Справа № 380/5896/24
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2025-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/5896/24 пров. № А/857/20727/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Залізничного відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року (головуючий суддя Грень Н.І., м. Львів) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Залізничного відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання дій протиправним та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Залізничного відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправними дії Залізничного відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо вилучення у ОСОБА_1 посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни НОМЕР_1 , виданого 20.02.2023 на підставі пункту 2 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- зобов`язати Залізничний відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради продовжити на період встановлення інвалідності ОСОБА_1 та повернути йому посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни НОМЕР_1 , видане 20.02.2023 на підставі пункту 2 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Залізничного відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо вилучення у ОСОБА_1 посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни НОМЕР_1 , виданого 20.02.2023 на підставі пункту 2 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов`язано Залізничний відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради продовжити на період встановлення інвалідності ОСОБА_1 та повернути йому посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни НОМЕР_1 , видане 20.02.2023 на підставі пункту 2 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати і у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що 12 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Залізничного відділу соціального захисту із заявою про продовження строку дії посвідчення НОМЕР_1 .

До заяви позивач долучив довідку до акту огляду медико-соціальної експертної комісії, виданої Обласною МСЕК №3 від 01.02.2024 серія 12ААГ №604706, згідно з якою ОСОБА_1 встановлено III групу інвалідності, травма пов`язана з виконанням службових обов`язків.

22 лютого 2024 року Залізничним відділом соціального захисту листом N2 повідомлено позивача про те, що згідно з свідоцтвом про хворобу №286 від 15.08.2022 та довідкою до акта огляду медико-соціальної експертною комісією (серія 12ААГ №604706) (довідка долучена до матеріалів справи) позивач є старшим сержантом Національної поліції, повторно 01.02.2024 та йому встановлено III групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Відповідно до п. 2 частини 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

А отже, підстави для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та продовження посвідчення відповідно до п. 2 частини 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Мотивами відмови Залізничним відділом соціального захисту було те, що ОСОБА_1 став особою з інвалідністю внаслідок травми, одержаної у 2019 році під час проходження виконання службових обов`язків у Національній поліції України, а у п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» передбачено, що осіб з інвалідністю внаслідок війни належать виключено особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань

Відповідно до абзацу 2 п. 1 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належить особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України» затверджено таку загальну структуру Міністерства внутрішніх справ України:

- Міністерство внутрішніх справ України - центральний орган управління;

- головні управління, управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі;

- міські, районні управління та відділи, лінійні управління, відділи, відділення, пункти;

- підрозділи судової міліції;

- підрозділи місцевої міліції;

- головний орган військового управління, оперативно-територіальні об`єднання, з`єднання, військові частини і підрозділи, вищі навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, установи та заклади, що не входять до складу оперативно- територіальних об`єднань Національної гвардії України;

- навчальні заклади, науково-дослідні установи, підприємства та установи забезпечення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Військові формування комплектуються військовослужбовцями відповідно до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку (ст. 1).

Статтею 15 Закону України «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно- територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання. Територіальні органи поліції утворює, ліквідовує та реорганізовує Кабінет Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України на підставі пропозицій керівника поліції. Структуру територіальних органів поліції затверджує керівник поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ України.

Отже, враховуючи вищезазначене, Національна поліція не входить до структури органів Міністерства внутрішніх справ України, а також не є іншим військовим формуванням.

На думку апелянта, суд прийшов до неправильного трактування законодавства України, зазначивши, що позивач належить до кола осіб начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ України, оскільки жодним документом, доданим до матеріалів справи не підтверджується проходження ОСОБА_1 служби органах Міністерства внутрішніх справ України.

А Національна поліція України на входить до структури органів Міністерства внутрішніх справ України.

Окрім того, статтею 17 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції, а згідно із частиною шостою ст. 59 цього Закону поліцейські на час служби в поліції перебувають у кадрах поліції.

Законодавством України не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнюючого поняття - особи рядового і начальницького складу, а Національна поліція, як центральний орган виконавчої влади не належить до військових формувань.

З урахуванням вищезазначеного немає правових підстав для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення «Особи з інвалідністю війни» відповідно до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а Залізничний відділ соціального захисту діяв у межах наданих йому повноважень.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , від 17.09.2013, доданої до матеріалів справи, ОСОБА_1 у період із 17.09.2013 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ; з 07.11.2015 по 28.12.2023 позивач проходив службу в Національній поліції України.

Згідно з наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 406 о/с від 15.08.2022 позивача було звільнено зі служби, з виплатою компенсації за невикористанні дні відпустки за фактично відпрацьований час у 2022 році тривалістю 17 календарних днів основної відпустки та 02 календарних днів додаткової відпустки.

Згідно висновку по факту отримання тілесних ушкоджень старшим сержантом поліцейського взводу №1, роти №1 БПОП ГУНП у Львівській області Савчуком Андрієм Іллічем, затверджену заступником начальник ГУНП у Львівській області полковником поліції Володимиром Ільчишиним, службову перевірку по факту отримання тілесних ушкоджень старшим сержантом поліцейського взводу №1, роти №1 БПОП ГУНП у Львівській області ОСОБА_1 припинено; ЗЧМТ, струс головного мозку, забійне садно правої половини чола, внутрішньочерепна гіпертензія, слід вважати отриманими старшим сержантом поліції ОСОБА_1 ,, старшим сержантом поліцейського взводу №1, роти №1 БПОП ГУНП у Львівській області, при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку.

За результатами розслідування нещасного випадку, який стався 21.09.2019 біля 09:00 год, складено акт від 27.11.2019 форми Н-5* розслідування нещасного випадку, за висновками якого нещасний випадок трапився з ОСОБА_1 в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

На підставі вищевказаного акта складено акт № 64-2019 від 27.11.2019 форми Н-1* про нещасний випадок, за висновками якого нещасний випадок, який мав місце 21.09.2019 о 09:00, трапився з позивачем в період проходження ним служби, при виконанні службових обов`язків.

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 286 від 15.08.2022, виданого Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» позивачу встановлено такий діагноз та винесено постанову медичної (військово-лікарської) комісії про причинний зв`язок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва): Наслідки перенесеної ЗЧМТ(21.09.2019), струсом головного мозку, забійного садна правої половини чола з внутрішньочерепною гіпертензією у вигляді енцефалопатії І-ІІІ ст. зі стійким цефалічним синдромом, вогнищевою неврологічною симптоматикою, синдром внутрішньочерепної гіпертензії, незначним порушенням координації та ліквородинаміки. Ангіопатія сітківки обох очей.

Травма, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Короткозорий астигматизм обох очей з гостротою зору 0,4/0,5 з корекцією до 1,0/1,0.

Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції.

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 740282 від 10.08.2023 ОСОБА_1 на підставі акта огляду МСЕК № 3 встановлено третю групу інвалідності до 01.03.2024 - травма пов`язана з виконанням службових обов`язків.

20.02.2023 Залізничним відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на підставі пункту 2 частини 2статті 7 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було видано на строк до 01.03.2024 посвідчення НОМЕР_1 про право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю, внаслідок війни.

29.03.2023 Пенсійним фондом України позивачу було видано пенсійне посвідчення НОМЕР_3 з терміном дії до 28.02.2024, згідно з яким призначено пенсію по інвалідності 3 ї групи ( інвалідність внаслідок війни).

01.02.2024 повторним оглядом МСЕК №3 ОСОБА_1 було продовжено на строк до 01.03.2026 третю групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, що підтверджується довідкою до акта огляду медико - соціальної експертної комісії серії 12ААГ №604706.

06.03.2024 Пенсійним фондом України було видано нове посвідчення НОМЕР_4 з терміном дії до 28.02.2026, згідно якого позивач продовжує отримувати пенсію по інвалідності 3-ї групи.

ОСОБА_1 особисто звернувся до відповідача із метою продовження строку дії посвідчення НОМЕР_1 , однак таке посвідчення було вилучено працівниками Залізничного відділу соціального захисту управління соціально захисту департаменту гуманітарної політики ЛМР, посилаючись на те, що позивача, нібито позбавлено статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Також 15.02.2024 позивач звернувся із заявою до відповідача у якій просив поновити його статус особи з інвалідністю внаслідок війни з дати його припинення та видати відповідне посвідчення.

