Справа № 160/15612/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 травня 2025 року м. Дніпросправа № 160/15612/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року (суддя Кучугурна Н.В.) в справі № 160/15612/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 про:

визнання протиправним та скасування рішення, оформленого листом від 13 травня 2024 року за № 836/2380, про відмову їй у виплаті грошового забезпечення її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який під час захисту Вітчизни зник безвісти 04 травня 2023 року;

зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення та додаткові грошові винагороди її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 04 травня 2023 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано відмову військової частини НОМЕР_1 , оформлену листом від 13.05.2024 № 836/2380, про відмову у виплаті ОСОБА_3 грошового забезпечення її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який під час захисту Вітчизни зник безвісти 04.05.2023.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошове забезпечення її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вказує, що позивач не є дружиною безвісті зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 , а право на отримання грошового забезпечення має саме один із подружжя. Факт спільного проживання позивача з ОСОБА_2 не свідчить про те, що позивач має офіційний статус дружини. Виключно шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків у подружжя.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 24.02.2023. Вказане підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2023 №836/4995.

Відповідно до повідомлення від 09.05.2023 №836/8693 військової частини НОМЕР_1 про зникнення безвісти солдат ОСОБА_2 04.05.2023 о 10:30 в населеному пункті Білогорівка Луганської області виконуючи бойове завдання в складі підрозділу щодо проведення захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України потрапив під артилерійський обстріл з боку підрозділів ЗС російської федерації, в результаті чого з ним було втрачено зв`язок і його місцезнаходження невідомо, серед загиблих не значиться.

Таким чином, солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 04.05.2023 вважається зниклим безвісти.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 14.02.2024 у справі №184/1563/23, провадження 2/184/39/24, задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення. Встановлено факт проживання однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з травня 2017 року по 04 травня 2023 року, день зникнення безвісти ОСОБА_2 .

Вказане рішення суду набрало законної сили 16.03.2024.

29.03.2024 позивач звернулася до командира військової частини НОМЕР_1 зі заявою, в якій просила виплачувати їй всі належні її чоловіку ОСОБА_2 кошти, який під час захисту Вітчизни зник безвісти. Також просила надати їй матеріальну допомогу на оздоровлення за 2024 рік та на вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.

Листом №836/2380 від 13.05.2024 відповідач повідомив позивача, що не має достатніх правових підстав для виплати їй грошового забезпечення солдата ОСОБА_2 , оскільки нею не надано свідоцтва про шлюб на підтвердження наявності родинних зв`язків.

Суд першої інстанції вважав, що відповідач, отримавши від позивача рішення суду про встановлення фактичних шлюбних відносин з військовослужбовцем, мав обов`язок вирішити питання належного нарахування та виплати коштів за безвісно відсутнього військовослужбовця, установленим Порядком №884 способом дій.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивачки є визнання протиправною відмови відповідача щодо виплати позивачці грошового забезпечення її чоловіка, який під час захисту Вітчизни зник безвісти, та зобов`язання нарахувати та виплатити позивачці грошове забезпечення її чоловіка.

Суд визнає приведений висновок необґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проходив військову службу у складі військовій частині НОМЕР_1 з 24 лютого 2023 року.

Відповідно до повідомлення від 09 травня 2023 року №836/8693 військової частини НОМЕР_1 про зникнення безвісти солдат ОСОБА_2 04.05.2023 о 10:30 в населеному пункті Білогорівка Луганської області, виконуючи бойове завдання в складі підрозділу щодо проведення захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, потрапив під артилерійський обстріл з боку підрозділів ЗС Російської Федерації, в результаті чого з ним було втрачено зв`язок і його місцезнаходження невідомо, серед загиблих не значиться.

ОСОБА_2 з 04 травня 2023 року вважається зниклим безвісти.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2024 року у справі №184/1563/23, яке набрало законної сили 16 березня 2024 року, установлено факт проживання однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з травня 2017 року по 04 травня 2023 року - день зникнення безвісти ОСОБА_2 .

Позивач 29 березня 2024 року звернулася до військової частини НОМЕР_1 з питання виплати їй всіх належних її чоловіку ОСОБА_2 коштів, який під час захисту Вітчизни зник безвісти. Також просила надати їй матеріальну допомогу на оздоровлення за 2024 рік та на вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.

Листом №836/2380 від 13 травня 2024 року відповідач повідомив, що немає достатніх правових підстав для виплати їй грошового забезпечення солдата ОСОБА_2 , оскільки нею не надано свідоцтва про шлюб на підтвердження наявності родинних зв`язків.

Спірними в цій справі є питання наявності підстав для виплати особі, яка проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, грошового забезпечення безвісті зниклого військовослужбовця у повному обсязі.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ, застосовується у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону №2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Абзацом першим частини першої статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною шостою статті 9 Закону №2011-ХІІ установлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 (далі - Порядок №884).

Відповідно до пункту 4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються:

копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);

довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);

копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);

копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);

копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

За положеннями пункту 5 Порядку № 884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:

подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;

подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;

подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;

з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Згідно з пунктом 7 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Міноборони, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міноборони, Головний орган військового управління Національної гвардії, Адміністрація Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держспецтрансслужби мають право отримувати з державних реєстрів інформацію щодо осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовців, шляхом доступу до таких реєстрів та/або шляхом електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, встановленому законодавством.

Відтак, першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця, а у разі їх відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Як встановлено вище, позивач ОСОБА_3 не є дружиною зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_2 .

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2024 року у справі №184/1563/23, яке набрало законної сили 16 березня 2024 року, установлено факт проживання однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з травня 2017 року по 04 травня 2023 року - день зникнення безвісти ОСОБА_2 .

Приписи частини шостої статті 9 Закону № 2011-XII та положення пункту 7 Порядку № 884 імперативно вказують на коло осіб сім`ї військовослужбовця, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, зокрема, це - дружина зниклого безвісті військовослужбовця.

Відповідно до частин першої-другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Поняття шлюбу визначено у статті 21 СК України, якою установлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відтак, фактичне спільне проживання чоловіка та жінки не є шлюбом у розумінні законодавства, тому приписи частини шостої статті 9 Закону № 2011-XII та положення пункту 7 Порядку № 884, які мають імперативний характер в частині визначення кола осіб сім`ї військовослужбовця, не підлягають розширеному тлумаченню і не розповсюджуються на позивача.

Суд визнає помилковим посилання суду першої інстанції на установлення рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2024 року у справі №184/1563/23, факту проживання однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу позивача із зниклим безвісті військовослужбовцем ОСОБА_2 у період з травня 2017 року по 04 травня 2023 року - день зникнення безвісти ОСОБА_2 , адже установлення такого факт не свідчить, що у позивача та ОСОБА_2 виникли права та обов`язки подружжя.

Оскільки виключно шлюб є підставою для виникнення прав і обов`язків подружжя, враховуючи відсутність факту укладання шлюбу позивачем із ОСОБА_2 , суд констатує відсутність у позивача прав дружини, тому доходить до висновку про відсутність підстав для виплати позивачу грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця та, відповідно, про необґрунтованість позовних вимог.

Висновки суду першої інстанції, якими повністю підтримана позиція позивача, зроблені внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, що потягло за собою неправильне вирішення справи.

Підсумовуючи викладене, суд доходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року в справі № 160/15612/24 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року в справі № 160/15612/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Ухвалити в справі № 160/15612/24 нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 08 травня 2025 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 08 травня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов