Справа № 460/1363/25
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
07 травня 2025 року м. Рівне №460/1363/25
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши в порядку письмового провадження процесуальне питання, пов`язане з розглядом адміністративної справи за позовом
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач / ВЧ НОМЕР_1 ), у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати відповідача провести за період з 19.06.2021 до 19.05.2023 нарахування і виплату грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, 01.01.2022 та на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704;
- визнати протиправними дії та зобов`язати відповідача виготовити і направити позивачу новий грошовий атестат, виходячи з розміру перерахованого грошового забезпечення за період з 19.06.2021 до 19.05.2023;
- визнати протиправними дії та зобов`язати відповідача провести нарахування і виплату грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2021, 2022 та 2023 роки, виходячи з місячного грошового забезпечення, розрахованого з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови КМУ від 30.08.2017 №704;
- визнати протиправними дії та зобов`язати відповідача провести нарахування і виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021, 2022 та 2023 роки, виходячи з місячного грошового забезпечення, розрахованого з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови КМУ від 30.08.2017 №704.
Ухвалою судді Гудими Н.С. від 04.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №460/1363/25 та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
28.02.2025, на підставі розпорядження керівника апарату Рівненського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 №480, проведено повторний автоматизований розподіл справи №460/1363/25, за результатами якого суддею у справі визначено Борискіна С.А.
Ухвалою суду від 03.03.2025 адміністративну справу прийнято до провадження, а розгляд справи розпочато спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
03.03.2025 на адресу суду надійшло клопотання ВЧ НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог, які стосуються нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 19.07.2022 до 19.05.2023. На обґрунтування поданого клопотання представник відповідача зазначив, що позивач проходив військову службу у складі ВЧ НОМЕР_1 та 17.08.2023 виключений зі списків особового складу частини і знятий з усіх видів забезпечення на підставі відповідного наказу командира частини. Грошове забезпечення військовослужбовців є періодичною щомісячною виплатою, а тому про факт отримання таких виплат у неналежному розмірі позивач мав дізнатися при отриманні грошового забезпечення у відповідному місяці. Однак, із позовною заявою про перерахунок грошового забезпечення за час служби ОСОБА_1 звернувся до суду лише 25.01.2025, тобто із пропуском установленого законодавством тримісячного строку, не надавши при цьому доказів поважності причин його пропуску.
Вирішуючи подане відповідачем клопотання, суд враховує таке.
Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист встановленим законом шляхом.
Вимоги до позовної заяви та документи, що додаються до неї, викладено в статтях 160 та 161 КАС України й, згідно із частиною шостою статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
За змістом частин першої-третьої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.
За загальним правилом, перебіг строку звернення до адміністративного суду починається з дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла та повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Зі змісту наведених правових норм також слід дійти висновку, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному окремому випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.
У той же час, норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Тому, такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини відповідної справи.
Іншими словами, для поновлення строку звернення суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, що перешкоджали вчасному зверненню з адміністративним позовом, у зв`язку з чим позивач має довести суду їхню наявність і непереборність з додаванням відповідних доказів, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків, а також принцип "res judicata" (остаточність рішення суду, яке набрало законної сили).
З аналізу змісту частини першої статті 122 КАС України слід дійти обґрунтованого висновку, що положення наведеної норми допускають при вирішенні справ в порядку адміністративного судочинства застосування строків, визначених не тільки КАС України, а й іншими законами.
При цьому, положення статті 122 КАС України не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час недопуску до продовження виконання повноважень) у разі порушення законодавства про оплату праці.
В судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07.05.2002 №8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівника.
1) у разі якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19.07.2022, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то правове регулювання здійснюється так: правовідносини, які мають місце в період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період із 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»);
2) з урахуванням пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01.07.2023.
Період із 01.02.2020 до 19.07.2022 регулюється положеннями статті 233 КЗпП України, у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яка визначає право особи на звернення до суду з позовом про стягнення належної їй заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком.
Проте, період із 19.07.2022 до 30.03.2023 регулюється вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення особи до суду з дня одержання нею письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні.
Початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову потрібно обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що в цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).
Виходячи з цього, Судова палата вважає обґрунтованим висновок про те, що саме дата вручення позивачу грошового атестата, є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду.
За правилами частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Повертаючись до обставин адміністративної справи №460/1363/25 за позовом ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 , суд зазначає, що позивач проходив військову службу у складі ВЧ НОМЕР_1 починаючи з 19.06.2021 та, на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 17.08.2023 №178, з 17.08.2023 виключений зі списків особового складу частини і знятий з усіх видів забезпечення у зв`язку із вибуттям до нового місця служби.
Пунктом 11.1 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 №280 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 22.04.2021 №104) передбачено, що при вибутті до нового місця служби з виключенням зі списків особового складу військової частини, військовою частиною, в якій військовослужбовець перебуває на грошовому забезпеченні, видається йому грошовий атестат.
У спірному випадку позивач не надав суду жодних доказів отримання ним повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при виключенні зі списків особового складу військової частини, з дати якого і розпочинається перебіг строку звернення до суду з цим позовом.
Водночас, до суду позивач звернувся лише 25.01.2025, що підтверджується інформацією, яка міститься на поштовому конверті. Отже, позовні вимоги у частині, яка стосується періоду з 19.07.2022 до 19.05.2023, заявлені поза межами строку звернення до суду (тримісячний строк сплинув 18.11.2023).
До матеріалів позовоної заяви позивачем долучено клопотання про поновлення строку звернення до суду, за змістом якого останній пояснив, що не мав можливості звернутися до суду в межах визначеного законом строку у зв`язку із безперервним проходженням ним військової служби та перебуванням поза місцем постійного проживання, що враховано судом при відкритті провадження у справі.
Разом з тим, суд погоджується з твердженнями сторони відповідача про те, що у заявленому позивачем клопотанні останній обмежився виключно описом згаданих вище обставин, однак не підтвердив будь-якими доказами наявність у зв`язку з цим об`єктивних, непереборних та істотних перешкод для звернення до адміністративного суду у встановлений строк.
Таким чином, розглянувши подане відповідачем клопотання та дослідивши наявні у справі докази, суд встановив, що позивач звернувся до суду з пропуском тримісячного строку, установленого статтею 233 КЗпП України (у частині позовних вимог, які стосуються періоду з 19.07.2022 до 19.05.2023).
При цьому, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження існування обставин, які об`єктивно перешкоджали позивачу своєчасно звернутися до суду з позовом, а тому, з урахуванням принципів пропорційності та юридичної визначеності, суд позбавлений можливості зробити висновок про поважність причин пропуску строку звернення позивача до суду.
Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
За правилами частини тринадцятої статті 171 КАС України, суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
З огляду на наведене, позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без руху.
Позивачу слід усунути недоліки позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням поважності причин та підстав для поновлення відповідного строку, з долученням доказів на підтвердження існування обставин, які об`єктивно не дозволяли йому своєчасно звернутися до суду із позовом.
Керуючись статтями 160, 161, 171, 241, 248, 256 КАС України, суд

У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.
Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю п`ять днів з дня вручення (отримання) цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та окремо не оскаржується.

Суддя С.А. Борискін