Справа № 640/2739/20
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2025 рокуСправа №640/2739/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» до відповідача-1: Головного управління ДПС у м.Києві, відповідача-2: начальника Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м.Києві Корнієвської Ольги Михайлівни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
06 лютого 2020 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, начальника Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві Корнієвської Ольги Михайлівни, в якому просить:
визнати незаконним та скасувати рішення (лист) Головного управління ДФС у м.Києві від 10.07.2019 №130577/10/26-15-55-05;
зобов`язати Головне управління ДФС у м.Києві прийняти подану товариством з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» декларацію з податку на додану вартість за червень 2019 року з додатками та доповненнями до неї, внести додаткову інформацію з цих документів до інформаційних баз даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики;
визнати незаконними дії начальника Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м.Києві Корнієвської Ольги Михайлівни щодо підписання оскаржуваного рішення (листа) Головного управління ДФС у м.Києві від 10.07.2019 №130577/10/26-15-55-05.
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 09.07.2019 року товариством з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» в письмовій формі подано податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний період календарний місяць червень 2019 року з додатками 2, 3, 4, 5 та доповненням до податкової декларації з податку на додану вартість за звітний період червень 2019 року (включно з додатками) відповідно до абзацу 2 пункту 46.4 статті 46 Податкового кодексу України у формі листа від 09.07.2019 вих.№108, в якому було задекларовано 3 024 834 грн. від`ємного значення сум ПДВ.
Листом начальника Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві Корнієвської Ольги Михайлівни №130577/10/26-15-55-05 від 10 липня 2019 року зазначено, що Державна податкова інспекція у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві відповідно до пунктів 49.11, 49.15 статті 49 Податкового кодексу України за результатами перевірки наявності та достовірності обов`язкових реквізитів (пункту 49.8 статті 49 Кодексу) податкова декларація з податку на додану вартість за червень 2019 року, яка була подана 09.07.2019 року, вважається неподаною у зв`язку з порушенням вимог нормативно-правових актів, а саме: відповідно до пункту 184.6 статті 184 Податкового Кодексу України, у разі анулювання реєстрації особи як платника податку, останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації.
Відповідно до пункту 49.12 статті 49 Кодексу, у разі отримання відмови контролюючого органу у прийнятті податкової декларації, платник податків має право подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання або оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому статтею 56 Кодексу.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, рішення (лист) Головного управління ДФС у м.Києві від 10.07.2019 №130577/10/26-15-55-05, оскільки податкова декларація з ПДВ за звітний період червень 2019 року містить всі обов`язкові реквізити, передбачені пунктами 48.3, 48.4 статті 48 Податкового кодексу України, що унеможливлює застосування пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України. Крім того, Головне управління ДФС у м.Києві не має права перевіряти наявність та чинність рішення про реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» платником ПДВ як передумови для прийняття ДПІ поданої податкової звітності, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року в адміністративній справі №640/2739/20 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Нікея-ЛТД» на паперових носіях подала до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві (структурний підрозділ ГУ ДФС у м. Києві) податкову (звітну) декларацію за календарний місяць червень 2019 року.
У свою чергу, Головне управління ДФС у м. Києві листом №130577/10/26-15-55-05 від 10.07.2019 року «Повідомлення про відмову у прийняті звітності», повідомила платника, що податкова декларація ТОВ «Нікея-ЛТД» вважається неподаною у зв`язку з порушенням вимог нормативно-правових актів, а саме: відповідно до пункту 184.6 статті 184 Податкового кодексу України у разі анулювання реєстрації особи, як платника, останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації.
У силу норм пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний, зокрема: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
За приписами статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.
Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
01.01.2015 року набрав чинності Закон України №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким внесено до ПК України зміни, зокрема, введено систему електронного адміністрування податку на додану вартість.
Нормами пункту 49.3 статті 49 Податкового кодексу України (в редакції чинній станом на день подання позивачем податкової звітності в паперовому вигляді) передбачено, що податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.
Водночас пунктом 49.4 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації до контролюючого органу в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством, безпосередньо податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.
Пункт 2 розділу III Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 21 від 28.01.2016 року, передбачено, що декларація та додатки до неї, а також інша податкова звітність з податку на додану вартість, зазначена у пункті 8 розділу І цього Порядку подаються до контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податку, в електронній формі всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.
Норми пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України та пункту 2 розділу III Порядку встановлюють інші, спеціальні вимоги щодо подачі податкової декларації з податку на додану вартість, яка має бути подана виключно в електронній формі.
Отже, в даному випадку норма пункту 49.3 статті 49 Податкового кодексу України застосуванню не підлягає, а у платника податку відповідно відсутнє право подачі декларації з податку на додану вартість у паперовому вигляді.
Окрім того, листом Державної фіскальної служби України від 19.01.2015 року №1403/7/99-99-19-03-01-17, розміщеному на офіційному сайті ДФС України, надано роз`яснення щодо порядку подання звітів з ПДВ, а саме: починаючи з першого звітного періоду 2015 року (січень І квартал), податкова звітність з ПДВ подається до контролюючого органу всіма платниками податку виключно в електронній Формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядну, визначеному законодавством.
Отже, відповідно до умов зазначеного договору ТОВ «Нікея-ЛТД» має можливість подавати податкову звітність та податкові накладні засобами телекомунікаційного зв`язку.
Таким чином, податкова декларація з податку на додану вартість за червень 2019 року подана ТОВ «Нікея-ЛТД» на паперових аркушах в порушення вимог пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України.
Пунктом 46.6 статті 46 Податкового Кодексу України до визначення нових форм декларацій (розрахунків), які набирають чинності для складання звітності за податковий період, що настає за податковим періодом, у якому відбулося їх оприлюднення, є чинними форми декларацій (розрахунків), чинні до такого визначення.
У зв`язку з цим ГУ ДФС у м.Києві вважає, що подача податкової декларації з податку на додану вартість за звітний період червень 2019 року в електронному вигляді є обов`язком позивача.
Крім того, товариство зазначає про відсутність можливості скласти податкову звітність з ПДВ в електронному вигляді з підстав відсутності електронного шаблону цієї звітності та у зв`язку з тим, що заповнення електронних шаблонів за затвердженою Міністерством фінансів України формою буде ускладненим, адже ця форма не передбачає можливості заповнювати клітини у шаблоні даними із застосуванням норм статті 200 ПКУ у редакції станом на 31.01.2014 року, а також можливості зазначення від`ємних значень сум ПДВ за результатами діяльності нашого товариства у поточному, так і у попередніх періодах як сум, за рахунок яких наше товариство прийняло рішення зменшувати суми податкового зобов`язання з ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету за результатами діяльності у наступному звітному (податковому) періоді або збільшувати суму податкового кредиту наступного звітного періоду.
Таким чином, подання податкової звітності з ПДВ у письмовій паперовій формі є єдиним способом зберегти від`ємне значення сплаченого нашим товариством у складі ціни за товари/послуги податку на додану вартість і в подальшому за рахунок його зменшення або зменшувати податкові зобов`язання, або збільшувати суму податкового кредиту з цього податку за результатами діяльності у наступному звітному податковому періоді.
З урахуванням вищезазначених норм права та матеріалів справи, ГУ ДФС у м. Києві приходить до висновку, що наведені позивачем обставини в силу норм Податкового кодексу України не звільняють ТОВ «Нікея-ЛТД» від законодавчо встановленого обов`язку звітувати до контролюючого органу по податку на додану вартість в електронній формі.
З урахуванням викладеного, представник відповідача-1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Нікея-ЛТД».
Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-IX ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року, адміністративну справу №640/2739/20 передано на розгляд судді Олійнику В.М.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року прийняти до провадження справу №640/2739/20 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» до відповідача-1: Головного управління ДФС у м.Києві, відповідача-2: начальника Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м.Києві Корнієвської Ольги Михайлівни про визнання незаконним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії і визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Позивач належним чином був повідомлений про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом в електронному кабінеті позивача 24 лютого 2025 року.
В силу норм пункту 46.4 статті 46 Податкового Кодексу України, якщо платник податків вважає, що Форма податкової декларації, визначена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, збільшує або зменшує його податкові зобов`язання, всупереч нормам цього Кодексу з такого податку чи збору, він має право зазначити цей факт у спеціально відведеному місці в податковій декларації.
У разі необхідності платник податків може подати разом з такою податковою декларацією доповнення до такої декларації, які складені за довільною формою, що вважатиметься невід`ємною частиною податкової декларації. Таке доповнення подається з поясненням мотивів його подання.
Тобто, наведені норми Кодексу дозволяють платнику податків у випадку, коли існуюча затверджена форма податкової звітності збільшує або зменшує його податкові зобов`язання, всупереч нормам цього Кодексу з такого податку чи збору, зазначити про даний факт у відповідній податковій декларації (якщо таке передбачено формою звітності) та/або подати доповнення до такої декларації в тому числі у паперовій формі. Подання податкової декларації всупереч встановленої форми не дозволяється.
З огляду на наведені вище норми права та встановлені обставини, можна стверджувати, що позивачем у даному випадку порушено визначений чинним податковим законодавством порядок подання податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2019 року, оскільки останнім порушено порядок її подання, а саме в паперовому вигляді, замість електронної форми, а тому така податкова декларація не може бути визнана прийнятою.
Враховуючи вищевикладене, ГУ ДПС у м. Києві вважає, що позовні вимоги позивача щодо визнання незаконним і скасування рішення (лист) ГУ ДФС у м. Києві №130577/10/26-15-55-05 від 10.07.2019 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Крім того, вимоги про зобов`язання ГУ ДФС у м. Києві прийняти одержану податкову декларацію з ПДВ за звітний (податковий) період календарний місяць червень 2019 року з додатками та доповненнями до неї ТОВ «Нікея-ЛТД» з введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей з цих поданих позивачем документів, теж не підлягають задоволенню.
Як випливає зі змісту Рекомендації № Я (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.
Отже, під дискреційним повноваженням розуміється таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.
Пунктом 49.9 статті 49 Податкового Кодексу України встановлено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом. Також за умови дотримання вимог встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою.
Аналізуючи вищенаведену норму можна стверджувати, що обов`язок контролюючого органу зареєструвати відповідні декларації виникає лише у разі дотримання вимог встановлених статтями 48 і 49 Податкового Кодексу України.
У свою чергу, ТОВ «Нікея-ЛТД» не дотримано вимог абзацу 2 пункту 49.4 статті 49 ПКУ оскільки останньою подано звітність з ПДВ в паперовому вигляду замість електронного, а отже така звітність не може бути прийняття та зареєстрована, оскільки подана з порушенням норм ПКУ.
За таких обставин, задоволення вимоги про зобов`язання ГУ ДФС у м. Києві прийняти одержану податкову декларацію з ПДВ за звітний (податковий) період календарний місяць червень 2019 року з додатками та доповненнями до неї ТОВ «Нікея-ЛТД» з введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей з цих податних позивачем документів буде не правомірним, оскільки суд першої інстанції таким чином втрутиться в дискреційні повноваження органу ДФС.
З урахуванням викладеного, представник відповідача-1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Нікея-ЛТД».
Протягом строку розгляду справи, відповідач-2 відзиву на позовну заяву не надала, з заявами та клопотаннями на адресу суду не зверталася.
Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи вищезазначене, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.06.2018 в адміністративній справі №826/15293/16 в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" відмовлено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2018 в адміністративній справі №826/15293/16 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.06.2018 - скасовано, а позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» задоволено частково, зокрема, шляхом зобов`язання Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві відновити в реєстрі платників податку на додану вартість запис про реєстрацію товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» (код за , індивідуальний податковий номер платника ПДВ 57, свідоцтво № 100342672 про реєстрацію платника ПДВ).

Судом встановлено, що ТОВ «Нікея-ЛТД» на паперових носіях подала до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві (структурний підрозділ ГУ ДФС у м.Києві) податкову (звітну) декларацію за календарний місяць червень 2019 року.

Листом начальника Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві Корнієвської Ольги Михайлівни №130577/10/26-15-55-05 від 10 липня 2019 року зазначено, що Державна податкова інспекція у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві відповідно до пунктів 49.11, 49.15 статті 49 Податкового кодексу України за результатами перевірки наявності та достовірності обов`язкових реквізитів (пункту 49.8 статті 49 Кодексу) податкова декларація з податку на додану вартість за червень 2019 року, яка була подана 09.07.2019 року, вважається неподаною у зв`язку з порушенням вимог нормативно-правових актів, а саме: відповідно до пункту 184.6 статті 184 Податкового Кодексу України, у разі анулювання реєстрації особи як платника податку, останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації.

Відповідно до пункту 49.12 статті 49 Кодексу, у разі отримання відмови контролюючого органу у прийнятті податкової декларації, платник податків має право подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання або оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому статтею 56 Кодексу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, рішення (лист) Головного управління ДФС у м.Києві від 10.07.2019 №130577/10/26-15-55-05, оскільки податкова декларація з ПДВ за звітний період червень 2019 року містить всі обов`язкові реквізити, передбачені пунктами 48.3, 48.4 статті 48 Податкового кодексу України, що унеможливлює застосування пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України. Крім того, Головне управління ДФС у м.Києві не має права перевіряти наявність та чинність рішення про реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» платником ПДВ як передумови для прийняття ДПІ поданої податкової звітності, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний, зокрема: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

За приписами статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким внесено до ПК України зміни, зокрема, введено систему електронного адміністрування податку на додану вартість.

Нормами пункту 49.3 статті 49 Податкового кодексу України (в редакції чинній станом на день подання позивачем податкової звітності в паперовому вигляді) передбачено, що податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Пунктом 49.4 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації до контролюючого органу в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством, безпосередньо податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Пунктом 2 розділу III Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №21 від 28.01.2016 року, передбачено, що декларація та додатки до неї, а також інша податкова звітність з податку на додану вартість, зазначена у пункті 8 розділу І цього Порядку, подаються до контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податку в електронній формі всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Норми пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України та пункту 2 розділу III Порядку встановлюють інші, спеціальні вимоги щодо подачі податкової декларації з податку на додану вартість, яка має бути подана виключно в електронній формі.

Окрім того, листом Державної фіскальної служби України від 19.01.2015 року №1403/7/99-99-19-03-01-17, розміщеним на офіційному сайті ДФС України, надано роз`яснення щодо порядку подання звітів з ПДВ, а саме: починаючи з першого звітного періоду 2015 року (січень І квартал), податкова звітність з ПДВ подається до контролюючого органу всіма платниками податку виключно в електронній Формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядну, визначеному законодавством.

Отже, відповідно до умов зазначеного договору, ТОВ «Нікея-ЛТД» має можливість подавати податкову звітність та податкові накладні засобами телекомунікаційного зв`язку.

Таким чином, податкова декларація з податку на додану вартість за червень 2019 року подана ТОВ «Нікея-ЛТД» на паперових аркушах в порушення вимог пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України.

Пунктом 46.6 статті 46 Податкового Кодексу України до визначення нових форм декларацій (розрахунків), які набирають чинності для складання звітності за податковий період, що настає за податковим періодом, у якому відбулося їх оприлюднення, є чинними форми декларацій (розрахунків), чинні до такого визначення.

У зв`язку з цим подача податкової декларації з податку на додану вартість за звітний період червень 2019 року в електронному вигляді є обов`язком ТОВ «Нікея-ЛТД».

У позовній заяві товариство зазначає про відсутність можливості скласти податкову звітність з ПДВ в електронному вигляді з підстав відсутності електронного шаблону цієї звітності та у зв`язку з тим, що заповнення електронних шаблонів за затвердженою Міністерством фінансів України формою буде ускладненим, адже ця форма не передбачає можливості заповнювати клітини у шаблоні даними із застосуванням норм статті 200 ПКУ у редакції станом на 31.01.2014 року, а також можливості зазначення від`ємних значень сум ПДВ за результатами діяльності товариства у поточному, так і у попередніх періодах як сум, за рахунок яких товариство прийняло рішення зменшувати суми податкового зобов`язання з ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету за результатами діяльності у наступному звітному (податковому) періоді або збільшувати суму податкового кредиту наступного звітного періоду. Таким чином, подання податкової звітності з ПДВ у письмовій паперовій формі є єдиним способом зберегти від`ємне значення сплаченого товариством у складі ціни за товари/послуги податку на додану вартість і в подальшому за рахунок його зменшення або зменшувати податкові зобов`язання, або збільшувати суму податкового кредиту з цього податку за результатами діяльності у наступному звітному податковому періоді».

З урахуванням вищезазначених норм права та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що наведені позивачем обставини не звільняють ТОВ «Нікея-ЛТД» від законодавчо встановленого обов`язку звітувати до контролюючого органу по податку на додану вартість в електронній формі.

А отже, позовні вимоги щодо визнання незаконним та скасувати рішення (лист) Головного управління ДФС у м.Києві від 10.07.2019 №130577/10/26-15-55-05, є такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУ ДПС у м.Києві прийняти одержану податкову декларацію з ПДВ за звітний (податковий) період календарний місяць червень 2019 року, з додатками та доповненнями до неї, з введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей з цих поданих позивачем документів, суд зазначає наступне.

Як випливає зі змісту Рекомендації № Я (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміється таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Пунктом 49.9 статті 49 Податкового Кодексу України встановлено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом. Також за умови дотримання вимог встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою.

Аналізуючи вищенаведену норму можна стверджувати що обов`язок контролюючого органу зареєструвати відповідні декларації виникає лише у разі дотримання вимог встановлених статтями 48 і 49 Податкового Кодексу України.

У свою чергу, ТОВ «Нікея-ЛТД» не дотримано вимог абзацу 2 пункту 49.4 статті 49 ПКУ, оскільки останнім подано звітність з ПДВ в паперовому вигляду замість електронного, а отже така звітність не може бути прийняття та зареєстрована, так як подана з порушенням норм Податкового кодексу України.

У постанові Верховного Суду від 26.02.2018 у справі №826/23025/15 суд прийшов до висновку, що на підставі Закону України від 31.07.2014 №1621-VII пункт 49.4 статті 49 Податкового кодексу України доповнено абзацом 2 відповідно до якого податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Наведений імперативний припис передбачає обов`язок платника податку на додану вартість подавати звітність з цього податку лише в електронній формі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що згідно чинного на час спірних правовідносин законодавства, товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» було зобов`язане подавати звітність з податку на додану вартість шляхом подання відповідної декларації в електронній Формі. Невиконання ж позивачем цього обов`язку зумовлює правомірність відмови контролюючого органу у прийнятті податкової звітності, поданої з порушенням вимог закону.

За змістом частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).»

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД».

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 4204,00 грн., що документально підтверджується платіжними дорученнями АТ "Прокредит Банк" №3040 та №3041 від 03 лютого 2020 року.

З урахуванням відмови в задоволенні адміністративного позову, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» до відповідача-1: Головного управління ДПС у м.Києві, відповідача-2: начальника Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м.Києві Корнієвської Ольги Михайлівни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник