Справа № 460/4165/24
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2025-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 травня 2025 року м. РівнеСправа №460/4165/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративної справи за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі ГУ ДПС у Рівненській області, відповідач), у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.04.2024 №24460-2407-1712-UA0086729.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податкове зобов`язання з орендної плати за землю визначено відповідачем протиправно, оскільки орендна плата визначається договором оренди землі та є його істотною умовою, яка може змінюватися лише за згодою сторін. Відповідно до п.9 Договору оренди землі розмір орендної плати в рік складає 378968,78 грн. Проте, відповідачем здійснено визначення суми податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб з врахуванням коефіцієнту індексації нормативно-грошової оцінки земель без внесення змін до договору оренди, укладеного між позивачем та Рівненською міською радою, а тому податковий орган, який не є суб`єктом цивільно-правових відносин у цій справі, прийнявши оскаржуване податкове повідомлення-рішення в частині збільшення орендної плати у зв`язку із застосуванням коефіцієнту індексації, фактично змінив умови договору в частині визначення збільшення розміру орендної плати, що, в свою чергу, є порушенням норм матеріального права та умов договору. Крім того, покликаючись до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.03.2020 у справі №922/1658/19, позивач зауважив, що індексація орендної плати та індексація нормативної грошової оцінки землі не є тотожними поняттями. З огляду на викладене, відповідач не мав права самостійно в односторонньому порядку застосовувати індексацію нормативної грошової оцінки землі та змінювати розмір орендної плати за землю та видавати податкове повідомлення-рішення із сумою податкового зобов`язання, що перевищує визначений в Договорі оренди землі розмір орендної плати за землю, а тому спірне рішення підлягає скасуванню.

Ухвалою від 23.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено строк для подання відповідачем відзиву, а позивачем відповіді на відзив.

Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зазначив, що чинним законодавством встановлено, що при визначення розміру орендної плати у випадку передачі в оренду земель комунальної власності слід враховувати нормативну грошову оцінку земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, а річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території, однак не може перевищувати 12% нормативної грошової оцінки. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права між Рівненською міською радою та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі від 21.12.2017 із внесенням в подальшому змін до нього від 31.08.2020, де змінено ОСОБА_1 є орендарем земельної ділянки площею 1,3142 га з кадастровим номером :01:006:0034, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , на якій розміщені об`єкти нерухомого майна. Зауважив, що у пункті 10 Договору зазначено, обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної чи комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством. Таким законодавством є Податковий кодекс України, а саме: стаття 289. Головним управлінням ДПС у Рівненській області сформовано податкове повідомлення-рішення від 08.04.2024 №24460-2407-1712-UA0086729, яким визначено позивачу податкове зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб за 2024 рік у розмірі 151160,43 грн. Таким чином, відповідач правомірно визначив податкове зобов`язання ОСОБА_1 по орендній платі з фізичних осіб. Контролюючий орган вважає, що є доречним застосування у даній судовій справі, правого висновку Верховного Суду у постанові від 27.01.2022 у справі № 1140/2785/18. Вважає, що оспорюване рішення винесене на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відповіді на відзив позивач підтримав доводи, викладені в позові, та вважає, що твердження відповідача є необґрунтованими.

Ухвалою від 25.04.2024 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про об`єднання в одне провадження адміністративних справ №460/14663/23 та №460/4165/24.

Встановлені судом обставини справи.

ОСОБА_1 з 05.08.2020 став власником комплексу будівель та споруд, які розташовані на земельній ділянці площею 1,3142 га з кадастровим номером :01:006:00354, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з цим 31.08.2020 між ОСОБА_1 (як новим власником будівель) та Рівненською міською радою (як власником землі) було укладено Договір про внесення змін і доповнень до Договору оренди землі від 21.12.2017.

Згідно з п. 1 Договору від 31.08.2020 усі права та обов`язки орендаря земельної ділянки на умовах Договору оренди землі від 21.12.2017 перейшли до ОСОБА_1 .

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 23.09.2020 №255229065, ОСОБА_1 є орендарем земельної ділянки площею 1,3142 га з кадастровим номером :01:006:00354 та цільовим призначенням "землі житлової громадської забудови", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.9 Договору оренди землі від 21.12.2017 за оренду земельної ділянки Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату виключно у грошовій формі.

Розмір орендної плати в рік за земельну ділянку складає 378968,78грн, що становить 3,0% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, - розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку №71/17, виданий Управлінням земельних відносин виконавчого комітету Рівненської міської ради, відповідно до протоколу №2 від 05.12.2017 року засідання контрольної комісії Рівненської міської ради з питань встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки, станом на 16.03.2017.

Сторони погоджуються, що орендна плата за землю справляється з дня прийняття рішення Рівненської міської ради від 16.03.2017 №2582.

Згідно з п.10 Договору оренди землі від 21.12.2017, обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

Пунктом п.13 Договору оренди землі від 21.12.2017 передбачено, що розмір орендної плати може змінюватися Орендодавцем в односторонньому порядку. Пропозиції про перегляд розміру орендної плати надсилаються не частіше, ніж один раз на квартал.

Зміна розміру орендної плати при її індексації проводиться без внесення змін до цього договору у порядку та у випадках, передбачених законодавством України.

На підставі інформації Рівненської міської ради щодо переліку орендарів-підприємців, з якими укладено договори оренди землі державної або комунальної власності, Головним управлінням ДПС у Рівненській області винесено податкове повідомлення-рішення форми "Ф" від 08.04.2024 №24460-2407-1712-UA0086729, яким позивачу визначено податкове зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2024 рік в сумі 530129,21 грн.

Вважаючи таке рішення контролюючого органу протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України, а справляння плати за землю - Податковим кодексом України.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним.

Згідно із статтею 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

За приписами пп. 270.1.2 п. 270.1 ст. 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування орендною платою є земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.

Підпунктом 271.1 статті 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельної ділянки, нормативну грошову оцінку якої не проведено.

Відповідно до пп. 271.2 ст.271 Податкового кодексу України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно з п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до п. 288.4 ст. 288 Податкового кодексу України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Приписами п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України передбачені максимальні та мінімальні розміри орендної плати за землю.

У спірних правовідносинах сторони на виконання вимог Податкового кодексу України встановили мінімальний розмір орендної плати у 3% від її нормативної грошової оцінки.

Отже, мінімальний розмір орендної плати для земельної ділянки, нормативно-грошову оцінку якої проведено, залежить виключно від грошової величини такої оцінки.

Приписами ст. 289 Податкового кодексу України встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою:

Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Таким чином, якщо розмір орендної плати залежить від нормативно-грошової оцінки землі, яка підлягає обов`язковій індексації в силу приписів Податкового кодексу України, то її величина у грошовому виразі є змінною і не залежить від волі сторін.

У разі індексації нормативно-грошової оцінки землі у сторін не виникає обов`язку внесення змін до договору оренди землі в частині розміру орендної плати, оскільки на час укладення правочину вони усвідомлювали, що вона буде змінюватися у грошовому виразі з причини, яка не залежить від їхньої волі.

Законодавець зобов`язав центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та інші державні органи інформувати власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативно-грошової оцінки землі.

Такий обов`язок встановлено, щоб орендар скоригував розмір орендної плати, а орендодавець - дохід, з якого сплачується податок.

Згідно з п. 5.2 ст. 5 Податкового кодексу України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Спірні правовідносини в частині встановлення орендної плати за землі комунальної власності регулюються виключно Податкового кодексу України, навіть за умови, коли інше законодавство суперечить йому.

Обов`язок з нарахування сум земельного податку фізичним особам покладено саме на органи державної податкової служби, яким для визначення розміру вказаного податку необхідно встановити базу оподаткування, наявність грошової оцінки землі, інші відомості для визначення суми податкового зобов`язання.

Разом з тим, з долучених відповідачем доказів неможливо визначити, яка саме ставка земельного податку була визначена Рівненською міською радою на 2024 рік для земель, що належать до виду цільового призначення, тотожного з цільовим призначенням належної на праві оренди позивачу земельної ділянки, щодо якої у спірних правовідносинах нараховано орендну плату, та яке числове значення мав коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у ці періоди. Відсутність наведених даних унеможливлює перевірку судом дотримання відповідачем вимог Податкового кодексу України та правильність розрахунку сум податкових зобов`язань.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vдstberga Taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden, заява №36985/97) Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Проте, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не доведено правомірність нарахування позивачу грошового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп.21.1.1 п.21.1 ст.21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про правомірність оспорюваного рішень суб`єкта владних повноважень, а відтак, позов підлягає задоволенню.

Судові витрати суд присуджує на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 08.04.2024 №24460-2407-1712-UA0086729.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1511,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12, м. Рівне, Рівненська обл., 33023. ЄДРПОУ/РНОКПП ВП 44070166)

Повний текст рішення складений 08 травня 2025 року.

Суддя Н.О. Дорошенко