Справа № 620/2535/25
Суддя: Сергій КЛОПОТ
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року м.Чернігів Справа № 620/2535/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Клопота С.Л.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 та просить наступне.

1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.12.2024 по 19.01.2025.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.12.2024 по 19.01.2025.

3. Стягнути з військової частини НОМЕР_2 (ідентифікаційний номер юридичної особи НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.12.2024 по 19.01.2025 у розмірі 65 054 грн. 34 коп.

Ухвалою судді від 19.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позов.

Відповідачем подано відзив на позов, у якому останній позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд враховує таке.

ОСОБА_1 (далі по тексту - "Позивач") 28.03.2022 був призваний на військову службу у зв`язку з оголошенням в Україні загальної мобілізації та обіймав посаду заступника командира військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту - " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") № 375 від 11.12.2024 Позивача, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_5 від 04.12.2024 з військової служби у запас за підпунктом "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 11.12.2024 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, встановлено виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 390 відсотків від посадового окладу, щомісячну надбавку за вислугу років у розмірі 50 відсотків посадового окладу та військового звання та щомісячну надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65 відсотків від посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період з 01.12.2024 по 11.12.2024. Відповідно до абзацу 3 пункту 14 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплатити грошову компенсацію за 34 дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, виплатити грошову компенсацію за 15 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік та виплатити грошову компенсацію за 15 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік. Відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" виплатити грошову компенсацію за 14 календарних днів як учаснику бойових дій за 2022 рік, виплатити грошову компенсацію за 14 календарних днів як учаснику бойових дій за 2023 рік, виплатити грошову компенсацію за 14 календарних днів як учаснику бойових дій за 2024 рік. Виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби у розмірі 128% місячного грошового забезпечення відповідно до Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460.

У той же час, виплата вказаних вище сум у розмірі 188 683 грн. 31 коп. була проведена лише 20.01.2024, що підтверджується випискою з банківського рахунку Позивача та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору.

Не погодившись з цим, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Положеннями частини 4 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України та іншими нормативно-правовими актами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частинами 1 та 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року N 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - "КЗпП України") при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Згідно з частиною 1 статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до правового висновку Сьомого апеляційного адміністративного суду, викладеного у постанові від 04.11.2024 у справі № 120/13986/21-а: "...за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Не поширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статті 117 КЗпП України як такої, що є загальною та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення військовослужбовців з військової служби.

Така позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 01.03.2018 у справі № 806/1899/17, від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16, та, у силу приписів частини 5 статті 242 КАС України, враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин".

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.0.2023 у справі № 810/451/17 виснувала: "...за змістом частини 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Суд зазначає, що день звільнення є останнім робочим днем, який відповідним чином обліковується та оплачується на рівні звичайного робочого дня (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 821/1226/16)".

Так, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 375 від 11.12.2024 Позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 11.12.2024. З огляду на вищезазначене, саме 11.12.2024, у день виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, на підставі статті 116 КЗпП України, військова частина НОМЕР_1 нарахувала, а військова частина НОМЕР_2 мала виплатити звільненому військовослужбовцю всі суми, що належать йому при звільненні.

Відтак строк затримки щодо виплати заробітної плати слід рахувати з 12.12.2024, адже відповідальність за порушення зазначених норм починається з наступного дня після не проведення належних виплат.

Від так суд дійшов переконання, що бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.12.2024 по 19.01.2025, є протиправною.

Щодо вимоги стягнути з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.12.2024 по 19.01.2025 у розмірі 65 054 грн. 34 коп., суд зазначає наступне.

Як зазначалось судом вище, за спірних правовідносин, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.12.2024 по 19.01.2025.

Однак, щодо визначення суми, суд зазначає наступне.

Вирахування розміру середньоденного заробітку позивача та порядок обрахунку кількості днів такої затримки регламентується спеціальними нормативними актами та відноситься до виключної компетенції позивача.

Відтак суд вважає за доцільне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.12.2024 по 19.01.2025.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, із встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Підстави для повернення судового збору відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.12.2024 по 19.01.2025.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.12.2024 по 19.01.2025.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (ідентифікаційний номер юридичної особи НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.12.2024 по 19.01.2025.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 07 травня 2025 року.

Суддя Сергій КЛОПОТ