Справа № 466/2518/25
Суддя: Свірідова В. В.
Дата ухвалення: 2025-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/2518/25
Провадження № 2-а/466/114/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

при секретарі Якубів І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні ві залі суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,-

встановив:

19.03.2025 адвокат Яцишин А.В., який представляє інтереси позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду із адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та Департаменту патрульної поліції України.

В позові посилається на те, що 14.03.2025 року поліцейським УПП у Львівській області рядовим поліції Юринець С.В. було складено відносно ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4272609.

Згідно вказаної постанови, 14.03.2025 року о 23:17:10 у м.Львові по вул. Золота, 7, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Audi A5» д.н.з. НОМЕР_1 з задніми покажчиками поворотів червоного кольору, які не відповідають вимогам п.6.1.5. ДТСУ 3649:2010, чим порушив вимоги п.31.4. ПДР, вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 340 гривень.

Зазначає, що жодних правил дорожнього руху позивач не порушував та здійснював рух транспортним засобом виключно в межах таких Правил. До оскаржуваної постанови не долучено жодного доказу порушення позивачем Правил дорожнього руху. В графі 7 оскаржуваної постанови «до постанови додаються» відсутні будь-які відомості та не долучено жодного доказу, який би вказував на вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Вважає зазначену постанову такою, що прийнята з порушенням норм чинного законодавства України та такою, що містить неправдиві відомості, а відтак просить таку скасувати та стягнути з відповідача понесенні судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 гривень.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 20.03.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи з повідомленням сторін про час та місце розгляду справи(а.с. 18).

Представником відповідачів в особі Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та Департаменту патрульної поліції - Терлецьким Андрієм Зіновійлвичем 04.04.2025 було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Відзив обґрунтований тим, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки водій транспортного засобу порушив ПДР, керуючи транспортним засобом з задніми покажчиками поворотів червоного кольору, які не відповідають вимогам п.6.1.5. ДТСУ 3649:2010.

Зазначив, що попереджувальні прилади транспортного засобу марки «Audi A5» д.н.з. НОМЕР_1 не відповідають вимогам стандарту.

Вказав, що нормативно-правовим актом, який визначає дозволену конструкцію попереджувальних сигналів таких, як покажчик повороту, є ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби». В п. 6.1.5 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби» в таблиці №1 вказано колір та кількість приладів зовнішніх світлових приладів. Також зазначено, що покажчики повороту передній і задній, а також бічні, повинні бути кольору «автожовтий».

Окрім того, заявлену позивачем суму витрат на правничу допомогу в розмірі 2000,00грн. вважає неспівмірною до даної справи, відтак у позові просить відмовити за його безпідставністю. Розгляд справи просить проводити без участі представника відповідачів.

В судове засіданні позивач та його представник не з`явився, однак представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд даної справи у їх відсутності, позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримує повністю та просить такі задовольнити.

В судове засіданні представник відповідача не з`явилась, однак у відзиві зазначив, про проведення розгляду справи без його участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першоюст.5 КАС України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно доч.2ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1, 2 ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч.2 ст.286 КпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 245КпАП України встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280КпАП України закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Як було встановлено судом, постановою серії ЕНА №4272609 від 14.03.2025 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України. Відповідно до вказаної постанови, 14.03.2025 року о 23:17:10 у м.Львові по вул. Золота, 7, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Audi A5» д.н.з. НОМЕР_1 з задніми покажчиками поворотів червоного кольору, які не відповідають вимогам п.6.1.5. ДТСУ 3649:2010, чим порушив вимоги п.31.4.3 ПДР (а.с. 5-6).

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлено Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306.

Відповідно до п.1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України.

Як встановлено судом, причиною зупинки автомобіля позивача працівниками поліції було те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, у якого покажчики повороту не відповідають вимогам ДСТУ.

Згідно зі ст.9 КпАП України адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 1 ст. 121 КпАП України передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Пунктом 31.4.3 Правил дорожнього руху України визначено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам щодо зовнішніх світлових приладів: кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; порушення регулювання фар; не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі й лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Відповідно до п.п.9.1.а ПДР покажчики поворотів є попереджувальними сигналами. При цьому, згідно з частиною 2 ст. 122 КУПАП за використання попереджувальних сигналів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів передбачено штраф.

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , позивач є власником транспортного засобу марки ««Audi A5» д.н.з. НОМЕР_1 з 02.07.2024р., а отже такий автомобіль зареєстрований у встановленому чинним законодавством порядку та при реєстрації пройшов усі необхідні процедури, в тому числі на технічну відповідність державним нормам та стандартам України.

Згідно свідоцтва про реєстрацію автомобіля вказана дата реєстрації 26.08.2023р. як перша дата реєстрації, а отже такий автомобіль однозначно проходив процедуру сертифікації такого, а сертифікат відповідності є невід`ємним документом для такої реєстрації та для експлуатації автомобіля на території України.

Отже транспортний засіб, обладнаний червоними покажчиками повороту, пройшов процедуру державної реєстрації транспортного засобу, яка свідчить про відповідність даного транспортного засобу діючим нормам та стандартам.

Дане порушення вчинене ОСОБА_1 , як керування транспортним засобом з червоними показниками поворотів, що не відповідають вимогам ДСТУ, не може бути кваліфіковане за ч.1 ст. 121 КУпАП.

Окрім того, з матеріалів справи, а саме копії постанови серії ЕНА № 4272609 від 14.03.2025 року, вбачається, що будь-яких доказів, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КУпАП не надано.

В графі 7 оскаржуваної постанови «до постанови додаються» відсутні будь-які відомості та не долучено жодного доказу, який би свідчив, що на момент винесення постанови працівник поліції мав беззаперечні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Так, на підтвердження порушення ОСОБА_1 правил ПДР відповідачем було надано диск, на якому наявні відеозаписи з бодікамер поліцейських. На відео видно лише як працівник поліції спілкується із ОСОБА_1 , роз`яснює суть вчиненого позивачем правопорушення, факт проведення процедури розгляду справи, факт отримання позивачем копії винесеної постанови. Однак з долучених відповідачем відеозаписах з місця події неможливо встановити який колір мали покажчики повороту автомобіля, яким керував ОСОБА_1 .

Отже, долучений відповідачем до матеріалів справи відеозапис, містить лише процес зупинки та розгляду інспектором поліції справи про адміністративне правопорушення з приводу порушення позивачем п.31.4.3 ПДР України, відповідальність за яке передбачена положеннями ч.1 ст.121 КУпАП.

Згідност.251КпАП України доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно доч.1, ч.2ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інші обставини,що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

Обов`язок щодо збирання доказів по справі про адміністративне правопорушення покладається на орган (посадову особу), який притягнув позивача до відповідальності (див. також постанову Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року по справі №743/1128/17).

Як на цьому наголосив Верховний Суд у своїй постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №357/10134/17, у разі відсутності належних доказів, які би підтверджували факт правопорушення, притягнення особи до адміністративної відповідальності є неправомірним.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Конституційний Суд України у Рішенні N 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року у пунктах 4, 4.1, 4.2 мотивувальної частини Рішення вказав на розповсюдження ряду презумпцій та правових гарантій на усі види юридичної відповідальності, у тому числі й на адміністративну відповідальність. Зокрема прямо вказав у цьому переліку (у п.4 мотивувальної частини Рішення): «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62) [Конституції України ]».

Отже, в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні і беззаперечні докази наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2ст.122КпАП України, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а згідно з частиною третьою цієї статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові ВС/КАС від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а, де вказано, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, позов адвоката Яцишин А.В. в інтересах ОСОБА_1 про скасування постанови серії ЕНА №4272609 від 14.03.2025 року у справі про адміністративне правопорушення підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зідно норми закону частини третьої ст. 139 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд ухвалює рішення про стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень витрат на професійну правничу допомогу, а також інших понесених витрат, пов`язаних х розглядом справи.

Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Позивач просить стягнути судові витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги в розмірі 2000,00грн., що підтверджується договором про надання правничої допомоги №15/03-25 від 15.03.2025р. та актом приймання-передачі від 17.03.2025р. та розрахунковою квитанцією (а.с.-12).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду викладеною в Постанові від 07.07.2021р. в справі №910/12876/19 зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц зазначено що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду викладеною в Постанові від 09.04.2019р. у справі №826/2689/15 «не передбачено обов`язку сторони доводити обґрунтованість ринкової вартості послуг з правової допомоги».

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, суд приходить до висновку, що дії інспектора поліції під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача не відповідають вимогам ст. ст. 245, 280 КУпАП, а відтак є незаконними.

Оскаржувана постанова прийнята поспішно і без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, а тому суд відповідно до вимог п. 1 ст. 247, ст. 293 КУпАП скасовує вказану постанову.

Керуючись ст.ст.2, 8, 9, 72-77, 78, 132,134,139, 229, 241-246, 250, 255,286, 293, 295 КАС України, суд, -

ухвалив:

позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА №4272609 від 14.03.2025 року, винесену поліцейським УПП у Львівській області рядовим поліції Юринець С.В., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Стягнути солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн. в рівних частках з кожного, по 302, 80грн. (триста дві гривні 80 копійок)

Стягнути солідарно з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00грн, в рівних частках з кожного, по 1 000,00грн. (одна тисяча грн)

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції , адреса: м. Львів, вул. Перфецького, 19, .

Відповідач: Департаменту патрульної поліції, адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, .

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення складено 08.05.2025.

Суддя В. В. Свірідова