Справа № 420/31714/24
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Скупінської О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправними дії та стягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 10.10.2024 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ), в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті грошового забезпечення за період з 02.03.2023 по 02.09.2023 включно;

2. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті грошового забезпечення за період з 02.03.2023 по 02.09.2023 включно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

15.10.2024 ухвалою судді позовну заяву залишено без руху та надано 10-денний строк на усунення недоліків шляхом надання до суду оформленої належним чином позовної заяви, в якій мають бути зазначені відомості про наявність або відсутність електронного кабінету у позивача та відповідача, з коректно складеною прохальною частиною позову з урахуванням вимог ст. 5 КАС України.

04.11.2024 до суду надійшла заява на виконання ухвали суду від 15.10.2024 з наданням оформленої належним чином позовної заяви, в якій просить:

1. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ), щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 01.03.2023 року, яке виплачено 11 вересня 2024 року на виконання рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 березня 2024 року у справі №420/36331/23;

2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року; по 01.03.2023 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 з 02.03.2023 по 02.09.2023 включно.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що в період з 11.04.2012 по 01.03.2023 він проходив військову службу у військових частинах Національної гвардії України, у тому числі з 23.04.2015 по 01.03.2023 - у ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ), що підтверджується військовим квитком послужним списком. В період з 01.10.2014 по 16.11.2014, з 11.05.2015 по 12.07.2015, з 30.05.2016 по 07.08.2016, з 05.10.2016 по 08.12.2016, з 19.01.2017 по 15.03.2017, з 06.08.2017 по 06.10.2017, з 03.01.2019 по 10.04.2019, з 02.06.2022 по 18.06.2022 безпосередньо брав участь у антитерористичній операції, і забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції. За результатами огляду Обласною медико-соціальною експертною комісією №1 позивачу визначено 70% втрати професійної працездатності та встановлено 2 групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби та травмою, пов`язаною з проходженням військової служби (довідки МСЕК серії 12 ААГ №951974 від 15.05.2024). Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 мене від 01.03.2023 №62, майстра-сержанта, остання посада офіцер (кулеметник) бронегрупи групи спеціального призначення (бойового матеріально-технічного забезпечення) окремого загону спеціального призначення звільнено у відставку за підпунктом «б» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я). Вимогами наказу передбачено наступні виплати: грошової компенсації за невикористанні 35 календарних днів щорічної; основної відпустки за 2023 рік; грошова компенсація за невикористанні 126 календарних днів додаткової відпустки за період з 2015 по 2023 рік, передбачену Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як учаснику бойових дій; премію за 01 березня 2923 року; одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік. Станом на день звільнення відповідно до наказу від 01.03.2023 №62, вислуга років становила: у календарному обчисленні 10 років 09 місяців 13 днів; у пільговому обчисленні 16 років 09 місяців 02 дні; у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) 05 рік 11 місяців 19 днів. Проте, протягом 2020-2023 років та при звільненні протиправно відповідач здійснював розрахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018 Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 березня 2024 року у справі №420/36331/23 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 01.03.2023 року, а також виплачених: грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових потреб, суми, компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, премії, а також виплаченої одноразової допомоги при звільненні, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови №704, з урахуванням виплачених сум. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2024 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) залишено без задоволення. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 березня 2024 року залишено без змін. 11 вересня 2024 року військовою частиною перераховано на банківський рахунок позивача 110703,24 грн. 18 вересня 2024 року позивачем на адресу Відповідача направлено звернення щодо виплати середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.03.2023 (наступний день після звільнення) по 02.09.2023. Станом на день подачі позову відповідь на звернення на мою адресу не надходила.

Вважає дії відповідача протиправними та звернувся до суду за захистом своїх прав.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю; ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 у справі №420/31714/24 скасовано; справу направлено для продовження розгляду до Одеського окружного адміністративного суду.

20.02.2025 справа №420/31714/24 надійшла до Одеського окружного адміністративного суду (вхід. №16163/25) та за результатом автоматизованого розподілу між суддями передана судді Скупінській О.В. для продовження розгляду.

25.02.2025 ухвалою судді прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

11.03.2025 від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова часина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) надійшов відзив (вхід. №ЕС/22259/25), в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У вказаному відзиві сторона відповідача покликається на те, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.03.2023 № 62 (по стройовій частині) позивача було звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення. Також, вказаним наказом, серед іншого, було передбачено виплатити позивачу премію за особистий внесок у загальні результати служби. Тобто розрахунок грошового забезпечення при звільненні позивача військова частина здійснила в повному обсязі.

24.04.2025 ухвалою суду постановлено витребувати від ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) інформацію щодо проведення повного розрахунку при звільненні позивача із зазначенням видів та суми грошового забезпечення, а також надати довідку із детальним розрахунком грошового забезпечення за два останніх місяця роботи перед звільненням, довідку (із розрахунком) про середньоденний розмір грошового забезпечення.

01.05.2025 до суду від представника відповідача надійшло клопотання (вх. №ЕС/41703/25) про приєднання до матеріалів справи витребуваних доказів.

Інших заяв по суті станом на момент розгляду справи до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 в період з 11.04.2012 по 01.03.2023 проходив військову службу у військових частинах Національної гвардії України у тому числі з 23.04.2015 по 01.03.2023 у ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ), що підтверджується розрахунком вислуги років.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 березня 2024 року у справі №420/36331/24 адміністративний позов ОСОБА_1 вирішено задовольнити та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 01.03.2023, а також виплачених: грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових потреб, суми компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, премії, а також виплаченої одноразової допомоги при звільненні, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови №704, з урахуванням виплачених сум.

На виконання вказаного рішення суду надано скриншот про зарахування 11.09.2024 грошових коштів у сумі 110703,24 грн. Коментар: PdOTU NHU (v/ch 3003) (v/ Odesa) 1003020 28.. komp. Perer.HZ z 29.01.20-01.03.23 na kart.Boiko A.V ; zh.Rish.sudu №420/36331/24-08.03.2024.

Так з позову вбачається, що 18.09.2024 позивач звернувся із заявою з проханням виплатити середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.03.2023 (наступний після звільнення) по 02.09.2023. Проте станом відповіді отримано не було.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

У свою чергу, спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558, визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби).

Вказані нормативно-правові акти не визначають підстави та порядок відшкодування військовослужбовцям за затримку виплати належних сум грошового забезпечення, у зв`язку із чим в таких випадках мають застосовуватися норми трудового законодавства.

Згідно з ч. 1 ч. 2 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно зі ст. 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

При цьому, суд наголошує, що стаття 116 КЗпП оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Так, згідно ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Відповідно до п. 1 Порядку № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, застосуванню підлягають відповідні алгоритми, передбачені Порядком № 100, залежно від кожного окремого випадку з обов`язковим врахуванням спеціального правового регулювання порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, визначеного Інстукцією № 558.

З урахуванням викладеного, суд робить висновок, що позивач має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 02.03.2023 року по 02.09.2023 включно.

Однак Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» текст статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Закон України № 2352-ІХ та відповідно і нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19 липня 2022 року.

Тому бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні з позивачем за період з 02.03.2023 по 02.09.2023 є протиправною.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, проте у спосіб, відмінний від того, про який просив позивач, з огляду на таке.

Під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи чи інтереси фізичних або юридичних осіб, в тому числі не прийняття рішення у випадках, коли таке рішення повинно бути прийнято відповідно до вимог закону. Сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

В свою чергу дії - це юридичні факти, які пов`язані з волею суб`єктів правовідносин; це поведінка людей; зовнішнє вираження волі людини. Відмінна риса даного виду юридичних фактів полягають у тому, що норми права пов`язують з ними юридичні наслідки саме в силу вольового характеру юридичних дій.

Юридичні дії - це вчинки особи, акти державних органів, інших суб`єктів, що відбуваються за волевиявленням суб`єкта правовідносин.

Судом встановлено, що позивачу невиплачено середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. Аналізуючи викладене, суд вважає, що саме бездіяльністю відповідача, а не діями порушені права позивача.

Водночас, суд враховує, що з 19.07.2022 набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX від 01.07.2022, яким викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.

З урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем (11.09.2024), суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX.

Таким чином, враховуючи, що непроведення з вини відповідача розрахунку з позивачем у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш ніж за шість місяців, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати індексації грошового забезпечення на підставі ст.117 КЗпП України.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

День звільнення є останнім робочим днем, який відповідним чином обліковується та оплачується на рівні звичайного робочого дня (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 821/1226/16).

Саме в цей день (день звільнення, або день виключення зі списків частини для військовослужбовців) на підставі ст.116 КЗпП України роботодавець повинен був виплатити звільненому працівнику всі належні йому суми.

Строк затримки по виплаті грошового забезпечення слід рахувати з 02.03.2023, оскільки відповідальність за порушення зазначених норм починається з наступного дня після не проведення зазначених виплат.

Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

З наданої відповідачем довідки-розрахунку від 30.04.2025 належних видів грошового забезпечення при звільненні з військової служби (переміщенні до іншої військової частини) ОСОБА_1 за березень 2023 року - дата виключення зі списків особового складу: 01.03.2023; підстава наказ ІНФОРМАЦІЯ_5 від 01.03.2023 №62. Нараховано до сплати 525158,33 грн.

Судом встановлено, що відповідач провів остаточний розрахунок з позивачем 11.09.2024, виплативши на виконання рішення суду №420/36331/24 грошове забезпечення у сумі 110703,24 грн.

Отже, остаточний розрахунок з позивачем було проведено 11.09.2024.

Відтак, період затримки розрахунку становить проміжок часу з 02.03.2023 (день, наступний з дати звільнення) по 10.09.2023 (переддень остаточного розрахунку).

Отже, у позивача наявне право на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з військової служби.

Щодо визначення періоду та суми компенсації за затримку розрахунку при звільненні

19.07.2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким текст статті 117 Кодексу законів про працю України викладено у новій редакції.

З 19.07.2022 року стаття 117 КЗпП України діє у такій редакції, якою передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, з 19 липня 2022 року середній заробіток за час затримки розрахунку може бути стягнутий не більш як за шість місяців.

Суд зазначає, що запровадження законодавцем обмеження періоду, за який працівникові передбачено виплату середнього заробітку у чинній редакції ст. 117 КЗпП України, спрямоване на встановлення чіткого нормативного способу зменшення суми середнього заробітку.

З огляду на це, недоцільним в даному випадку є застосування правового підходу до вирішення питання обрахунку належного до виплати розміру середнього заробітку з урахуванням принципу співмірності і зменшення виплати.

Наведений підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням попередньої редакції ст.ст. 116, 117 КЗпП України, а тому такий підхід наразі не є актуальним.

Отже, у позивача наявне право на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 02.03.2023 (наступний день після звільнення) по 01.09.2023 (обмеження компенсації 6-ти місячним строком).

Розрахунок за період з 02.03.2023 по 01.09.2023.

Суд зазначає, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Відповідно до пункту 2 Порядку №100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається із довідки від 30.04.2025 з розрахунком грошового забезпечення за два останніх місяця перед звільненням ОСОБА_1 виданої ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ), грошове забезпечення позивача становить:

- січень 2023 року 14175,00 грн;

- лютий 2023 року 112282,50 грн.

Кількість календарних днів за останні два місяці служби:

- січень 2023 року 31;

- лютий 2023 року 28.

Всього 59.

Отже, середньоденний заробіток позивача складає 2143,35 грн ((14175+112282,50)/59).

Період затримки становить проміжок часу з 02.03.2023 по 01.09.2023, тобто 184 календарні дні.

Таким чином, середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 02.03.2023 по 01.09.2023 становить 394376,40 грн (2413,35 грн. х 184 дні).

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Істотність частки невиплаченої суми (110703,24 грн) у порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку за період з 02.03.2023 по 01.09.2023 становить 28,07% (110703,24 / 394376,40 * 100%).

Виходячи з принципу пропорційності, на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 110701,45 грн, тобто не більше суми простроченої виплати.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, суд робить висновок про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до положень ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 94, 192-228, 243, 245, 246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправними дії та стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті грошового забезпечення за період з 02.03.2023 по 01.09.2023.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті грошового забезпечення за період з 02.03.2023 по 01.09.2023 у сумі 110701,45 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА