Справа № 420/19685/24
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/19685/24
Перша інстанція: суддя Свида Л.І.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Турецької І.О.,

Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024р. по справі за адміністративним позовом Малого підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛІЙНИК» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2024р. Мале підприємство у формі ТОВ «КОЛІЙНИК» звернулося до суду із позовом до ГУ ДПС в Одеській області, у якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 4.06.2024р. №23827/15-32-07-03.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що у травні 2024р. податковим органом було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Мале підприємство у формі ТОВ «КОЛІЙНИК» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість з контрагентами постачальниками ТОВ «ТОРГ ОД КОМПАНІ», ТОВ «ОДЕСА КОЛІЯ» за період з 1.06.2019р. по 31.07.2019р., ТОВ «БЄЛ-ТРАНС» за період з 1.08.2020р. по 31.08.2020р., за результатами якої 14.05.2024р. складено Акт за №20443/15-32-07-03-19, у висновках якого встановлені порушення вимог п.44.1 ст.44, пп. «а» п.198.1, абз.1 п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 ПК України.

На підставі встановлених порушень, податковим органом прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість на 467 106грн., у т.ч. за податковими зобов`язаннями 424 642грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 42 464грн.

Позивач зазначив, що податковим органом не доведено та не надано жодного належного доказу щодо порушення ним або його контрагентами положень законодавства щодо дійсності правочинів, та які могли б вказувати на відсутність фактичного виконання позивачем за спірними правочинами, про відсутність витрат споживача у спірних правовідносинах, про наявність взаємопов`язаності позивача з контрагентами, про несумісність предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності, про відсутність змін у складі та структурі активів осіб, що є сторонами спірних правочинів.

У зв`язку з цим, позивач вважає необґрунтованими твердження відповідача про нереальність та фіктивність вчинених правочинів або невідповідності закону вчинених за ними господарських операцій.

Позивач зазначив, що податковим органом не прийнято до уваги, що укладені між позивачем та його контрагентами договори не є недійсними в силу вказівки на це в законі, відсутні судові рішення про визнання їх недійсними, реальність господарських операцій за цими договорами підтверджується всіма необхідними первинними документами.

При цьому, позивачем на підтвердження виконання умов договорів з контрагентами надані всі документи, в т.ч. первинні, оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, такі як: договори, податкові й видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, договірна документація та акти виконаних робіт по ланцюгу, рахунки, платіжні доручення тощо, а посилання податкового органу про недоведеність реальності здійснення господарських операцій з контрагентами ґрунтуються лише на припущеннях та недоведеній інформації, що не має жодного законного підґрунтя.

Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 4.06.2024р. №23827/15-32-07-03.

Стягнуто з ГУ ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Малого підприємства у формі ТОВ «КОЛІЙНИК» сплачений судовий збір у розмірі 7 006,49грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000грн..

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган приймаючи оскаржуване рішення діяв неправомірно та протиправно, у зв`язку із чим дійшов безпідставних висновків про порушення товариством податкового законодавства, оскільки товариством підтверджено відповідними та належними документами свою господарську діяльність та взаємовідносини із контрагентами.

Вирішуючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що Мале підприємство у формі ТОВ «КОЛІЙНИК» перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС в Одеській області.

23.04.2024р. ГУ ДПС в Одеській області на підставі наказу від 23.04.2024р. за №4070-п в період з 1.05.2024р. по 7.05.2024р. проведено документальна позапланова виїзна перевірка Малого підприємства у формі ТОВ «КОЛІЙНИК» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість з контрагентами постачальниками ТОВ «ТОРГ ОД КОМПАНІ», ТОВ «ОДЕСА КОЛІЯ» за період з 1.06.2019р. по 31.07.2019р., ТОВ «БЄЛ-ТРАНС» за період з 1.08.2020р. по 31.08.2020р., за результатами якої складений акт від 14.05.2024р. за №20443/15-32-07-03-19, у висновках якого встановлено порушення позивачем п.44.1 ст.44, пп. «а» п.198.1, абз.1 п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на суму 424 642грн.

Вказані висновки податкового органу обґрунтовані тим, що перевіркою встановлено нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

На підставі встановлених порушень, 4.06.2024р. податковий органом прийнято податкове повідомлення-рішення за №23827/15-32-07-03, яким за порушення вимог п.44.1 ст.44, пп. «а» п.198.1, абз.1 п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість на 467 106грн., у т.ч. за податковими зобов`язаннями 424 642грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 42 464грн.

Позивач не погодився з правомірністю зазначеного податкового повідомлення-рішення, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення податкового органу, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує його протиправність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями пп.20.1.4 п.20.1 ст.21 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім НБУ), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

У відповідності до положень пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Положеннями п.44.1 ст.44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Приписами п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.200.1, 200.2, 200.4 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Як встановлено судом першої та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що документальну позапланову виїзну перевірку позивача проведено з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість з контрагентами постачальниками ТОВ «ТОРГ ОД КОМПАНІ», ТОВ «ОДЕСА КОЛІЯ» за період з 1.06.2019р. по 31.07.2019р., ТОВ «БЄЛ-ТРАНС» за період з 1.08.2020р. по 31.08.2020р. Як вбачається із матеріалів справи, а саме із акту перевірки, що податковим органом встановлено завищення позивачем задекларованих показників з податку на додану вартість на суму 162 078грн. в червні 2019р. та на суму 159 064грн. в липні 2019р. за взаємовідносинами МП у формі ТОВ «КОЛІЙНИК» та ТОВ «ТОРГ ОД КОМПАНІ».

Так, судовою колегією встановлено, що зобов`язання між МП у формі ТОВ «КОЛІЙНИК» та ТОВ «ТОРГ ОД КОМПАНІ» виконувалися відповідно до укладеного 3.06.2019р. договору поставки товарів за №3/К.

Податковий орган в апеляційній скарзі вказує на те, що аналізом наданих до перевірки видаткових накладних встановлено, що в жодній з них не зазначено місце їх складання, а також не визначено умови продажу, реквізити договору, відомості про склад, а також посилається на неточності в наданих товарно-транспортних накладних та зазначає про ненадання жодного документу щодо зберігання товару.

При цьому, судова колегія зазначає, що оскільки видаткові накладні оформлювалися в комплекті з товарно-транспортними накладними на перевезення вантажів, в розділі «Пункт навантаження» наданих товарно-транспортних накладних зазначається місце навантаження товару, що, відповідно, вважається і місцем її складення. Інші реквізити всі наявні, як то: найменування сторін, перелік товару, що постачається, вартість товару, підписи тощо. Жодним нормативно-правовим актом не зазначено, що не вказання реквізитів договору, відомостей про склад при складенні видаткової накладної є доказом нереальності господарської операції.

Також, умовами договору не зазначено, що умови договору поставки товарів №3/К від 3.06.2019р. передбачають обов`язкове зазначення у видаткових накладних умов продажу - поставки.

З приводу зазначення у графі «Пункт навантаження» товарно-транспортної накладної «м. Кропивницький», позивач зазначив, що поставка була здійснена з м. Кропивницький, а тому і зазначена була саме ця адреса, а не адреса місцезнаходження ТОВ «ТОРГ ОД КОМПАНІ»: м.Харків, проспект Московський, 179, що є логічним. В графі «Пункт розвантаження» зазначено: «м. Чорноморськ, Одеська область», оскільки поставка товару в рамках укладеного Договору поставки товарів №3/К від 03.06.2019 р. відбувалася для здійснення позивачем робіт згідно наступних Договорів підряду: №15/№94/19х від 03.06.2019 р., укладеного з ТОВ «ЧОРНОМОРСЬКИЙ РИБНИЙ ПОРТ», п. 1 Технічного завдання - назва і місцезнаходження об`єкта (основна назва): поточний ремонт залізничної колії №2 з заміною стрілочних переводів №6, 10, 12 Районного парку, що належить ТОВ «Чорноморський рибний порт», що розташована за адресою: 68094, м. Чорноморськ, с. Б. Балка, вул. Центральна, 1; №16/№95/19х від 3.06.2019р., укладеного з TOB «ЧОРНОМОРСЬКИЙ РИБНИЙ ПОРТ», п. 1 Технічного завдання - назва і місцезнаходження об`єкта (основна назва): стрілочні переводи №13, 17 Районного парку, що належить ТОВ «Чорноморський рибний порт», що розташована за адресою: 68094, м. Чорноморськ, с. Б. Балка, вул. Центральна, 1; з огляду на що, оскільки місце виконання робіт - м. Чорноморськ, товар поставлявся вже одразу на місце виконання робіт.

Як вбачається із матеріалів справи, що на підтвердження виконання робіт, для яких замовлявся товар у ТОВ «ТОРГ ОД КОМПАНІ», надано копії актів на демонтаж стрілочних переводів, акти на закриття скритих робіт, договори з ТОВ «ЧОРНОМОРСЬКИЙ РИБНИЙ ПОРТ», технічні завдання, кошториси та акти виконаних робіт/наданих послуг, платіжна документація тощо.

Що стосується не надання а ні довіреностей, а ні актів приймання - передачі товару до перевезення від ФОП ОСОБА_1 , то позивач зазначив, що жодних правовідносин між ним та ФОП ОСОБА_1 не було.

Окрім того, п.3.1. Договору поставки №3/К від 3.06.2019р. зазначено, що поставка продавцем продукції здійснюється автотранспортом на умовах франко-складу покупця, якщо інше не погоджено сторонами.

Тобто, постачальником безпосередньо є ТОВ «ТОРГ ОД КОМПАНІ», а не ФОП ОСОБА_1 , про що і зазначено у первинній документації, а будь-які документи такі, як довіреність, акти надання послуг з перевезення стосуються правовідносин між ТОВ «ТОРГ ОД КОМПАНІ» і безпосередньо перевізником, та не є обов`язковими при взаємовідносинах з позивачем.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що товарно-транспортна накладна не є документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей, наявність або відсутність товарно-транспортних накладних та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків.

Транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, та за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання транспортної документації не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій та бути єдиною підставою для визнання господарських операцій нереальними.

Верховний Суд в постанові від 2.03.2023р. у справі №804/644/16 прийшов до висновку, що наявність або відсутність ТТН та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції з придбання або продажу ТМЦ, якщо інші дані свідчать про рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків. Крім того, ТТН є доказом факту перевезення (переміщення) товару, тому є обов`язковою при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною.

Як вбачається із акту перевірки, що перевіркою встановлено завищення задекларованих показників з податку на додану вартість на суму 62 100грн., в тому числі ПДВ 103 500грн. в липні 2019р. за взаємовідносинами Позивача та ТОВ «ОДЕСА КОЛІЯ».

Як вбачається із матеріалів справи, що зобов`язання між МП у формі ТОВ «КОЛІЙНИК» та ТОВ «ОДЕСА КОЛІЯ» виконувалися згідно укладеного 20.06.2019р. договору постачання за №2006.

Податковий орган в апеляційній скарзі зазначив, що аналізом наданих до перевірки видаткових накладних встановлено, що в жодній з них не зазначено місце їх складання, а також не визначено умови продажу, реквізити договору, відомості про склад, а також посилається на недоліки видаткових накладних та зазначає про ненадання жодного документу щодо зберігання товару.

Проте, судова колегія зазначає, що відповідно до положень укладеного договору постачання №2006 від 20.06.2019р. посадовою (відповідальною) особою, яка виступала від імені ТОВ «ОДЕСА КОЛІЯ» та мала право підпису всіх документів за цим договором був директор ТОВ «ОДЕСА КОЛІЯ» Лебедев Володимир Сергійович, що перебуває на посаді з 15.03.2016р. по сьогодення.

Вказана інформація підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Міністерства юстиції України.

Враховуючи вказане, судова колегія вважає, що всі первинні документи, в т.ч. і видаткові накладні були підписані від ТОВ «ОДЕСА КОЛІЯ» директором Лебедєвим В.С., підпис якого міститься в договорі та повністю тотожній з підписом, що міститься в видаткових накладних, специфікації до договору, рахунках та ін.

З боку отримувача - МП у формі ТОВ «КОЛІЙНИК» відповідно до положень укладеного договору постачання №2006 від 20.06.2019р. посадовою (відповідальною) особою, що в тому числі мала право підпису всіх документів за цим договором, був директор - Проценко Владислав Володимирович, що перебуває на посаді з 22.06.2011р. по сьогодення.

Вказана інформація підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Міністерства юстиції України.

З огляду на вказане, судова колегія вважає, що всі первинні документи, в т.ч. і видаткові накладні були підписані директором МП у формі ТОВ «КОЛІЙНИК» Проценко В.В., підпис якого міститься в договорі та повністю тотожній з підписом, що міститься в видаткових накладних, специфікації до договору, рахунках та ін.

Що стосується зазначення в акті перевірки про ненадання жодного документу щодо зберігання товару (договорів, актів виконаних робіт (послуг), тощо), то позивач вказав на те, що такі документи не оформлювалися, оскільки поставка товару відбувалася безпосередньо на об`єкти виконання ним робіт згідно договорів з ТОВ «ЧОРНОМОРСЬКИЙ РИБНИЙ ПОРТ».

Судова колегія вважає, що вищезазначені посилання податкового органу не можуть слугувати підставою для висновку про визнання таких операцій як безтоварних.

Також, судовою колегією встановлено, що податкові накладні в межах договірних відносин між позивачем та ТОВ «ТОРГ ОД КОМПАНІ», ТОВ «ОДЕСА КОЛІЯ» складені та зареєстровані в ЄРПН у встановленому законом порядку.

В акті перевірки зазначено, що в червні 2019р. МП у формі ТОВ «КОЛІЙНИК» отримано від ТОВ «ТОРГ ОД КОМПАНІ» товар за наступною номенклатурою: Перевод стрілковий, тип Р-65 марка 1/9 у кількості 0,4 комп., Втулки ізольовані текстолітові у кількості 3250 шт., Втулки ізольовані текстолітові у кількості 5000 шт., Клеми проміжні та стикові у кількості 3 т, Втулки ізольовані текстолітові у кількості 2604 шт., Клеми проміжні та стикові у кількості 5, 704 т, а в липні 2019 р. МП у формі ТОВ «КОЛІЙНИК» отримано від ТОВ «ТОРГ ОД КОМПАНІ» товар за наступною номенклатурою: Рейки старогодящі у кількості 9,85 т; Накладки у кількості 3 т; Підкладки у кількості 2,4 т; Перевод стрілковий, тип Р-65 марка 1/9 у кількості 1 комп.

Позивач в свою чергу вказує на те, що ТОВ «ТОРГ ОД КОМПАНІ» вищевказаний товар отримано в сукупності від МПП «МАКС», ТОВ «ТОРГСИСТЕМПЛЮС», ТОВ «ЧОРНОМОРСЬК ГАЗ-СЕРВІС», тобто правомірність і реальність придбання товару підтверджена самим податковим органом. Операції з придбання цього товару не є визнаними нереальними, нікчемними, недійсними, податкові накладні за цими операціями зареєстровані у встановленому законом порядку, документів, які б спростовувати ці дані та підтверджували б протилежну інформацію з боку податкового органу відсутні. В акті перевірки також відсутня вказана інформація.

Також, в акті перевірки зазначено, що в липні 2019р. МП у формі ТОВ «КОЛІЙНИК» отримано від ТОВ «ОДЕСА КОЛІЯ» товар за наступною номенклатурою: Шпала ЗБ б/в у кількості 1150 шт.

Судова колегія зазначає, що ТОВ «ОДЕСА КОЛІЯ» вищевказаний товар отримано в сукупності від ТОВ «МЕТСТІЛПРОМ», ТОВ «МОРТРАСТ ЛІМІТЕД», тобто правомірність і реальність придбання товару підтверджена самим податковим органом. Крім того, не отримання саме цього товару ТОВ «МОРТРАСТ ЛІМІТЕД» у липні 2019 року від контрагентів зовсім не є підтвердженням не отримання цього товару раніше, в інші періоди. Операції з придбання цього товару не є визнаними нереальними, нікчемними, недійсними, податкові накладні за цими операціями зареєстровані у встановленому законом порядку, документів, які б спростовувати ці дані та підтверджували б протилежну інформацію з боку податкового органу відсутні. В акті перевірки також відсутня вказана інформація.

Що стосується посилання податкового органу в акті перевірки на аналіз даних ЄРПН, то судова колегія вважає такі посилання необґрунтованим та безпідставним, оскільки зазначена інформація не є відповідним актом перевірки, яким встановлюються порушення та не є належним доказом порушень податкового законодавства з боку позивача, враховуючи індивідуальний характер юридичної відповідальності та відсутності відповідних доказів порушень податкового законодавства саме по господарським операціям з позивачем.

Що стосується посилання податкового органу на інформацію ІКС «Податковий блок» щодо контрагента, то судова колегія зазначає, що вказане не може бути підставою для донарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість позивачу, оскільки податкова інформація не є належним доказом на підтвердження нереальності господарських операцій. Зазначена інформація не є відповідним актом перевірки, яким встановлюються порушення та не є належним доказом порушень податкового законодавства з боку контрагента позивача.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія зазначає, що господарські операції між позивачем та його контрагентами підтверджуються укладеними між сторонами договорами, на виконання яких отриманий товар. Підтвердженням цього факту виступають надані як під час проведення перевірки так і під час розгляду справи податкові та видаткові накладні, договори, рахунки, платіжні доручення, товарно-транспортні накладні, акти тощо, а також документи, що підтверджують подальше використання придбаного товару, зокрема договори підряду, кошториси, акти виконаних робіт, платіжні документи, специфікації, технічні завдання тощо.

Окрім того, судова колегія встановила, що документи, які складені за результатами проведених операцій з контрагентами, містять необхідну для цілей оподаткування інформацію щодо змісту господарських операцій та мають усі необхідні реквізити первинних документів, що дозволяють ідентифікувати учасників цих операцій та встановити факт реалізації ТМЦ.

Приписами ч.1 ст.1, ч.2 ст.3, ч.1,2 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Апеляційний суд зазначає, що матеріали справи містять первинні документи на підтвердження здійснення фінансово-господарських відносин позивача з контрагентами в періоді, який перевірявся, які відповідають вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій.

З наданих первинних документів вбачається, що вказаними контрагентами позивачу поставлявся товар, а він в свою чергу здійснював оплату за вказаний поставлений товар, що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, за наслідками цих господарських операцій вказані контрагенти видали та зареєстрували податкові накладні, які включені у податкову звітність у періоді, що перевірявся, вказані обставини сторонами не заперечуються.

Враховуючи встановлені обставини справи, судова колегія вважає, що документами наявними в матеріалах справи підтверджується реальність проведення господарськи операцій між позивачем та його контрагентами у спірний період.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог товариства та скасування спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки в даному випадку матеріалами справи підтверджено господарську діяльність позивача належними та відповідними документами, а податковим органом не спростовано зазначене.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246, 315, 316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: І.О. Турецька

О.В. Єщенко