Справа № 567/401/25
Суддя: Василевич О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 567/401/25
Провадження №2-а/567/5/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 рокум. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Клімович О.О.

з участю позивачки ОСОБА_1

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -

інспектор СРПП ВП № 3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області

Лялика І.П.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - інспектор СРПП ВП № 3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Лялик І.П., про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження в справі, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимісерії ЕНА №4110568 від 20.02.2025р., згідно якої її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало допущене, на думку відповідача, порушення позивачкою вимог п.8.4 ПДР України при наступних обставинах 20.02.2025 року о 08 год. 04 хв. в м.Острог по вул.Миру ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом - автомобілем "Ford Focus", реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконала вимогу дорожнього знаку 3.21 "В`їзд заборонено", чим порушила вимоги заборонних знаків.

Винесену відносно неї постанову позивачка вважає незаконною і такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням інспектором поліції норм права при складанні постанови.

Зазначає, що 20.02.2025 року близько 07:50 год. вона, керуючи транспортним засобом "Ford Focus", реєстраційний номер НОМЕР_1 , приїхала до КП "Острозька багатопрофільна лікарня", що за адресою: м.Острог вул.Татарська, 185 Рівненської області та привезла свою бабусю, яка потребувала термінової госпіталізації у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Зважаючи на те, що її бабусі було важко пересуватися, а приймальне відділення лікарні знаходиться у внутрішньому дворі медичного закладу, вона вимушена була підвезти її до входу у приймальне відділення та порушити вимоги дорожнього знаку 3.21 "В`їзд заборонено".

Посилається на те, що вчинене нею правопорушення є таким, що вчинене у стані крайньої необхідності, оскільки порушуючи вимогу дорожнього знаку, вона відвертала небезпеку, яка в той момент існувала для близької їй людини, адже ненадання чи невчасне надання їй медичної допомоги могло б спричинити тяжкі наслідки.

Одночасно вважає, що поліцейським не було дотримано вимог закону при вирішенні питання про притягнення її до адміністративної відповідальності, оскільки зважаючи на викладені обставини, перед складанням постанови, вона заявляла інспектору клопотання про звільнення її від відповідальності за малозначністю даного правопорушення, однак її клопотання було проігноровано.

Також вказує, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ч.3 ст.283 КУпАП, оскільки у постанові місцем вчинення правопорушення вказано вул.Миру в м.Острог, проте за такою адресою правопорушення нею не вчинялося і така вулиця в м.Острог взагалі відсутня.

Вказує, що інспектор поліції не взяв до уваги її усні пояснення, а тому її безпідставно було притягнуто до адміністративної відповідальності. Вважає, що винесена відносно неї постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою, а при розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в її діях є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

За вказаних обставин вважає, що оскаржувана постанова порушує її права, свободи та інтереси, відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, а тому просить скасувати постанову про накладення на неї адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4110568 від 20.02.2025 та закрити провадження у справі.

Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 12.03.2025 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та з призначенням судового засідання, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.Задоволено клопотання позивачки про виклик свідка.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, відзиву на позов, доказів, що підтверджують заперечення проти позову у встановлений судом строк не подав, жодних клопотань не заявляв.

Оскільки відзив не подано у встановлений судом строк, то відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Ухвалою суду постановленою 06.05.2025 року без виходу до нарадчої кімнати, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, інспектора СРПП ВП № 3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Лялика І.П.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала з підстав та доводів, викладених у позовній заяві. Пояснила, що 20.02.2025 року близько 07:50 год. вона, керуючи транспортним засобом "Ford Focus", реєстраційний номер НОМЕР_1 , приїхала до КП "Острозька багатопрофільна лікарня", що за адресою: м.Острог вул.Татарська,185 Рівненської області та привезла свою бабусю, яка потребувала термінової госпіталізації у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Вказала, що в той день випав сніг та було дуже слизько. Зважаючи на те, що її бабусі було важко пересуватися, а приймальне відділення лікарні знаходиться у внутрішньому дворі медичного закладу, вона, діючи в стресовому стані, вимушена була підвезти її до входу у приймальне відділення та порушити вимоги дорожнього знаку 3.21 "В`їзд заборонено". Посилається на те, що вчинене нею правопорушення є таким, що вчинене у стані крайньої необхідності, оскільки вона відвертала небезпеку, яка в той момент існувала для близької їй людини, адже ненадання чи невчасне надання їй медичної допомоги могло б спричинити тяжкі наслідки. Також вказує, що інспектор поліції не взяв до уваги її усні поясненнята при наявності підстав для звільнення її від відповідальності за малозначністю даного правопорушення безпідставно виніс оскаржувану постанову. За вказаних обставин просить скасувати постанову про накладення на неї адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4110568 від 20.02.2025 та закрити провадження у справі.

Третя особа - інспектор СРПП ВП № 3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області лейтенант Лялик І.П. в судовому засіданні заперечив проти позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, мотивуючи тим, що 20.02.2025 року о 08 год. 04 хв. при здійснені патрулювання було зафіксовано факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а саме - водій транспортного засобу марки "Ford Focus", реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , в м.Острог по вул.Татарська,185, під`їжджаючи до приймального відділення КНП "Острозька БПЛ", не виконала вимогу дорожнього знаку 3.21 "В`їзд заборонено", чим скоїла адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП (п.8.4 ПДР України). Вказав, що після встановлення особи порушниці, було розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 роз`яснено її права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, заслухано її усні пояснення по факту вчиненого нею правопорушення та повідомлено, що вона буде притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. ОСОБА_1 факт вчинення вищевказаного правопорушення фактично визнала. Після дослідження обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, заслухавши та врахувавши її усні пояснення було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4110568 від 20.02.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Винесену відносно ОСОБА_1 постанову було їй оголошено одразу після закінчення розгляду справи та вона отримала копію постанови. Зазначає, що факт вищевказаного правопорушення підтверджуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано факт свідомого порушення ОСОБА_1 вимог дорожнього знаку 3.21.

Зазначив, що в постанові зазначено назву вулиці місця скоєння правопорушення як вул.Миру, оскільки при її винесенні графу 5 (місце скоєння правопорушення) було заповнено автоматично через GPS-дані службового планшетного пристрою, просив при розгляді справи вважати вірним місцем вчинення правопорушення - АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що позивачка є її внучкою. 20.02.2025 року близько 07:50 год. ОСОБА_1 на власному автомобілі привезла її до КП "Острозька багатопрофільна лікарня", що за адресою: м.Острог, вул.Татарська, 185 Рівненської області, оскільки вона за направленням сімейного лікаря, потребувала госпіталізації у зв`язку з погіршенням стану здоров`я . Вказує, що в той день випав сніг та було дуже слизько. Зважаючи на те, що їй було важко пересуватися, а приймальне відділення лікарні знаходиться у внутрішньому дворі медичного закладу, ОСОБА_1 підвезла її до входу у приймальне відділення, яке знаходиться у внутрішньому дворі медичного закладу та провела її до входу.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача - постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, є правовим актом індивідуальної дії.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.02.2025р. інспектором СРПП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Ляликом І.П. винесено відносно ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4110568, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 220.02.2025 року о 08 год. 04 хв. в м.Острог по вул.Миру ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом - автомобілем "Ford Focus", реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконала вимогу дорожнього знаку 3.21 "В`їзд заборонено", чим порушила вимоги п. 8.4 Правил дорожнього руху, та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Вирішуючи питання наявності складу адміністративного правопорушення в діях позивачки, а також даючи оцінку правомірності прийнятого відповідачем за оскаржуваною постановою рішення, суд виходив з наступного.

Закон України "Про дорожній рух" регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Єдиний порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (надалі - ПДР України).

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст.53 Закону України «Про дорожній рух»).

Відповідно доп.8.4 в) ПДР України однією з груп дорожніх знаків є заборонні дорожні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Згідно заборонного знаку 3.21 "В`їзд заборонено" заборонено в`їзд усіх транспортних засобів.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність водіїв транспортних засобів, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно п.1.3 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР України), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Згідно пункту 4 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за N1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 та 2 розділу III Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч.1 ст.122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених ч.1 ст.122, розглядати справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04 квітня 2018 року провадження №К/9901/10493/18.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статі обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Як встановлено з дослідженого судом відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського - Кінах Н.А. у день та час, вказаний в оскаржуваній постанові, керувала автомобілем "Ford Focus", реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м.Острог по вул.Татарська, 185, та під`їжджаючи до приймального відділення КНП "Острозька БПЛ", не виконала вимогу дорожнього знаку 3.21 "В`їзд заборонено". Будь-яких доводів та заперечень на спростування обставин, викладених у складеній відносно неї постанові ОСОБА_1 для працівників поліції не навела.

Вказаний відеозапис, який міститься в матеріалах справи, містить дані, на підставі яких можливо встановити обставини допущеного позивачкою правопорушення, а тому вказаний доказ є належним та допустимим в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, факт порушення правил дорожнього руху не заперечувався позивачкою в судовому засіданні.

Таким чином позивачкою не надано доказів та переконливих обґрунтувань того, що нею не було вчинено правопорушення, за яке позивачка притягнута до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позову позивачка також посилається на те, що вона не може бути притягнута до відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки керувала транспортним засобом в стані крайньої необхідності, що у свою чергу виключає можливість застосування відповідного адміністративного стягнення.

Проте такі доводи позивачки суд вважає такими, що не впливають на притягнення її до адміністративної відповідальності та не виключають ознак адміністративного правопорушення, виходячи з такого.

Так, норми ст.17 КУпАП визначають, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності, а ст.18 цього Кодексу передбачає, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто, засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Також, стан крайньої необхідності повинен відповідати критеріям своєчасності. Своєчасність заподіяння шкоди полягає в тому, що вона може бути заподіяна лише протягом часу, поки існує стан крайньої необхідності. Якщо ж такий стан ще не виник або, навпаки, уже минув, то заподіяння шкоди в цьому випадку (так звана "передчасна" і "спізніла" крайня необхідність), може тягнути відповідальність на загальних засадах.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності.

Тож, саме посилання особи, стосовно якої здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення, на існування крайньої необхідності у вигляді поганого самопочуття її бабусі, не може беззаперечно свідчити про необхідність застосування положень ст.ст.17, 18 КУпАП, а має відповідати фактичним обставинам справи та не викликати сумнівів щодо наявності крайньої необхідності, що повинно бути співставлено з наявними в матеріалах справи доказами, показами свідків, іншими обставинами, що зумовили крайню необхідність.

Під час розгляду даної справи не встановлено належними доказами, що дії позивачки були вчинені нею у стані крайньої необхідності, які відповідачем кваліфіковані як адміністративне правопорушення.

Позивачкою не надано доказів на підтвердження критичного погіршення стану здоров`я її бабусі ОСОБА_2 саме 20.02.2025 року, та неможливості її самостійного пересування, що б свідчило про необхідність керування транспортним засобом у стані крайньої необхідності. Натомість свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що прибула до медичного закладу за направленням сімейного лікаря та могла самостійно пересуватися, хоча і з труднощами.

Сам по собі факт того, що ОСОБА_2 є особою з похилого віку не свідчить про крайню необхідність 20.02.2025 року та неможливість пересування.

За встановлених судом обставин справи, дії позивачки не є такими, що вчинені нею у стані крайньої необхідності.

Відповідно до ст.252 КУпАП інспектор поліції оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності та виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ПДР.

За приписами КУпАП розгляд справи і накладення штрафу інспекторами поліції фактично відбувається в спрощеному порядку, відтак особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері дорожнього руху, має спростовувати виявлене порушення на місці його вчинення та під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, в іншому випадку правомірність своїх дій доводити у судовому порядку.

Докази на підтвердження упередженого ставлення працівника поліції щодо позивача в матеріалах справи відсутні і такі не надано позивачем. Підстав ставити під сумнів об`єктивність уповноваженого працівника відповідача по відношенню до позивача суду не наведено.

Зазначення в оскаржуваній постанові невірної назви вулиці місця вчинення правопорушення не впливає на встановлені обставини справи та не спростовує факту вчинення правопорушення і вини позивачки.

Беручи до уваги встановлені обставини справи, суд вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а вина позивача доводиться належними та допустимими доказами.

Аналіз наведених обставин свідчить про те, що позивачка не дотрималася імперативної вимоги п.8.4 ПДР України, а відтак в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №4110568 від 20.02.2025 року.

Разом з тим відповідно до ст.280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Статтею 22 КпАП України передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

По суті правопорушник звільняється від правових наслідків свого протиправного діяння, виходячи із засад гуманності, хоча це діяння як під час вчинення, так і під час звільнення від відповідальності залишається правопорушенням.

При вирішенні справи суд виходить з того, що дії позивачки не завдали значної шкоди суспільним або державним інтересам, а досягнення виховних і превентивних цілей у даному випадку можливе без застосування адміністративного стягнення.

З огляду на зазначене та положення вказаних норм, з метою утвердження справедливості, яка є однією з основних засад адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне звільнити позивачку від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення та змінити застосований захід стягнення на підставі ст.22 КУпАП з оголошенням усного зауваження та закрити провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.73-77, 90, 241-246, 255, 286 КАС України, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору інспектор СРПП ВП № 3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Лялик І.П., про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження у справі задовольнити частково.

Змінити постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 4110568 від 20.02.2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, виключивши з неї вказівку про адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. та зазначити, що згідно ст.22 КУпАП, у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити, згідно ч.2 ст.284 КУпАП при оголошенні усного зауваження.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.05.2025 року.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.