Листами-відповідями від 22.02.2024 №, № відповідач не надав копій запитуваних позивачем документів, натомість повідомив, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» не передбачено утворення комісій щодо надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, відповідні посвідчення і нагрудні знаки видаються органами соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина; у разі виникнення підстав, за яких особа втрачає право на статус визначений ЗУ « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» видане їй раніше посвідчення вилучає уповноважений на видачу посвідчення орган. Також відповідач повідомив про те, що механізм видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни та продовження терміну дії посвідчення регламентовано ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни». Оскільки законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу в поліції, узагальнюючи поняття особи рядового і начальницького складу, а Національна поліції не належить до військових формувань, тому поліцейські не відносяться до кола суб`єктів, перелічених у п.2.ч.2.ст.7 зазначеного закону, через що відсутні підстави для встановлення поліцейським статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до указаного пункту.

Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до 2 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами;

Отже вказаною нормою визначено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать, зокрема, особи з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, одержаного під час виконання службових обов`язків.

З огляду на це суд правильно вважав, що для встановлення наявності у позивача права на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни за п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-XII необхідно з`ясувати наявність двох умов: 1) належність позивача до числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України, 2) встановлення інвалідності внаслідок захворювання, одержаного під час виконання службових обов`язків.

Згідно матеріалів справи позивач був звільнений зі служби в поліції 15.08.2022, що підтверджується копією трудової книжки та копією наказу від 15.08.2022 № 406 о/с.

У свідоцтві про хворобу № 286 від 15.08.2022 вказано, що захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 740282 від 10.02.2023 ОСОБА_1 на підставі акта огляду МСЕК № 3 встановлено третю групу інвалідності до 01.03.2024 - травма пов`язана з виконанням службових обов`язків.

З огляду на це суд вірно вважав, що захворювання, що мало наслідком в подальшому встановлення інвалідності, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, відбулося під час виконання позивачем службових обов`язків, як особою, яка належала до кола осіб начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ України (на момент нещасного випадку, позивач мав спеціальне звання старший сержант поліції, що підтверджується, зокрема висновком по факту отримання тілесних ушкоджень старшим сержантом поліцейського взводу № 1, роти №1 БПОП ГУНП у Львівській області ОСОБА_1 , затвердженого заступником начальника ГУНП у Львівській області полковником поліції В.Ільчишин 27.11.2019), що в свою чергу свідчить про підтвердження наявності однієї з умов, які дають право на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Крім того суд вірно врахував, що відповідно до абзацу 2 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи» (далі Постанова № 1317), медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112 (Офіційний вісник України, 2004 р., № 35, ст. 2337), висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

Згідно з пунктом 12 Постанови № 1317, причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Пунктом 26 Постанови № 1317 передбачено, що особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Вказаним пунктом Постанови № 1317 передбачено, що причинами інвалідності, крім іншого, є: захворювання: - отримані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях; одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку.

З довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ № 740282 від 10.02.2023 вбачається, що позивачу встановлено 3 групу інвалідності з 10.02.2023 до 01.03.2024, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, отже при виконанні ним службових обов`язків.

А отже, суд першої інстанції правильно вважав, що наведеними документами підтверджується факт встановлення позивачу інвалідності внаслідок захворювання, одержаного під час виконання ним службових обов`язків в органах внутрішніх справ.

Враховуючи вказані вище обставини щодо належності позивача до числа осіб начальницького і рядового складу Міністерства органів внутрішніх справ України, а також факту встановлення позивачу інвалідності, внаслідок захворювання, одержаного під час виконання службових обов`язків, суд першої інстанції дійшов підставного висновку про наявність у позивача права на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни за п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-XII.

Крім того, суд першої інстанції слушно зауважив, що 20.02.2023 Залізничним відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради позивачу було видано посвідчення серії НОМЕР_5 , відповідно до якого позивач набув статусу ветерана війни як інвалід війни ІІІ групи, яке було дійсне до 01.03.2024, тобто на період встановлення первинної інвалідності.

З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок, що відмова відповідача у продовженні строку дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни є безпідставною й такою, що порушує право позивача на одержання вказаного статусу та пов`язаного з ним соціального захисту, тому позовні вимоги необхідно задовольнити.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Залізничного відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року у справі №380/5896/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула