтаж даху, пониження рівня ґрунту, влаштовано балки з двотаврів. Як вказано у акті, вказаний будинок є пам`яткою архітектури та містобудування національного значення згідно з Постановою РМ УРСР «Про впорядкування справи обліку та охорони пам`яток архітектури на території Української РСР» №970 від 24.08.1963, охоронний №326/37. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна нежитлові приміщення другого поверху під індексами 10,11,ХУІ, ХУІІ, ХУІІІ загальною площею 48,2 кв.м. та нежитлові приміщення інд. 8,9,9а, ХХ, ХХІ, ХХІІ, 13,14 загальною площею 85,3 кв.м. належать на праві власності відповідачу ТзОВ виробничо комерційна компанія «ПФ-ОНІКС».

Згідно оскаржуваного припису про усунення порушень вимог законодавства про охорону культурної спадщини від 23.09.2023 № 0004-вих-76915 зобов`язано ТзОВ виробничо-комерційна компанія "ПФ-ОНІКС» негайно припинити роботи із демонтажу міжповерхового перекриття зі знищенням історичних балок перекриття, демонтаж внутрішніх і частково зовнішньої стіни, демонтаж даху, значне пониження ґрунту, влаштування балок з двотаврів, поглиблення рівня ґрунту у дворі, бетонування стін та влаштування перекриття, що завдали шкоди пам`ятці архітектури національного значення.

Покликання позивача на те, що ним не проводились жодні роботи з реконструкції об`єкта культурної спадщини за адресою: пл.Ринок, 40 (нежитлове приміщення), м. Львів, 79008, суд до уваги не бере, оскільки відповідальність за збереження пам`ятки архітектури покладається на її власника. Відповідач законно зобов`язав саме позивача припинити роботи, що завдають шкоди пам`ятці архітектури місцевого значення.

Також належить звернути увагу, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду 25 серпня 2023 року, яке набрало законної сили, адміністративний позов Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради (79000, м. Львів, вул. Валова,20, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо комерційна компанія «ПФ-ОНІКС» за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Львівської міської ради (79006, м. Львів, пл.Ринок,1, ) про зобов`язання відновити пам`ятку архітектури - задоволено повністю. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо комерційна компанія «ПФ-ОНІКС» ( 79067, м. Львів, вул. Т.Глинянський,152, ) відновити пам`ятку архітектури, що знаходиться за адресою: м. Львів, пл. Ринок,40 (нежитлові приміщення другого поверху під індексами 10,11,ХУІ, ХУІІ, ХУІІІ загальною площею 48,2 кв.м. та нежитлові приміщення інд. 8,9,9а, ХХ, ХХІ, ХХІІ, 13,14 загальною площею 85,3 кв.м.).

Тобто, згідно зазначеного судового рішення саме ТзОВ виробничо-комерційна компанія «ПФ-ОНІКС» визначено відповідальним суб`єктом за вчинення дій, що завдали шкоди пам`ятці архітектури.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За наведених доводів та обґрунтувань, у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Що стосується судового збору, то, у відповідності до вимог ст. 139 КАС України, такий стягненню з відповідача не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 14, 77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна компанія «ПФ-Онікс» до Виконавчого комітету Львівської міської ради, заступника міського голови з питань економічного розвитку Москаленко Андрія Олександровича, Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради про визнання протиправними та скасування постанови і припису.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 07.05.2025.

СуддяКрутько Олена Василівна