Справа № 420/18631/24
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення касаційної скарги

07 травня 2025 року

м. Київ

справа № 420/18631/24

адміністративне провадження № К/990/16724/25

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Кравчука В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області

на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року, додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року (суддя Юхтенко Л.Р.), постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року та додаткову постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2025 року (колегія у складі суддів Лук`янчук О.В., Бітова А.І., Ступакової І.Г.)

у справі № 420/18631/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (далі також - ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області, відповідач, скаржник), в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області № 19 про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 за порушення Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин» та законодавства про харчові продукти та корми від 05.10.2023.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.11.2024, залишеним без змін потановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2025, позов задоволено.

Згодом Одеським окружним адміністративним судом ухвалено додаткове рішення від 25.11.2024, а П`ятим апеляційним адміністративним судом додаткову постанову від 04.03.2025, якими вирішено стягнути з ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірах по 4000,00 грн.

21.04.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області, в якій останнє з посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.11.2024, додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.11.2024, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2025 та додаткову постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2025, а натомість прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог та заяв про ухвалення додаткових рішень щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявляє п. 1 ч. 4 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), мотивуючи це неправильним застосуванням судами норм ст.ст. 4, 7 і 10 Закону України від 05.04.2007 № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» без урахування висновків Верховного Суду щодо їх правозастосування, наведених у постанові від 04.10.2022 у справі № 420/1842/21.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

Статтею 328 КАС України передбачено право на касаційне оскарження.

Частиною 1 ст. 328 КАС України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Так, згідно з ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Стаття 330 КАС України містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Отже зміст наведених положень процесуального закону свідчить про те, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у ч. 1 ст. 328 КАС України, в касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт ч. 4 ст. 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Водночас ч. 3 ст. 334 КАС України визначає, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Згідно з приписами ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Наведені положення процесуального закону дають підстави вважати, що суд касаційної інстанції може відкрити касаційне провадження виключно у випадках, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, зазначених скаржником у касаційній скарзі. При цьому мотиви особи, що подає касаційну скаргу, щодо незгоди з судовим рішенням мають бути викладені з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при формуванні відповідного висновку.

Зокрема у разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України скаржнику слід чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанції було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. При цьому недостатньо самого лише зазначення у касаційній скарзі норми права, щодо правильного застосування якої є висновок Верховного Суду, безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга.

Обов`язковою умовою є те, що ця норма матеріального права повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанцій в межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

При визначенні подібності правовідносин необхідно враховувати суб`єктний склад учасників відносин, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору); об`єкт і предмет правового регулювання, однаковість матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, умови застосування правових норм (зокрема щодо часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин); предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, установлені судом фактичні обставини.

Водночас обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.

Перевіркою поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що скаржник не аргументував, у чому саме полягало неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення процесуальних норм при ухваленні додаткового рішення від 25.11.2024 та додаткової постанови від 04.03.2025. Покликання ж на окремий витяг з постанови Верховного Суду від 04.10.2022 у справі № 420/1842/21, вчинений відповідачем без наведення обгрунтування, яке б свідчило про подібність правовідносин у справах № 420/18631/24 і № 420/1842/21.

Загалом зміст доводів касаційної скарги зводиться до незгоди відповідача із наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою встановлених обставин і досліджених доказів при вирішення спору по суті й питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу адвоката за результатом розгляду даної справи, тобто - до їх переоцінки, що не узгоджується із правовим визначенням вищевказаної підстави касаційного оскарження та виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

До того ж ,як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень та комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», заявник раніше вже реалізовував своє право на касаційне оскарження у цій справі, однак ухвалою Верховного Суду від 04.04.2025 касаційну скаргу повернуто скаржнику з тієї причини, що вона не містила обгрунтування підстав касаційного оскарження.

За результатами проведеного аналізу змісту вдруге поданої касаційної скарги, судом з`ясовано, що вона не усуває недоліків, на які було вказано Верховним Судом, скаржником не приведено касаційну скаргу у відповідність із нормами процесуального закону, зокрема, в частині належного обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт ч. 4 ст. 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Більш того, подана касаційна скарга фактично є ідентичною тій, яку повернуто вищезазначеною ухвалою Верховного Суду.

Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Повернути Головному управлінню Держпродспоживслужби в Одеській області касаційну скаргу на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року, додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року та додаткову постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2025 у справі № 420/18631/24.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не перешкоджає особі, яка її подала, реалізувати право на повторне звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук