Справа № 544/470/25
Суддя: Нагорна Н. В.
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 544/470/25
пров. № 2-адр/544/1/25
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
30 квітня 2025 року м. Пирятин
Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого - судді Нагорної Н. В.,
за участю секретаря Киричевської В.М.,
розглянувши питання про ухвалення додаткового рішення за заявою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Григоренка Андрія Олександровича в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особа - Пирятинський відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови № 1350 від 15.10.2024 по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення,
Від представника позивача адвоката Григоренка А.О. надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, просить клопотання задовольнити в повному обсязі.
Суд, дослідивши письмові докази, додані до заяви, та проаналізувавши їх в сукупності, приходить до висновку, що подана заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 25.03.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особа - Пирятинський відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови №1350 від 15.10.2024 по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення, задоволено. Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 15.10.2024 №1350 за справою про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.2101 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, скасовано. Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.2101 КУпАП закрито. Вирішено стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_4 (юридична адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 копійок.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 6 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, суд вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (в подальшому - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16 та в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 р. у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 р. у справі № 726/549/19.

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 р. у справі № 826/4959/16.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім того, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.02.2023 р. у справі № 755/2587/17 та Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 200/14113/18-а, від 31.03.2020 р. у справі № 726/549/19, від 21.05.2020 р. у справі № 240/3888/19, від 11.02.2021 р. у справі № 520/9115/19, № 640/19536/18 від 03.02.2022 р.

Також, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат з оплати правової допомоги, понесених ним при розгляді справи у суді першої інстанції, надано копії: Договору про надання правової допомоги № 06-02/25 від 06 лютого 2025 року; Додаток № 1 до договору № 06-02/25 про надання правової допомоги від 06.02.2025; Акт № 1 від 27.03.2025 приймання-передачі правової допомоги (послуг) до договору про надання правової (правничої) допомоги №06-02/25 від 06.02.2025 та додатку № 1 від 06.02.2025; Звіт про витрачений час на надання правової допомоги та супутніх витрат; витяг з Єдиного реєстру адвокатів України.

Натомість суд не бере до розгляду долучені адвокатом сертифікати з підвищення кваліфікації та проходження ним онлайн курсів, оскільки вони не містять інформації щодо предмета доказування та не мають значення для розгляду справи.

Згідно наданих документів встановлено, що між ОСОБА_1 (клієнт) та ОСОБА_3 (адвокат), укладений договір про надання правової допомоги № 06-02/25 від 06.02.2025 (далі - Договір) (а.с. 10-13).

Відповідно до п.1.1 договору про надання правничої допомоги Клієнт доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання надавати Клієнту юридичні консультації та правову допомогу в об`ємі на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1 ціна послуг адвоката визначається, виходячи з кількості годин, витрачених адвокатом на виконання завдань клієнта та узгоджується сторонами в додатках до Договору.

Відповідно до п. 2.3 крім гонорару (винагороди) передбаченої Договором, клієнт відшкодовує фактичні витрати. Фактичні витрати це витрати, пов`язані з виконанням доручень клієнта, а саме: витрати на експертизу, витрати на залучення спеціалістів для надання висновків, витрати по сплаті судового збору, держмита та інші витрати, які можуть виникнути у зв`язку з виконанням доручень клієнта.

Згідно п. 2 Додатку № 1 до договору № 06-02/25 про надання правової допомоги від 06.02.2025 сторони погодили, що гонорар адвоката за надання правової допомоги згідно п. 1 даного додатку становить: 2000грн за одну годину надання правової допомоги адвокатом, тарифікація від 15 хвилин; 2500грн за забезпечення адвокатом судового представництва замовника в суді першої інстанції або у відповідному суді апеляційної інстанції чи у суді касаційної інстанції. Тарифікація від однієї години. Сторони також погодили, що клієнт сплачує адвокату «гонорар успіху» за позитивне для замовника вирішення справи за його позовом про визнання протиправною та скасування постанови № 1350 від 15.10.2024 по справі про адміністративне правопорушення за ч 3 ст. 210-1 КУпАП, в розмірі 10000грн, який також сплачується замовником адвокату протягом 30 банківських днів з дня набранням рішенням у справі законної сили (а.с. 14).

Згідно акту прийому-передачі виконання послуг від 27.03.2025 до договору про надання правової допомоги (послуг) від 06.02.2025 № 06-02/25 адвокатом надана клієнту правова допомога за Договором від 06.02.2025 та додатком № 1 від 06.02.2025 до Договору, розмір гонорару за надання правової допомоги в межах справи № 544/470/25 складає 20000,00грн; сторони погодили, що клієнт додатково сплачує адвокату «гонорар успіху» за позитивне для замовника вирішення справи № 544/470/25 в розмірі 10000,00грн, який також сплачується клієнт адвокату протягом 30 банківських днів з дня набрання рішеням законної сили (а.с. 15).

Відповідно до Звіту про витрачений час на надання правової допомоги та супутніх витрат, який є додатком №1 до акту № 1 від 27.03.2025 адвокатом надані наступні послуги: консультування клієнта з питання подання позовної заяви 1 год 2000грн; підготовка та подання адвокатських запитів 1 год 2000грн; підготовка та подання позовної заяви 3 год 6000грн; підготовка та подання заяви про забезпечення позову 1 год 2000грн; підготовка та подання додаткових пояснень у справі 1 год 2000грн; підготовка та подання адвокатського запиту 1 год 2000грн; підготовка та подання клопотання про доручення доказів 1 год 2000грн; підготовка та подання заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката 1 година 2000грн (а.с. 16).

Суд зазначає, що підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу, у зв`язку з чим витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_4 в загальному розмірі 2000,00грн. На переконання суду такий розмір витрат на адвоката є розумним, справедливим та співмірним із заявленими вимогами.

При вирішенні питання щодо стягнення гонорару успіху суд враховує правову позицію Верховного Суду, яка висвітлена в постанові Верховного Суду від 17.01.2024 у справі №906/462/22.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).

Враховуючи вказані позиції Верховного Суду, зважаючи на положення статті 134 КАС України, дослідивши докази, надані адвокатом на підтвердження понесених судових витрат, практику ЄСПЛ та Верховного Суду, суд дійшов висновку, що в даній справі "гонорар успіху" не є необхідним, а тому зазначає про відсутність підстав для покладення на позивача відшкодування "гонорару успіху", який сплачує позивач на користь адвоката в межах їх домовленості за умовами договору.

Керуючись ст. 134, 143, 246, 250, 252 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

В адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особа - Пирятинський відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови №1350 від 15.10.2024 по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення - ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про судові витрати.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_4 (юридична адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

В іншій частині заяви - відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Григоренко Андрій Олександрович, ІПН: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: вул. Соборна, 103/9, прим. 96, с. Софіївська Борщагівка, Бучанський район, Київська область.

Відповідач:

ІНФОРМАЦІЯ_6 , юридична адреса: АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_4 .

Повне рішення складено 07.05.2025.

Суддя Н.В.Нагорна