Справа № 500/6220/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/6220/24 пров. № А/857/4953/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року (головуючий суддя Юзьків М.І., м.Тернопіль) у справі №500/6220/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

15.10.2024 позивач ( ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (відповідч), в якому просив: визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 91 від 16.08.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 38 місяців загального страхового стажу, відомості про які відображені у довідці ГУ ПФУ у Хмельницькій області № 2200-0603-8/6873 від 12.07.2024 про сплату внесків за 2004-2008 роки, а також період догляду за дитиною з інвалідністю з 24.12.2014 по 04.04.2017 та призначити йому дострокову пенсію за віком, відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із дати першого звернення 20 червня 2024 року.

Позов обґрунтовує тим, що звернулася до Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області із заявою та відповідними документами про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області у призначенні дострокової пенсії за віком йому було відмовлено, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Таке рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у призначенні дострокової пенсії за віком, позивач вважає протиправним.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 91 від 16.08.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.08.2024 про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням наданої судом у рішенні правової оцінки, зарахувавши до загального страхового стажу період догляду за дитиною з інвалідністю з 24.12.2014 по 04.04.2017. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що до страхового стажу роботи не зараховано періоди роботи з січня 2004 року по грудень 2008 року та період догляду за дитиною з інвалідністю з 24 грудня 2014 року по 04 квітня 2017 року у зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України, а Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації, яке було страхувальником позивача у цей період та не надавало до територіального управління Пенсійного фонду України у Волинській області інформацію щодо нього до персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

21.02.2025 позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. Доводи відзиву аналогічні доводам адміністративного позову. Крім того, зазначає, що підлягав загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, як непрацююча особа, який здійснював догляд за дитиною з інвалідністю у періоді з 24.12.2014 по 04.04.2017, а тому не зарахування цього періоду до страхового стажу суперечить принципам загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а також загальним засадам Конституції України. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 55 років, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення йому дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 20.08.2024 № 1900-0207-8/40825 повідомлено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 16.08.2024 № 91 позивачу відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

У відповідності до вказаного рішення страховий стаж позивача визначено 18 років 09 місяців 23 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період догляду за дитиною з інвалідністю з 24.12.2014 по 04.04.2017 згідно довідки № 578 від 08.11.2023 та період роботи з січня 2004 по грудень 2008 згідно довідки № 2200-0603-8/68873 від 12.07.2024, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні відомості про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Водночас, у матеріалах справи знаходиться довідка про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України, видана Головним управлінням пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 12.07.2024 2200-0603-8/68873, у якій зазначено, що Церква Святого Володимира () за період з січня 2004 року по грудень 2008 року нараховувала та сплачувала страхові внески до Пенсійного фонду України.

Факт перебування позивачем на обліку в управлінні соціального захисту населення райдержадміністрації, як одержувач допомоги по догляду за дитиною з інвалідністю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до чинного законодавства за період з 24.12.2014 по 04.04.2017 підтверджено довідкою про перебування на обліку виданою Управлінням соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації від 08.11.2023 № 578.

Позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 16.08.2024 № 91 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком, вважає їх протиправним та таким, що порушують його право на соціальний захист, а тому звернувся в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення йому дострокової пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (Закон № 1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон № 1058-ІV).

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до пункту 9 статті 11 Закону № 1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: один із непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, один із прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.

Загальні умови призначення пенсії за віком, передбачені статтею 26 Закону №1058.

Разом з тим, статтею 115 Закону № 1058-IV передбачено право на призначення дострокової пенсії.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком, з-поміж інших, мають: жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років. За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, до шестирічного віку здійснювалося батьком, батьку призначається дострокова пенсія за віком після досягнення віку 55 років та за наявності страхового стажу не менше ніж 20 років.

Колегія суддів зазначає, що позивач станом на момент звернення до пенсійного органу набув віку 55 років, що є необхідним для реалізації права, визначеного пунктом 3 частини 1 статті 115 Закону № 1058-IV. Зазначена обставина не заперечується апелянтом. Разом з тим, відмова у призначенні пенсій пенсійним органом обґрунтовується відсутністю необхідного стажу 20 років, передбаченого наведеною вище нормою.

Апеляційний суд зауважує, що згідно з статтею 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду (пункт "є" частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII).

У відповідності до Порядку подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 № 22-1 (Порядок № 22-1) до заяви про призначення пенсії за віком додаються, з-поміж іншого, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (Порядок № 637). У свою чергу, як визначено у Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи до 01.01.2004 є трудова книжка.

Колегія суддів звертає увагу на те, що пенсійним органом обраховано стаж позивача на підставі поданих ним документів та встановлено, що такий складає 18 років 09 місяці 23 дні. Період догляду з 24.12.2014 по 04.04.2017 за дитиною з інвалідністю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно з відомостями довідки про перебування на обліку виданою Управлінням соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації від 08.11.2023 № 578 не зараховано оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні відомості про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок встановлення часу догляду за інвалідом 1 групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду встановлений пунктом 10 Порядок № 637, а саме зазначений час догляду встановлюється на підставі: інформації про отримання допомоги, компенсації за догляд за такою особою, одержаної органами Пенсійного фонду України від органів соціального захисту населення, або акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів І групи і дітей-інвалідів) і вік (для престарілих і дітей-інвалідів). Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів соціального захисту населення або Пенсійного фонду України та інші документи.

Відтак, належними документами для зарахування до стажу роботи періоду здійснення догляду за дитиною з інвалідністю є інформація про отримання допомоги, компенсації за догляд за такою особою, одержаної органами Пенсійного фонду України від органів соціального захисту населення, або акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів І групи і дітей-інвалідів) і вік (для престарілих і дітей-інвалідів).

Відповідно до пункту 9 статті 11 Закону № 1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема: один з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за інвалідом І групи або за престарілим, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу або компенсацію відповідно до законодавства.

Отже, у зазначеному періоді позивач на підставі пункту 9 статті 11 Закону № 1058-IV підлягав загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, оскільки фактично здійснював догляд за дитиною з інвалідністю, будучи працездатним не працював та отримував державну соціальну допомогу, відповідно до законодавства. Дана обставина не врахована відповідачем при розгляді заяви позивача.

Пунктом 2 статті 14 Закону № 1058 визначено, що страхувальниками для осіб, зазначених у пунктах 6-9, 11 і 12 статті 11 цього Закону є підприємства, установи, організації, військові частини та органи, які виплачують заробітну плату (винагороду), грошове забезпечення, допомогу, надбавку або компенсацію.

Відповідно до абзацу 7 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 1058-IV платниками єдиного внеску є роботодавці, а саме підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб: одного з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючих працездатних осіб, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.

Отже, відповідальним за сплату єдиного внеску у даному випадку було Управління соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації.

На переконання колегії суддів, невиконання належним чином обов`язку стосовно сплати єдиного внеску, або не подання (не відображення) відповідної звітності органом, який виплачував позивачу державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю не може ставити в залежність право позивача на пенсійне забезпечення, - до необхідності дотримання формальностей, які не від нього не залежать. Пенсійним органом залишено поза увагою те, що ці обставини можуть бути підтверджено іншими засобами, наявними у позивача та в матеріалах справи.

Враховуючи, що позивач відповідно до вимог вищезазначених нормативно-правових актів підлягав загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, як непрацююча особа, який здійснював догляд за дитиною з інвалідністю, у періоді з 24.12.2014 по 04.04.2017, то не зарахування цього періоду до страхового стажу суперечить принципам загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Таким чином, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.08.2024 про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням наданої судом у рішенні правової оцінки, зарахувавши до загального страхового стажу період догляду за дитиною з інвалідністю з 24.12.2014 по 04.04.2017.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року у справі № 500/6220/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний