Справа № 473/1714/25
Суддя: Ротар М. М.
Дата ухвалення: 2025-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 473/1714/25
РІШЕННЯ

іменем України

"08" травня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючої судді Ротар М.М., за участі секретаря судового засідання Ніколаєнко Г.О.

За участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Шоломон О.В., представника відповідача Кондратьєва О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

встановив:

У квітні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серія UKR № 2501710 від 31.03.2025 року, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, яку виніс головний спеціаліст-інспектор з паркування відділу інспекції з питань контролю за паркуванням виконавчого комітету Вознесенської міської ради Марчишина К.В. Стягнути з відповідача судові витрати, судовий збір у розмірі 1211,20 грн та витрати на оплату правової допомоги 4000 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 31 березня 2025 року головний спеціаліст інспектор з паркування відділу інспекції з питань контролю за паркуванням виконавчого комітету Вознесенської міської ради Марчишина К.В. склала стосовно позивача постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серія UKR № 2501710 від 31.03.2025 року. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з зазначеною постановою він не згодний, вважає, що постанова винесена безпідставно з порушенням його прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону. Вважає, що він не порушував п.15.9 «и» ПДР і не створював перешкоди дорожнього руху жодному транспортному засобу, а тому відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, а постанова підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 04 квітня 2025 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

17 квітня 2025 року від відповідача виконавчого комітету Вознесенської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених ним у відзиві на позов.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою UKR № 2501710 від 31 березня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн., у зв`язку з порушення водієм транспортного засобу «MAZDA 6», державний номер НОМЕР_1 , правил зупинки, а саме : здійснив зупинку транспортного засобу в місці виїзду з прилеглої території та створив перешкоду дорожньому руху, чим порушив п.15.9 «и» ПДР України та ч.3 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до статті 14 Закону України від «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР України).

Відповідно до пункту 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з пунктом 1.5 ПДР України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Розділом 15 Правил дорожнього руху, які були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі - ПДР), передбачено правила зупинки та стоянки транспортних засобів.

Пунктом 15.1 ПДР встановлено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

У випадку відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху), що передбачено п.15.2.

Так, відповідно до пп. «и» п. 15.9 Правил дорожнього руху зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду. Разом з тим зупинка ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і зупинка безпосередньо в місці виїзду є різними видами одного правопорушення порушення правил зупинки транспортного засобу.

Відповідно до п. 1.10 Правил, прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

На позивача накладено адміністративне стягнення відповідно до ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за порушення пункту 15.9 и) ПДР України.

Положенням ч.3 ст.122 КпАП України передбачена відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Випадки розміщення транспортного засобу, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, визначені частиною третьою статті 265-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зокрема, це зупинка транспортного засобу ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду (підпункт «з» п. 2 ч. 3 ст. 265-4 КУпАП).

З матеріалів фотофіксації долучених до постанови серії постановою UKR № 2501710 від 31 березня 2025 вбачається, що транспортний засіб позивача «MAZDA 6», державний номер НОМЕР_1 розміщено безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території.

Як було встановлено в судовому засіданні та підтвердилося письмовим доказами, позивач здійснив зупинку транспортного засобу в місці виїзду з прилеглої території, розташованої в м. Вознесенську по вул.. Київській між будинками 16/4 та 16/5 30 березня 2025 року з метою розвантаження товару, так як він є орендарем приміщення, яке розташоване за адресою м. Вознесенську по вул.. Київська 18/4.

Позивач у своєму позові не заперечує факт зупинки транспортного засобу безпосередньо в місті виїзду з прилеглої території.

Так, згідно з п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР України) зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо); прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них; проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів.

Відповідачем, вказано, що територія, на якій водієм був зупинений транспортний засіб, не є проїзною частиною, а є прилеглою територією.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

В своїй постанові від 29.09.2022 у справі № П/857/7/2, Верховний Суд звертає увагу, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доказуючи правомірність винесеної постанови, представник відповідача надав суду зокрема фото фіксацію.

Дослідивши надані докази, суд вважає доведеним, що територія, на якій водієм був зупинений транспортний засіб, не є проїзною частиною, а є прилеглою територією.

Зі змісту матеріалів фотофіксації, також очевидно вбачається, що транспортний засіб, який належить позивачу, здійснив зупинку безпосередньо в місці виїзду, з прилеглої територій.

При цьому, із представлених фотографій, вбачається, що таке розташування автомобіля створює труднощі у виїзді з прилеглої території. Таким чином, відповідачем представлені допустимі докази того, що розглядувана зупинка створювала перешкоду транспортним засобам.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи, що вказані матеріали фотофіксації містять інформацію про обставини події та підтверджують факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення - розміщення транспортного із порушеннями зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу, вони розглядаються судом як докази.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що транспортний засіб позивача здійснив зупинку, стоянку із порушенням Правил дорожнього руху, що підтверджено належними та допустимими доказами, отже оскаржувана постанова є правомірною, прийнятою у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а тому не підлягає скасуванню.

Крім того, відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011 р.; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України від 05.05.2015 р.; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р.).

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 5, 7, 20, 25, 44, 47, 73-77, 286 КАСУ, ст. 14-2, 122, 245, 251, 258, 265-4, 279-1, 280 КУпАП, суд,-

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя М.М. Ротар