Справа № 420/6709/25
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6709/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенка А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно виплачених коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить суд:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 безпідставно виплачені кошти в сумі 46 509, 52 грн. (сорок шість тисяч п`ятсот дев`ять гривень п`ятдесят дві копійки) в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок отримання, без належної на те правової підстави, грошового забезпечення за час відсутності на військовій служби без поважних причин у період з 25.06.2024 року - 04.07.2024 року, 07.07.2024року - 28.08.2024 року включно.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за результатами проведеного службового розслідування встановлено відсутність підтвердження факту перебування матроса ОСОБА_1 у період з 25.06.2024 року - 04.07.2024 року, 07.07.2024 року - 28.08.2024 року, з 31.08.2024 року по дату завершення службового розслідування, на лікуванні та обстеженні військово-лікарської комісії, а також, відсутність висновку військово-лікарської комісії щодо потреби у наданні відпустки за станом здоров`я матросу ОСОБА_1 . Відповідно до довідки-розрахунку, наданої начальником фінансово-економічної служби головним бухгалтером військової частини НОМЕР_1 , встановлено, що військовою частиною НОМЕР_1 здійснено переплату щомісячного грошового забезпечення матросу ОСОБА_1 суму 46 509 грн. 52 коп. (сорок шість тисяч п`ятсот дев`ять гривень п`ятдесят дві копійки). Відтак особиста недисциплінованість матроса ОСОБА_1 нехтування вимогами статутів Збройних Сил України та обов`язками служби призвели до неповернення до місця несення служби, не повідомлення про відсутність належної підстави для звільнення від виконання обов`язків військової служби призвели до відсутності на військовій службі без поважних причин, як наслідок, призвели до переплати грошового забезпечення та завдання шкоди державі в наслідок надмірної виплати грошових коштів на загальну суму 46509,52 грн.

01.04.2025 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що у ОСОБА_1 було виявлено онкологічне захворювання, а саме злоякісне новоутворення нижьої долі бронха або легені (С34.3), тобто фактично наразі в нього рак легенів 4 стадії. І саме відсутність на той момент в частині зумовлена тим фактом, що вказану хворобу було безпосередньо виявлено саме в той період і був розпочатий довготривалий процес лікування. З огляду на вищенаведене, та з огляду на стан здоров`я відповідача, причина відсутності була поважна та підтверджена медичною документацією, а крім того, відповідач постійно сповіщав про це належним чином посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується доданими до даного Відзиву скріншотами листувань, де вбачається, що було сповіщено через меседжеери, оскільки фізичної змоги прибути до ТЦК та СП чи ВСП для сповіщення через рапорт не було.

Заяви чи клопотання від сторін не надходили.

Процесуальні дії вчинені судом.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за мобілізацією НОМЕР_2 , зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 25 лютого 2022 року, на теперішній час перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .

Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.02.2022 року №41, солдат резерву ОСОБА_1 прибув з ТЦК та СП, з 25 лютого 2022 року зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, та визначено таким, що посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.06.2024 року №176, матрос ОСОБА_1 вибув з пункту постійний дислокацій до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження військоволікарської комісії 25 червня 2024 року.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) 15.08.2024 року №230, матрос ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину, під час проходження військово лікарської комісії 15 серпня 2024 року.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) 01.10.2024 року №281, матрос ОСОБА_1 увільнений від займаної посади водія мінометного взводу мінометної батареї батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 та зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.08.2024 №2049 «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини матросом ОСОБА_1 » призначено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що призвели до самовільного залишення місця служби (неприбуття до військової частини після лікування), а також встановлення ступеня вини військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

У ході проведення службового розслідування встановлено, що згідно довідки доповіді від 15.08.2024 року №1112/44371 стало відомо, шо 15.08.2024 о 17:00 годині водій 2 мінометного взводу 2 мінометної батареї морської піхоти НОМЕР_3 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_1 , під час проходження військово лікарської комісії у ВМКЦ ПР за місцем дислокації в АДРЕСА_1 перестав виходити на зв`язок.

15.08.2024 р., командиром 2 мінометної батареї морської піхоти НОМЕР_3 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_2 був поданий рапорт, зареєстрований стройовою частиною НОМЕР_1 15.08.2024 року вх. №29065. Відповідно до якого, доповідається, що 15.08.2024 о 17:00 годині водій 2 мінометного взводу 2 мінометної батареї морської піхоти НОМЕР_3 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_1 , під час проходження військово лікарської комісії у ВМКЦ ПР за місцем дислокації в АДРЕСА_1 перестав виходити на зв`язок, на телефоні дзвінки не відповідає, місцезнаходження залишається невідомим, стан здоров`я не відомий.

Під час службового розслідування було досліджено медичні документи, які стосувались виключно матроса ОСОБА_1 , вивченням яких встановлено наступне:

Згідно виписного епікризу №22965/24 матрос ОСОБА_1 знаходився у відділенні хіміотерапії в КНП «ОРКПЦ» м. Одеса з 05.07.2024 06.07.2024 рік.

Згідно виписного епікризу №29459/24 матрос ОСОБА_1 знаходився у відділенні хіміотерапії в КНП «ОРКПЦ» м. Одеса з 29.08.2024-30.08.2024 рік.

Згідно протоколу комп`ютерної томографії №1374418 матрос ОСОБА_1 проходив обстеження в ТОВ Медичний центр «Медікап» 16.09.2024 року.

Згідно запиту на інформацію, чи проходив матрос ОСОБА_1 військово- лікарську комісію ВМКЦ ПР м. Одеса №182/10756 від 07.09.2024, військовою частиною отримано відповідь на запит №548/10479 від 09.09.2024, в якій повідомляється про те, що згідно обліково-медичної документації та архівних даних військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 03.07.2024 зареєструвався у секретаря гарнізонної ВЛК клініки амбулаторно поліклінічної допомоги ВМКЦ Південного регіону та станом на 13.08.2024 не надав документи для винесення постанови ВЛК, рішення ВЛК не отримав. Останній раз був на прийому у лікарів ВМКЦ Південного регіону 03.07.2024, консультація терапевта клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги. На телефоні дзвінки не відповідає.

Згідно запиту на інформацію, чи проходив матрос ОСОБА_1 стаціонарне лікування в КНП «ОРКПЦ» м. Одеса №182/10916 від 09.09.2024, військовою частиною отримано відповідь на запит №1768 від 18.09.2024 про те, що запитувана інформація містить відомості, що становлять лікарську таємницю визначену чинним законодавством України.

Відповідно до акта службового розслідування підтверджено факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , матросом ОСОБА_1 з 25.06.2024 по 04.07.2024 року, 07.07.2024 року, 28.08.2024 року, 31.08.2024 року по теперішній час.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.10.2024 року № 1979 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини матросом ОСОБА_1 » затверджено акт службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , матросом ОСОБА_1 з 25.06.2024 по 04.07.2024 року, 07.07.2024 року, 28.08.2024 року, 31.08.2024 року по теперішній час.

Відповідно до п. 5 цього наказу з матроса ОСОБА_1 стягнуто грошову суму у розмірі 46 509,52 грн., набуту ним без достатніх правових підстав, шляхом відрахування щомісяця з грошового забезпечення військовослужбовця у дохід держави 20 відсотків його місячного грошового забезпечення до повного відшкодування заподіяної шкоди.

Відповідно до довідки-розрахунку сума переплати щомісячного грошового забезпечення становить 46 509,52 грн.

Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 р. строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду вказаної адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби регулюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Частинами 1, 2 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно зі ст.3 Закону № 2232-ХІІ правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", «Про Збройні Сили України", «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами азб.1 ч.1 ст.9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 ст. 9 Закону № 2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Відповідно до п. 15 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується (окрім іншого) за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Висновки суду.

Матеріалами справи підтверджено, що з 01.12.2022 по 08.03.2023 відповідач самовільно залишив військову частину без поважних причин, а тому з дня самовільного залишення відповідачем військової частини, останній втратив право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Так, ч. 1 ст. 1212 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

За змістом ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Згідно з п. 1 ч. 1. ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у ст. 1215 Цивільного кодексу України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц зазначив, що під час застосування правил ст. 1215 ЦК України як винятку із ст. 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.

Таким чином, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.

Як підтверджується матеріалами справ, відповідач у періоди: з 14.06.2024 року по 15.06.2024 року, з 05.07.2024 року по 06.07.2024 року, з 29.07.2024 року по 30.07.2024 року, з 29.08.2024 року по 30.08.2024 року, з 24.10.2024 року по 25.10.2024 року, з 20.11.2024 року по 21.11.2024 року перебував у відділенні хіміотерапії.

Судом встановлено, що позивач, здійснюючи нарахування та виплату грошового забезпечення відповідачу за період з 25.06.2024 року - 04.07.2024 року, 07.07.2024року - 28.08.2024 року включно, діяв добровільно, докази допущення рахункової помилки матеріали справи не містять, однак суд вважає, що відповідач діяв недобросовісно, оскільки був відсутній на службі з 25.06.2024 року - 04.07.2024 року, 07.07.2024року - 28.08.2024 року включно без поважних причин, проте отримував грошове забезпечення за вказаний період.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач, самовільно залишивши військову частину, втратив право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, безпідставно набув грошові кошти у розмірі 46 509,52 грн., а відтак, зобов`язаний повернути виплачене грошове забезпечення у розмірі 46 509,52 грн.

Як слідує з матеріалів справи, відповідачем добровільно не повернуто безпідставно набуті кошти, доказів їх сплати до суду не надано. З огляду на вказане суд вважає, що позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 є обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки позивачем не надано суду доказів понесення інших судових витрат ніж сплата судового збору, підстави для їх стягнення з відповідача відсутні.

Керуючись ст.ст.6, 72-73, 77, 132, 139, 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) про стягнення безпідставно виплачених коштів - задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 безпідставно виплачені кошти в сумі 46 509, 52 грн. (сорок шість тисяч п`ятсот дев`ять гривень п`ятдесят дві копійки) в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок отримання грошового забезпечення за час відсутності на військовій служби без поважних причин у період з 25.06.2024 року - 04.07.2024 року, 07.07.2024року - 28.08.2024 року включно.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Бутенко