Справа № 260/6784/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/6784/24 пров. № А/857/4469/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року (головуючий суддя Калинич Я.М., м. Ужгород) у справі №260/6784/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

28.10.2024 позивач ( ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність ГУ ДПС у Закарпатській області щодо надання копій ППР на запит платника податків і зобов`язати ГУ ДПС у Закарпатській області надати ОСОБА_1 копії податкових повідомлень-рішень, на підставі яких обліковується податковий борг на загальну суму 5203,25 грн., у т.ч.: податковий борг по території обслуговування ГУ ДПС у Волинській області - у сумі 708,50 грн., по території обслуговування ГУ ДПС у Львівській області - у сумі 4494,75 гривень з доказами вручення цих повідомлень, а також детальний розрахунок кожного податку згідно вимог підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України; стягнути з Держави УКРАЇНА в особі Головного управління ДКС України в Закарпатській області (законний представник, через якого Держава здійснює обов`язки ст. 174.1 ПКУ) на відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, 5000 грн. на користь ОСОБА_1 .

Позов обґрунтовує тим, що 17.09.2024 року отримала відповідь від ГУ ДПС у Закарпатській області за №14006/6/07-16-13-02-10 на свій запит про наявність у неї податкового боргу і отримання копі ППР в разі їх наявності з доказом вручення. У відповіді зазначено, що за даними інформаційно - комунікаційних систем ДПС на вказану дату обліковується податковий борг на загальну суму 5203,25 грн., у т.ч.: податковий борг по території обслуговування ГУ ДПС у Волинській області - у сумі 708,50 грн., по території обслуговування ГУ ДПС у Львівській області - у сумі 4494,75 гривень. Позивачем було направлено повторний запит до ГУ ДПС у Закарпатський області, в якому зазначила, що оскільки вона має намір оскаржити нарахування цих податків, тому повторно просила надати копії ППР про нарахування податку на нерухоме майно з доказами вручення їх позивачу, а також просила надати детальний розрахунок по обох ППР. Однак, 17.10.2024 року позивач отримала відповідь від ГУ ДПС у Закарпатської області на свій повторний запит, в якій було зазначено, що згідно даних Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 11.10.2024 року вона перебуває на обліку в ГУ ДПС у Житомирській області, а тому для отримання копій ППР з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з доказами про їх вручення, позивачці рекомендовано звернутися до ГУ ДПС у Житомирській області.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Закарпатській області щодо не розгляду запиту ОСОБА_1 від 19.09.2024 року у відповідності до ч.3 ст.22 Закону України №2939-VI. Зобов`язано Головне управління ДПС у Закарпатській області повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 19.09.2024 року, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що листом №16279/6/07-16-24-03 від 14.10.2024 року ГУ ДПС у Закарпатської області, повідомлено ОСОБА_1 , про те, що станом на 11.10.2024 року ОСОБА_1 , відповідно до отриманих даних з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків перебуває на обліку у ГУ ДПС у Житомирській області та рекомендовано звернутись до контролюючого органу за місцем податкової адреси, а саме - ГУ ДПС у Житомирській області щодо надання копій податкових повідомлень-рішень, на підставі яких обліковується податковий борг на загальну суму 5203,25 грн., у т.ч.: податковий борг по території обслуговування ГУ ДПС у Волинській області - у сумі 708,50 грн., по території обслуговування ГУ ДПС у Львівській області - у сумі 4494,75 гривень з доказами вручення цих повідомлень, а також детальний розрахунок кожного податку згідно вимог підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України. Апелянт вважає, що оскільки Головним управлінням ДПС у Закарпатській області не приймались жодні податкові повідомлення-рішення щодо визначення грошових зобов`язань ОСОБА_1 , то відповідно ГУ ДПС у Закарпатській області не порушувало жодних прав ОСОБА_1 . Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

За даними інформаційно-комунікаційних систем ДПС за позивачем обліковується податковий борг на загальну суму 5203,25 грн., у т.ч., податковий борг: по території обслуговування ГУ ДПС у Волинській області у сумі 708,50 грн, по території обслуговування ГУ ДПС у Львівській області у сумі 4494,75 грн.

19.09.2024 року позивач звернулася з запитом до ГУ ДПС у Закарпатській області, у якому просила ГУ ДПС у Закарпатській області повторно надати копії податкових повідомлень-рішень ППР про нарахування податку на нерухоме майно з доказами вручення, а також надати детальний розрахунок обох податкових повідомлень-рішень. Додатково зазначила, що вона зверталась до ГУ ДПС у Львівській області для надання їй детального розрахунку податку, проте отримала відповідь, в якій зазначено, що розрахунок має надавати податковий орган за місцем реєстрації платника податку.

ГУ ДПС у Закарпатській області надало позивачу відповідь на запит листом №16279/6/07-16-24-03 від 14.10.2024 року, зазначивши наступне.

Відповідно до пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями (ПКУ), обчислення суми податку з об`єктів нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Згідно п.45.1 ст.45 ПКУ, платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків -фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному ПКУ (п.63.5 ст.63 ПКУ).

Станом на 11.10.2024 року відповідно до отриманих даних з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Житомирській області.

Таким чином, для отримання копій податкових повідомлень-рішень з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з доказами про їх вручення, рекомендували позивачу звернутися до контролюючого органу за місцем податкової адреси, а саме до ГУ ДПС у Житомирській області.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернулася в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 19.09.2024 року, з урахуванням норм визначених Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Стаття 34 Конституції України встановлює, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір..

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, що становить суспільний інтерес, визначений Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (Закон №2939-VI).

Відповідно до статті 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 2 Закону №2939-VI метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Статтею 3 Закону №2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до статті 5 Закону №2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Відповідно до статті 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Відповідно до частини 4 статті 13 Закону №2939-VI усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Згідно з статтею 14 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідності до частини 1 статті 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною 1 статті 22 Закону №2939-VI визначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до статті 22 Закону №2939-VI відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації. Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Відповідно до статті 23 Закону №2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, громадяни мають право звертатись із інформаційними запитами до суб`єктів владних повноважень та інших розпорядників публічної інформації. Запит може надаватися у письмовій формі чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Розпорядник інформації у свою чергу зобов`язаний надати відповідь на запит не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Проте, строк може бути продовженим у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних. Також, запитувачу інформації забезпечено право на оскарження дій або бездіяльності розпорядника інформації.

Колегія суддів зазначає, що 19.09.2024 року позивач звернулася з запитом до ГУ ДПС у Закарпатській області, у якому просила ГУ ДПС у Закарпатській області повторно надати копії податкових повідомлень-рішень ППР про нарахування податку на нерухоме майно з доказами вручення, а також надати детальний розрахунок обох податкових повідомлень-рішень. Разом з тим, відповідач у відповіді від 14.10.2024 року №16279/6/07-16-24-03 вказав, що станом на 11.10.2024 року відповідно до отриманих даних з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Житомирській області, а тому для отримання копій податкових повідомлень-рішень з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з доказами про їх вручення, рекомендували позивачу звернутися до контролюючого органу за місцем податкової адреси, а саме до ГУ ДПС у Житомирській області.

Проте, як слідує з частини 3 статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що права позивача на доступ до публічної інформації порушені відповідачем у частині не направлення запиту належному розпоряднику, а тому, як вірно зазначив суд першої інстанції, зазначені дії Головного управління ДПС у Закарпатській області є протиправними.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року у справі № 260/6784/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний