Справа № 320/56432/24
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

за участю секретаря судового засідання Шіндер Ю.О.,

представника відповідача Максюта Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом Державної судової адміністрації України до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

25 листопада 2024 року Державна судова адміністрація України (далі - позивач/ДСА України) звернулась до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач/апелянт/ВПВР ДДВС Мін`юсту України) з вимогою скасувати постанову про накладення штрафу від 30 жовтня 2024 року ВП № НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскаржуваної постанови, оскільки позивачем в межах повноважень вжито всіх необхідних та вичерпних заходів щодо виконання рішення суду, а невиконання судового рішення зумовлене поважними і об`єктивними причинами.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року позов ДСА України задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову ВПВР ДДВС Мін`юсту України про накладення штрафу від 30 жовтня 2024 року ВП № НОМЕР_1.

Стягнуто на користь ДСА України сплачений судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн за рахунок бюджетних асигнувань ВПВР ДДВС Мін`юсту України.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ДСА України не виконала судове рішення з об`єктивних, незалежних від неї причин, пов`язаних із відсутністю належного бюджетного фінансування. Суд встановив, що органом виконання судового рішення фактично є Державна казначейська служба України, а не сама ДСА України, яка діяла в межах чинного законодавства, своєчасно повідомила державного виконавця про неможливість виконання рішення у визначений спосіб та вживала заходів для забезпечення необхідного фінансування. Враховуючи відсутність вини та наявність поважних причин, суд дійшов висновку про протиправність накладення штрафу державним виконавцем.

В апеляційній скарзі Мін`юст України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що державний виконавець діяв у межах своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», зокрема статтями 63 та 75, які зобов`язують накладати штраф за невиконання судового рішення без поважних причин. Боржником не було надано жодних належних доказів об`єктивної неможливості виконання судового рішення у встановлений строк, а отже накладення штрафу є законним заходом примусу. Також зазначено, що виконання судових рішень зобов`язального характеру, як у цій справі, не підпадає під дію Закону «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який регулює порядок виплат. Відтак, дії державного виконавця є правомірними, а скасування постанови про штраф суперечить принципу обов`язковості виконання судових рішень і може порушити положення Конвенції про захист прав людини.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позивач, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Згідно з частиною другою статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь позивача у судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року у справі № 200/930/24 частково задоволено позов ОСОБА_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, зокрема:

- зобов`язано ДСА України здійснити фінансування Донецького окружного адміністративного суду для проведення виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 листопада 2023 року по 31 травня 2024 року, обчисленої виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2023 році - 2 684, 00 грн, у 2024 році - 3 028, 00 грн, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язано Донецький окружний адміністративний суд нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 01 листопада 2023 року по 31 травня 2024 року, обчислену виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2023 році - 2 684, 00 грн, у 2024 році - 3 028,00 грн, з урахуванням раніше виплачених сум та утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

01 жовтня 2024 року державним виконавцем на підставі виконавчого листа № 200/930/24, виданого Луганським окружним адміністративним судом 17 липня 2024 року, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою ДСА України встановлено десятиденний строк для добровільного виконання рішення суду (ВП № НОМЕР_1).

Про вказану постанову ДСА України стало відомо з листа Державної казначейської служби від 14 листопада 2024 року № 12-06-06/26060.

Листом від 21 листопада 2024 року № 10-22507/24 ДСА України повідомила ВПВР ДДВС Мін`юсту України про те, що виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року у справі № 200/930/24 у спосіб, визначений рішенням, є об`єктивно неможливим (копія листа додається). Також у листі висловлено прохання утриматися від накладення штрафів на ДСА України.

Окрім цього у даному листі ДСА України йшлось про те, що рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року у справі № 200/930/24 можливо виконати лише шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України визначеної (перерахованої) суми коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

ДСА України зазначила, що згідно з частиною першою статті 378 КАС України за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою стягувана чи виконавця (у випадках, встановлених законом), суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Повідомлено, що листами від 30 квітня 2024 № 11-10400/24, від 22 липня 2024 року № 11-14862/24 та від 11 жовтня 2024 року № 11-19998/24 ДСА України неодноразово зверталась до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету із пропозицією щодо внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у частині збільшення бюджетних призначень за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» на суми 1 318,0 млн гривень, 1 428, 43 млн гривень та 1 502,98 млн гривень відповідно.

Однак Міністерством фінансів України зазначені пропозиції не були підтримані, так як у період дії воєнного стану наявні фінансові ресурси держави насамперед спрямовуються на виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканості державного кордону та захисту держави, забезпечення життєво необхідних потреб жителів, реалізації заходів територіальної оборони та захисту безпеки населення.

Крім того звернуто увагу, що за статтею 378 КАС України ДСА України обмежена в праві звернутися до суду з заявою про зміну способу та порядку виконання судового рішення

Постановою державного виконавця ВПВР ДДВС Мін`юсту України про накладення штрафу від 30 жовтня 2024 року ВП №76175979 на ДСА України за невиконання рішення суду без поважних причин накладено штраф у розмірі 5 100, 00грн.

Не погоджуючись з правомірністю накладення штрафу у зв`язку з невиконанням виконавчого документу, 25 листопада 2024 року позивач звернувся з позовом до суду та зазначив про отримання оскаржуваної постанови 14 листопада 2024 року, що підтверджується листом Державної казначейської служби України від 14 листопада 2024 року № 12-06-06/26060 (вхідний № 1-42056/24 від 14 листопада 2024 року).

Із зазначених підстав слід дійти висновку, що позивач строк оскарження постанови про накладення штрафу не пропустив.

Звертаючись до суду, позивач обґрунтовано визначив відповідачем суб`єкта владних повноважень з кодом , який належить Міністерству юстиції України, оскільки як сам відділ, так і відповідний департамент є структурними підрозділами цього центрального органу виконавчої влади. В ході розгляду справи судом першої інстанції інтереси відповідача представляла за довіреністю уповноважена особа Міністерства юстиції України.

Колегія суддів, переглядаючи судове рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує такі норми чинного законодавства і фактичні обставини справи.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

За визначенням статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частинами першою та другою статті 63 Закону № 1404-VIII передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

З аналізу приписів Закону № 1404-VIII слідує, що державному виконавцю надані повноваження щодо накладення стягнення у вигляді штрафу, проте постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, однак не зробив цього.

Отже, надаючи правову оцінку правомірності накладення на боржника штрафу за невиконання/повторне невиконання судового рішення, слід з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом), і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання, сам по собі не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII.

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це перешкодило виконати судове рішення. Поважними в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції встановлено, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 04 червня 2024 року у справі № 200/930/24 було зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Донецького окружного адміністративного суду для проведення виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 .

01 жовтня 2024 року державним виконавцем на підставі виконавчого листа № 200/930/24, виданого Луганським окружним адміністративним судом 17 липня 2024 року, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою ДСА України встановлено десятиденний строк для добровільного виконання рішення суду (ВП № НОМЕР_1).

Частиною першою та другою статті 28 Закону № 1404-VIII встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Документи виконавчого провадження органам та особам, які мають електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), яка забезпечує обмін документами, надсилаються виключно в електронній формі.

Однак у матеріалах справи відсутні будь-які докази фактичного надсилання чи отримання ДСА України постанови про відкриття виконавчого провадження засобами поштового зв`язку чи через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль).

На переконання колегії суддів, така відсутність підтверджує обставини того, що позивач об`єктивно був позбавлений можливості ознайомитись із постановою своєчасно та виконати виконавчий документ у встановлений строк. Цей факт виключає можливість визнання бездіяльності ДСА України як невиправданої чи без поважних причин у розумінні Закону № 1404-VIII.

З наявних у справі матеріалів можна лише встановити отримання позивачем постанови про накладення штрафу від 30 жовтня 2024 року (ВП № НОМЕР_1) - 14 листопада 2024 року, що підтверджується листом Державної казначейської служби України № 12-06-06/26060 (вхідний № 1-42056/24).

Упродовж нетривалого строку, а саме: 21 листопада 2024 року, ДСА України подала обґрунтовану відповідь з викладенням об`єктивних причин неможливості виконання судового рішення у визначений строк, зокрема, з посиланням на відсутність бюджетного фінансування та процедуру його здійснення виключно у межах бюджетної програми 0501150. Цей лист також містив прохання утриматись від накладення штрафу та посилання на попередні звернення до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету щодо збільшення відповідних асигнувань.

Наведені обставини підтверджують, що позивач вживав усіх можливих заходів для виконання судового рішення, і що застосування штрафу є безпідставним з огляду на об`єктивну неможливість виконання зобов`язання у визначений строк та відсутність належного повідомлення про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, зважаючи на мотиви цього листа, слід врахувати висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 18 червня 2019 року у справі № 826/721/16, в якій, зокрема вказано, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення.

З огляду на вказане, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про відсутність належного повідомлення виконавця про наявність поважних причин невиконання судового рішення, оскільки 21 листопада 2024 року ДСА України направила державному виконавцю лист із детальним обґрунтуванням причин неможливості виконання судового рішення у визначений спосіб, зокрема з посиланням на відсутність бюджетного фінансування.

Зазначене свідчить про добросовісну поведінку боржника, який, щойно отримавши інформацію про провадження, своєчасно надав пояснення і просив утриматися від накладення штрафу.

Щодо посилань апелянта на рішення Європейського суду з прав людини, в яких підкреслюється обов`язковість виконання судових рішень, колегія суддів зазначає, що у правових позиціях ЄСПЛ також міститься застереження про необхідність урахування законодавчо встановлених механізмів виконання та об`єктивних можливостей держави. Так, зокрема, у справах проти України ЄСПЛ не ставив під сумнів легітимність виконання рішень через казначейську процедуру в межах бюджетних асигнувань, якщо така процедура встановлена законом і забезпечує фактичну реалізацію рішень у розумний строк. Тому посилання апелянта на ці рішення є необґрунтованим і не впливають на висновки суду щодо правомірності позиції боржника.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що невиконання ДСА України судового рішення у справі № 200/930/24 на момент винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 30 жовтня 2024 року було зумовлене поважними та об`єктивними причинами.

Вказані обставини виключають можливість застосування до боржника заходів відповідальності у вигляді штрафу в межах виконавчого провадження, що свідчить про правомірність висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для скасування його рішення.

Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 287, 308, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Черпак Ю.К.

Судді Кобаль М.І.

Штульман І.В.

Повний текст постанови виготовлено 07.05.2025.