Справа № 500/1639/25
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2025-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1639/25

08 травня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в якій просить:

визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 09.12.2024 №9017-9041/Г-02/8-1900-24 у призначенні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак, при першій виплаті пенсії, не виплачено грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення. Проте, на думку позивача, остання має стаж роботи на посадах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", понад 30 років. Відтак, відповідач листом від 09.12.2024 протиправно відмовив позивачу у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, передбаченої пунктом 7-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 № 909 в переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років посада класовод не передбачена. З наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 31.03.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 04.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач подав до суду 24.04.2024 відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зокрема зазначає, що оскільки переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, не передбачені посади класовод, тому період роботи з01.09.1983 по 20.08.1996 зарахувати до стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону немає підстав.

Більше того, вказують що відповідно до акту перевірки від 08.10.2024 №1300-6005-2/11513 довідку від 23.08.2024 №22 слід вважати недійсною, оскільки у Добринському навчально-виховному комплексі I-III ступенів відсутні документи, які б слугували підставою для її видачі.

Отже, вважає що позивач не набула спеціального стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

05.05.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій зазначено, що неправильне зазначення посади позивачки у трудовій книжці (класовод замість класного керівника чи вчителя початкових класів) не може позбавляти останню права на отримання грошової допомоги.

Представник позивача надіслала 06.05.2025 клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме копію трудової книжки позивачки.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV починаючи з 04.04.2024.

25.11.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою, у якій просила виплатити 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідач, листом від 09.12.2024 №9017-9041/Г-02/8-1900-24, відмовив позивачу у призначенні такої грошової допомоги, оскільки Переліком посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років відповідно до Постанови КМУ №909 від 04.11.1993 "Про перелік закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" не передбачено зарахування до спеціального стажу роботи на посаді «класовода». Оскільки, ОСОБА_1 не враховано до стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги, період роботи з 01.09.1983 по 20.08.1996, відповідно немає підстав і для призначення грошової допомоги.

Не погодившись із відмовою відповідача у виплаті грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка порушує право на належне пенсійне забезпечення, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону № 1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Зміст наведених норм права свідчить, що законодавець пов`язує право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, зокрема, з наявністю у нього необхідного спеціального страхового стажу (30 років) роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону № 1788-XII.

З наявної в матеріалах справи довідки №13, виданої Гуманітарним управлінням Городоцької міської ради Львівської області 12 вересня 2024 року ОСОБА_2 , свідчить про те, що позивачка з 15 серпня 1983 року призначена на посаду старшої піонервожатої Добрянської середньої школи Городоцького району Львівської області, згідно Наказу № 555 від 15 серпня 1983 року.

Із записів у трудовій книжці позивачки зазначено, що вона з 01 вересня 1983 року, відповідно до Наказу № 622 від 30 серпня 1983 року, переведена на посаду класовода школи, де пропрацювала до 20 серпня 1996 року (Наказ № 40 від 20 серпня 1996 року).

Натомість, відповідачем не враховано до стажу роботи позивачки, що дає їй право на виплату грошової допомоги періоду роботи з 01 серпня 1983 по 20 серпня 1996, у зв`язку з виявленням розбіжностей щодо займаної позивачкою посади за вищевказаний період.

Відповідно до акту перевірки від 08 жовтня 2024 року № 1300-6005-2/11513 щодо довідки №22 від 23 серпня 2024 року, останню відповідач просить вважати недійсною, оскільки у Добрянському навчально-виховному комплексі І-ІІІ ступенів відсутні документи, які б слугували підставою для її видачі. Документи Добрянської середньої школи з 1980 по 2020 роки передані на постійне зберігання в трудовий архів Городоцької міської ради.

Відповідач вважає, що посада - класовод, не дає право на грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій, оскільки дана посада не передбачена переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років.

Отже, з огляду на викладене, спірним в даній справі є те, чи у період роботи з 01.09.1983 по 20.08.1996 позивачка працювала на посаді, яка дає право на грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій.

З приводу цього, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 вбачається, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Згідно з п. 4 «Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково - педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №78 від 31 січня 2001 року, працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи займались викладацькою роботою у навчальних закладах обсягом не менше, ніж 180 годин на навчальний рік, до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років зараховуються місяці, протягом яких проводилась викладацька робота.

Розподіл педагогічного навантаження в рамках посади здійснюється директором школи за погодженням профспілкового комітету і погоджується Відділом освіти.

Станом на 1981 рік діяло Положення про класного керівника восьмирічної школи і середньої загальноосвітньої трудової політехнічної школи з виробничим навчанням, затверджене Міністерством освіти УРСР 25.11.1960, яке втратило чинність 01.07.1997 на підставі наказу Міністерства освіти України №239. Цим же наказом було затверджено Тимчасове положення про класного керівника середнього закладу освіти, яке втратило чинність на підставу наказу Міністерства освіти і науки №434 від 06.09.2000.

На підставі «Положення про класного керівника навчального закладу системи загальної середньої освіти» (наказ Міністерства освіти і науки України №434 від 06.09.2000), обов`язки класного керівника (класовода) покладаються директором школи на педагогічного працівника за його згодою на початку кожного року, про що видається відповідний наказ.

Керівники навчальних закладів, оформлюючи необхідну документацію (трудові книжки, накази, тарифікаційні списки тощо), мають записувати назви посад працівників відповідно до Класифікатору професій («Єдиній державній класифікацій професій всіх категорій працівників на підставі міжнародних стандартів»).

Суд зазначає, що відповідальність за належне і своєчасне оформлення штатних розкладів та вірне внесення в трудові книжки працівників освіти найменування посад покладається на керівників підприємств та установ, а несвоєчасне приведення записів у трудовій книжці працівника у відповідність з діючим положенням не може позбавити особу гарантованого Конституцією права на належне пенсійне забезпечення.

На час видання наказів районного відділу освіти в період з 1981 по 1982 рік та 1982 року по 1996 рік та внесення запису в трудову книжку позивача, була чинною Єдина номенклатура посад службовців, затверджена Постановою Державного комітету Ради Міністрів ЄРЄР з питань праці та заробітної плати №443 від 09.09.1967. Згідно даної номенклатури, в групі 5, позиція 5780 значиться посада «вчитель». У даній групі номенклатурою посад не передбачено посади «класовод».

З 01.01.1996 набирає чинності Державний класифікатор професій, затверджений наказом №257 від 27.07.1995. В даному класифікаторі посада «класовода» не передбачена. Натомість є професія вчителя початкових класів під порядковим номером 233 та 2331.

Відповідно до Положення про класного керівника навчального закладу системи загальної середньої освіти, класний керівник - це педагогічний працівник, який здійснює педагогічну діяльність з колективом учнів класу, навчальної групи професійно-технічного навчального закладу, окремими учнями, їх батьками, організацію і проведення гіозаурочної та культурно-масової роботи, сприяє взаємодії учасників навчально-виховного процесу в створенні належних умов для виконання завдань навчання і виховання, саморсалізації та розвитку учнів (вихованців), їх соціального захисту.

За змістом пункту 2 Тимчасового положення про класного керівника середнього закладу освіти, класний керівник призначається директором середнього закладу освіти з числа педагогічних працівників цього закладу. На класного керівника може бути покладено керівництво одним класом. У початкових класах обов`язки класного керівника виконує класовод.

Відповідно до п. 2.3. Положення, на класного керівника покладається керівництво одним класом, навчальною групою. У початкових класах класне керівництво здійснює вчитель початкових класів.

Відповідно до п. 36 «Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівникам освіти» затвердженої наказом МОН України від 15.04.1993 №102, вчителям, викладачам, старшим викладачам, майстрам виробничого навчання та іншим педагогічним працівникам (крім керівних) загальноосвітніх навчальних закладів, вищих навчальних закладів 1-11 рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладів провадиться додаткова оплата за класне керівництво.

Враховуючи вищезазначене, суд зазначає, що «Класовод» - це не назва посади, а виконання педагогічним працівником, зокрема вчителем початкових класів, функцій щодо організатора учнівського колективу.

Обов`язки класного керівника (класовода) покладаються директором школи на педагогічного працівника за його згодою на початку кожного року, про що видасться відповідний наказ.

З огляду на викладене, поняття «класовод» тотожне поняттю «класний керівник» та за своїм змістом є не назвою відповідної посади, а вказує на те, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді вчителя початкових класів, виконувала додатково обов`язки класного керівника (класовода), покладені на неї відповідним наказом керівництва навчального закладу.

Суд звертає увагу, що в примітці 2 до цього Переліку зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Згідно частини 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тобто, основним документом який підтверджує наявний трудовий стаж є трудова книжка, і лише за її відсутності або відсутності у трудовій книжці відповідних записів, приймають уточнюючі довідки або інші документи, видані за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами про періоди роботи не зазначені у трудовій книжці.

В даному випадку, необхідними умовами для виникнення у позивача права на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Також, згідно пункту 1.1 Розділу 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993року за № 110 (далі - Інструкція) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Як вбачається із долученої трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.09.1985, позивачка з 15 серпня 1983 року працювала на посаді старшої піонервожатої Добрянської середньої школи Городоцького району Львівської області, згідно Наказу № 555 від 15 серпня 1983 року.

Починаючи з 01 вересня 1983 по 20 серпня 1996 років перебувала на посаді вчителя початкових класів.

Однак, відповідно до записів у трудовій книжці позивачку 01 вересня 1983 року переведено на посаду "класовода" школи, згідно Наказу № 622 від 30 серпня 1983 року, де вона працювала до 20 серпня 1996 року, про що свідчить Наказ № 40 від 20 серпня 1996 року.

Крім цього, у 1983 році позивачці присвоєно кваліфікацію "вчитель початкових класів", що підтверджується дипломом про освіту серії НОМЕР_2 , виданим 30.06.1983 Бродівським педагогічним училищем.

Зазначеним вище Тимчасовим положенням було передбачено, що у початкових класах класне керівництво здійснює вчитель початкових класів. У початкових класах обов`язки класного керівника виконує класовод.

З огляду на це, а також, зсилаючись на інші тарифікаційні списки та залікові картки, даною матеріалами підтверджується факт того, що з 01.09.1983р. по 20.08.1996р. ОСОБА_1 дійсно працювала на посаді вчителя початкових класів Добрянської середньої школи Городоцького району Львівської області та додатково виконувала обов`язки класовода (класного керівника).

При цьому, особа не може нести відповідальність за неправильне внесення роботодавцем записів до трудової книжки.

З врахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку що наведеними документами підтверджується факт виконання позивачем обов`язків вчителя початкових класів у навчальному закладі у спірний період, а відтак підтверджується і наявність необхідного стажу для виплати одноразової грошової допомоги при виході на пенсію, а тому, дії відповідача щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги є протиправними.

Відповідно до п. 2, 5, 6, 7 «Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону № 1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», станом на день її призначення.

Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Таким чином, з урахуванням спірного періоду, а також інших періодів трудової діяльності, у позивача достатньо стажу для призначення грошової допомоги.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в призначенні та виплати позивачу грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, викладена у листі від 09.12.2024 №9017-9041/Г-02/8-1900/24, є необґрунтованою та протиправною.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимоги.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вихід за межі позовних вимог можливий у виняткових випадках, зокрема коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 вересня 2019 року в справі №819/1420/15.

З метою повного та ефективного захисту прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати період роботи ОСОБА_1 з 01.09.1983 по 20.08.1996 на посаді вчителя початкових класів до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII.

Оскільки суд прийшов до висновку, у позивача достатньо стажу для призначення грошової допомоги, і відмова у її призначенні є протиправна, слід зобов`язати пенсійний орган призначити ОСОБА_1 з 04.04.2024 (дати призначення пенсії за віком) грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 частини 1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтовані, відповідають вимогам законодавства та підлягають задоволенню.

Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір сплачений згідно квитанції від 01.04.2025.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, викладену в листі від 09.12.2024 №9017-9041/Г-02/8-1900/24.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати з 04.04.2024 (дати призначення пенсії за віком) період роботи ОСОБА_1 з 01.09.1983 по 20.08.1996 на посаді вчителя початкових класів, до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 з 04.04.2024 (дати призначення пенсії за віком) грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 частини 1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 08 травня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільський р-н, Тернопільська обл.,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769);

Головуючий суддя Баб`юк П.М.