Справа № 160/18880/23
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 травня 2025 року м. Дніпросправа № 160/18880/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 в адміністративній справі №160/18880/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

27.07.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, поданий через систему Електронний суд представником позивача адвокатом Замулою Ростиславом Олеговичем, у якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 07.07.2023 №-0403-UA0015189 на суму 141 126,41 грн.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що нормами Податкового кодексу України передбачено індексацію нормативної оцінки земельної ділянки, а не індексацію орендної плати. Водночас, що в укладеному між позивачем та Харківською міською радою Харківської області договорі оренди земельної ділянки чітко встановлений розмір орендної плати, який є істотною умовою договору. Зазначає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення фактично в односторонньому порядку змінив істотні умови договору оренди земельної ділянки в частині визначення (збільшення) розміру орендної плати, що в свою чергу є порушенням умов договору оренди та законодавства. Крім того, Позивач є лише одним з двох орендарів за Договором. Відтак, сплата орендної плати за Договором має відбуватися пропорційно кожним з орендарів. Натомість, на Позивача було покладено надмірний тягар зі сплати орендної плати у вигляді 4% від нормативної грошової оцінки землі.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 в адміністративній справі №160/18880/23 позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби України в Дніпропетровській області від 07.07.2023 №-0403-UA0015189.

Не погоджуючись із вказаним вище рішенням суду 1-ї інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного судового рішення, порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просив скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 в адміністративній справі №160/18880/23 і прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Третього апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

17.03.2021 між Кам`янською міською радою (Орендодавець) та громадянками України ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (Орендарі) укладено Договір оренди земельної ділянки № 15265 (далі за текстом Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Орендодавець надає, а Орендарі приймають у строкове, платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:022:0226, згідно з планом земельної ділянки, що додається.

Договір укладається строком до 30.09.2030 (п.3.1 Договору).

Згідно з пунктами 2.1. та 2.2. Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,7258 га для розміщення нежитлових будівель. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на 22.02.2021 становить 3 216 890,76 грн.

Як передбачено п. 4.1. Договору, орендна плата вноситься Орендарем виключно у грошовій формі на рахунок місцевого бюджету у розмірі 128 675,63 грн./рік без ПДВ, яка визначається відповідно до рішень міської ради від 22.06.2018 № 1105- 25/VII «Про ставку земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста», від 09.07.2020 № 1975-44/VII «Про затвердження Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кам`янське станом на 01.01.2020», від 18.12.2020 № 41-03/VIII «Про впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Кам`янське станом на 01.01.2020».

Відповідно до п. 4.2. Договору обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладення або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

Орендна плата сплачується за фактичне користування земельною ділянкою у строки, визначені Податковим кодексом України. Розмір орендної плати підлягає перерахуванню при зміні функціонального або цільового використання земельної ділянки (п.4.3. Договору).

Положеннями п. 4.4. Договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається у разі:

пп. 4.4.1. Зміни умов господарювання, передбачених договором;

пп. 4.4.2. Зміни розмірів орендної плати, визначених Податковим кодексом України;

пп. 4.4.3. Підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством. Орендарі щорічно самостійно індексують розмір орендної плати, визначеної в договорі, та декларують її в органах державної фіскальної служби відповідно до прийнятого коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земель;

пп. 4.4.4. Погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендарів, що підтверджено документами;

пп. 4.4.5. Прийняття орендодавцем рішення про збільшення або зменшення орендної плати у відповідності до чинного законодавства;

пп. 4.4.6. Затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Згідно із п. 12.1. Договору, зміна умов договору оренди здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується у судовому порядку.

07.07.2023 Головним управління ДПС у Дніпропетровській області сформовано податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №-0403-UA0015189 про нарахування ОСОБА_3 податкового зобов`язання зі сплати орендної плати за землю за податковий період 2023, на суму 141 126,41 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення отримано позивачем 13.09.2023, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія корінця податкового повідомлення-рішення від 07.07.2023 №-0403-UA0015189.

Вважаючи протиправним податкове повідомлення-рішення від 07.07.2023 №-0403-UA0015189, позивач звернулася за захистом своїх прав та законних інтересів до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, наявності достатніх підстав для їх задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Так, спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Земельним кодексом України та Податковим кодексом України.

Згідно з ч.ч.1 та 2 ст.84 ЗК України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

До повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, з-поміж іншого, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим же Кодексом (ст.17 ЗК України).

За змістом ч.3 ст.122 ЗК України, районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або ж органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, що визначені у ст.122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (ч.1 ст.124 ЗК України).

У п.288.1 ст.288 ПК України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до п.288.4 цієї статті, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) та орендарем. Індексація ж нормативної грошової оцінки земель передбачена п.289.1 ст.289 ПК України, відповідно до якого для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель (п.289.2 ст.289 ПК України). Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку про те, що нормами ПК України не передбачено проведення індексації орендної плати, а натомість індексації підлягає нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Окрім цього, відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Частиною 1 ст.93 ЗК України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

У ст.13 Закону України «Про оренду землі» міститься визначення, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У розумінні ст.21 цього Закону, орендною платою за землю вважається платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до ПК України).

За приписами ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.2 вказаної статті, зокрема, визначена така підстава виникнення цивільних прав і обов`язків як договори та інші правочини.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.627 ЦК України встановлений принцип «свободи договору», за яким на підставі ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Поряд із цим, у ч.1 ст.651 ЦК України вказано, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічна правова норма міститься і в Законі України «Про оренду землі», яка передбачає, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін (ч.1 ст.23 Закону України «Про оренду землі»).

У п.288.1 ст.288 ПК України також закріплено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Колегія суддів звертає увагу, що у самому Договорі оренди землі (п.31) сторони погодили, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Тобто, одностороння зміна умов договору очевидно не допускається.

Однак, відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення фактично в односторонньому порядку змінив умови укладеного Договору в частині визначення (збільшення) розміру орендної плати, що, у свою чергу, є порушенням умов Договору та норм матеріального права, зокрема, ст.651 ЦК України та ст.23 Закону України «Про оренду землі».

При цьому, слід наголосити, що ст.654 ЦК України визначено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Договір оренди землі є цивільно-правовим, а отже, йому притаманні такі ознаки, як свобода договору, обов`язковість його виконання сторонами тощо. Суб`єкт владних повноважень, який не є учасником такого договору, не може здійснювати владні управлінські функції шляхом втручання у відносини сторін договору, але, одночасно, має право контролювати належність його виконання та відповідність його умов чинному законодавству України, зокрема стежити, щоб такі умови не суперечили інтересам суспільства.

Отже, законодавчо не передбачено автоматичної зміни розміру орендної плати за договором оренди землі з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки. Відповідно, зміна індексації нормативної грошової оцінки є належною підставою для перегляду визначеного розміру орендної плати, шляхом внесення відповідних змін до договорів оренди землі його учасниками. Зазначене не тягне автоматичну зміну умов договорів щодо розміру орендної плати, а відтак і відповідного донарахування податковим органом суми податкового зобов`язання з орендної плати за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями

До того ж, аналогічна правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 20.06.2018р. у справі №813/3819/17, яка, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі відповідача.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Таким чином, судова колегія доходить висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 в адміністративній справі №160/18880/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов