Справа № 400/1160/25
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/1160/25
Перша інстанція: суддя Ярощук В.Г.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Єщенка О.В.,

Турецької І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Миколаївської міської ради на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025р. про повернення заяви про забезпечення позову без розгляду по справі за адміністративним позовом Миколаївської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Державна екологічна інспекція Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) про скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2025р. Миколаївська міська рада звернулася до суду із позовом до ВПВР УЗПВР у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Державна екологічна інспекція Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області), у якому просила:

- визнати постанову від 13.01.2025р. №76773712, видану головним державним виконавцем відповідача, про накладення штрафу як таку, що не відповідає вимогам законодавства України;

- скасувати постанову від 13.01.2025 № 76773712, видану головним державним виконавцем відповідача, про накладення штрафу як таку, що не відповідає вимогам законодавства України.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 7.02.2025р. позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення зазначеної ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до Миколаївського окружного адміністративного суду документа про сплату судового збору в розмірі 3 028грн..

24.02.2025р. позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови від 13.01.2025р. №76773712, виданої головним державним виконавцем ВПВР УЗПВР у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Максімовою О.О., про накладення штрафу у розмірі 10 200грн. до набрання судовим рішення у справі №400/1160/25 законної сили.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025р. заяву Миколаївської міської ради про забезпечення позову у справі № 400/1160/25 повернуто без розгляду.

Не погодившись із даним судовим рішенням, Миколаївська міська рада подала апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду заяви про забезпечення позову до суду першої інстанції.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги, скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для розгляду заяви про забезпечення позову.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Повертаючи заяву Миколаївської міської ради про забезпечення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не додав до заяви про забезпечення позову доказів про сплату саме ним судового збору за подання вказаної заяви.

Проте, з таким висновком суду не може погодитись судова колегія, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі, у зв`язку з чим допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіряючи правомірність та законність ухвали суду про повернення заяви Миколаївської міської ради про забезпечення позову без розгляду, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про судовий збір» від 8.07.2011р. за №3674-VI (далі Закон №3674-VI) судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

За правилами ст.2 зазначеного Закону платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Об`єкти справляння судового збору визначено ст.3 Закону №3674-VI. Згідно з частиною першою зазначеної статті судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно з ч.1 ст.154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Частиною 7 ст.154 КАС України передбачено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу або подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.4 ст.152 КАС України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про забезпечення позову Миколаївська міська рада подала до суду платіжну інструкцію за №38 від 30.01.2025р..

Однак, ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.02.2025р. заяву Миколаївської міської ради про забезпечення позову у справі № 400/1160/25 повернуто без розгляду, посилаючись на те, що Миколаївська міська рада не має право використовувати як доказ оплати судового збору платіжну інструкцію №38 від 30.01.2025р., оскільки платником відповідно до неї є інша юридична особа (розпорядник бюджетних коштів) Департамент ЖКГ ().

Однак, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія з огляду на таке.

Відповідно до п.47 ч.1 ст.2 БК України розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, довгострокових зобов`язань у рамках державно-приватного партнерства, середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я, середньострокових зобов`язань за державними контрактами (договорами) щодо закупівлі озброєння, військової техніки, зброї і боєприпасів та здійснення витрат бюджету.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.10 ЗУ «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Статтею 11 ЗУ «Про місцеве самоврядування» передбачено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що Миколаївська міська рада є колегіальним органом місцевої влади. Миколаївською міською радою утворено виконавчі органи міської ради та засновано комунальні підприємства, які у свою чергу підпорядковуються міській рад, та через які остання реалізує свої повноваження у місті Миколаїв.

Колегія суддів зауважує, що факт того, що Миколаївська міська рада не є розпорядником бюджетних коштів підтверджується відомостями з Єдиного реєстру розпорядників та одержувачів бюджетних коштів Державної казначейської служби України.

Таким чином, є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що будь-який інший розпорядник бюджетних коштів, зокрема виконавчий орган Миколаївської міської ради (департамент, управління тощо), не може оплачувати за рахунок власних бюджетних коштів від імені (для) Миколаївської міської ради будь-які видатки, у тому числі судовий збір.

Отже, під час прийняття оскаржуваної ухвали про повернення заяви про забезпечення позову без розгляду, судом першої інстанції не враховано те, що Миколаївська міська рада не є розпорядником бюджетних коштів, а також те, що у платіжній інструкції від 30.01.2025р. №38 у призначенні платежу зазначено «судовий збір, за позовом Миколаївської міської ради».

У постанові від 30.09.2020р. у справі №9901/144/20 Велика Палата Верховного Суду вважала помилковим висновок суду першої інстанції про неможливість прийняття як доказу сплати судового збору за подання позовної заяви платіжного доручення лише у зв`язку із зазначенням у ньому платником іншої особи, а не позивача, без урахування всього змісту цього документа, зокрема, вказівки на призначення відповідного платежу (об`єкта справляння судового збору). Визначальним є факт надходження усієї належної до сплати суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Так, відповідно до ч.2 ст.9 Закону №3674-VI суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.

При цьому, додана позивачем до заяви про забезпечення позову платіжна інструкція за своїм змістом підтверджує сплату судового збору за подання вказаної заяви.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції про повернення заяви про забезпечення позову без розгляду з підстави, передбаченої ч.7 ст.154 КАС, постановлена з порушенням процесуальних норм.

ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995р.).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998р.).

Колегія суддів наголошує, що безпідставне повернення чи то позовної заяви, чи то іншої процесуальної заяви, не може мати легітимного підґрунтя у демократичному суспільстві.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що застосовуючи процесуальні норми, суд має керуватися принципом розумності, відповідно до якого застосування цих норм має бути спрямованим на досягнення легітимної мети, уникаючи надмірного формалізму, що може порушувати право особи на доступ до суду.

Натомість, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до обмеження права позивача у доступі до правосуддя, а тому наявні підстави для його скасування та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,320,322,325,328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради задовольнити.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025р. про повернення заяви про забезпечення позову без розгляду скасувати.

Направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви Миколаївської міської ради про забезпечення позову у адміністративній справі №400/1160/25.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: О.В. Єщенко

І.О. Турецька