Справа № 440/972/25
Суддя: В.І. Бевза
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/972/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І. ,

за участю: секретаря судового засідання Китайгородської І.О.,

представника позивача Тронько В.В.

представника відповідача - Набок В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІВЕСА" до Головного управління Державної податкової служби в Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

Стислий зміст позовних вимог.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІВЕСА" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби в Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомленья-рішень:

- №2 від 11.12.2024, яким зменшений розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 7 969 528,00 грн.;

- №2 від 11.12.2024, яким визначене грошове зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 35 590,00грн., у тому числі: 28 472,00 грн. за основним платежем та 7 118,00 грн. за штрафними санкціями;

- №2 від 11.12.2024, яким застосовані штрафна (фінансова) санкція у розмірі 1020,00 грн. за ненадання документів;

- №2 від 11.12.2024, яким застосована штрафна (фінансова) санкція у розмірі 3 400,00 грн. за не реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підставою для звернення до суду позивач зазначає порушення своїх прав у сфері публічно-правових відносин рішенням щодо протиправного збільшення грошових зобов`язань із податку на додану вартість та застосування фінансової відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог зазначені доводи, що висновки контролюючого органу в акті документальної позапланової невиїзної перевірки щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість за серпень 2024 року, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах, є помилковими, а податкові повідомлення-рішення винесені за результатом розгляду висновків акту перевірки є протиправними та підлягають скасуванню.

Позивач вказував на помилковість висновку контролюючого органу про непов`язаність придбання об`єкта незавершеного будівництва у ТОВ Мікстора із господарською діяльністю та формування показника податкового кредиту за такою операцією купівлі-продажу у вересні 2021 року, а від`ємне значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах, включалось та переносилось платником податку правомірно до наступних звітних періодів.

Позивач подав суду відповідь на відзив, додаткові пояснення та клопотання про долучення доказів щодо реєстрації об`єкта незавершеного будівництва з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а також надав докази придбання контрагентом ТОВ Мікстора об`єкта незавершеного будівництва та інформацію про попередніх власників, а також додаткові докази щодо використання цього майна у господарській діяльності ТОВ Дівеса разом із технічною будівельною документацією на об`єкт незавершеного будівництва та звітом оцінки.

Позивач також повідомив суду про те, що ТОВ Дівеса не здійснювалось оформлення прав користування земельною ділянкою за кадастровим номером :01:656:0103, на якому розміщений об`єкт незавершеного будівництва, а також щодо здійснення ТОВ Дівеса плати за користування земельною ділянкою.

Стислий зміст заперечень відповідача.

У наданому відзиві до суду на позовну заяву з додатками представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, наголошував, що за результатами перевірки встановлені порушення ТОВ Дівеса норм Податкового кодексу України (далі ПК України), в результаті чого занижений податок на додану вартість та визначені штрафні (фінансові) санкції.

Порушення податкового законодавства, на переконання відповідача, полягає у тому, що придбання ТОВ Дівеса у ТОВ Мікстора у вересні 2021 року об`єкта незавершеного будівництва не пов`язано із господарською діяльністю, оскільки в даній операції відсутня ділова мета (розумна економічна причина), що призвело до неправильного формування податкового кредиту та відображення від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах, у серпні 2024 року.

Відповідач здійснив посилання на ряд правових позицій Верховного Суду, які на його переконання є релевантними для обставин даної справи.

Заяви, клопотання учасників справи.

Сторонами у справі не подані заяви чи клопотання (окрім подання доказів та забезпечення участі в режимі відеоконференції), стосовно яких судом необхідно постановити ухвали суду із процесуальних питань.

Процесуальні дії у справі.

Полтавським окружним адміністративним судом від 28.01.2025 прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; витребувані судом докази від позивача та відповідача.

Позивачем та відповідачем надана інформація та докази на виконання ухвал суду про витребування доказів.

Фіксування судових засідань здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши заяви по суті справи та наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Відповідно до підпункту 191.1.1 пункту 191.1 статті 191, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, статті 79, пункту 82.2 статті 82, підпункту 69.22 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (далі ПК України), проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ ДІВЕСА (код 35202162) щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість за серпень 2024 року, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах.

За результатами перевірки складений акт від 15.11.2024 № 16255/16-31-07-02- 01/35202162 (далі акт), згідно із висновками якого встановлені порушення податкового законодавства:

п. 198.5 ст. 198 ПК України, встановлене завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на суму 7 969 528 грн. в т.ч. серпень 2024 7 969 528 грн.;

п. 198.5 ст. 198 ПК України, встановлене заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до державного бюджету за серпень 2024 року на загальну суму ПДВ 28 472 грн.;

п. 201.1 ст.201, п. 201.10 ст.201 ПК України в результаті чого не виписана та не зареєстрована податкова накладна в установлений термін в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму обсягу постачання (без ПДВ) за серпень 2024 року 39 990 000,0 грн.;

пп. 20.1.3, пп. 20.1.6 ст.20, п.85.2 ст.85 ПК України внаслідок не надання первинних документів та їх копій, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку, необхідних для проведення перевірки.

За результатом розгляду висновків акту перевірки Головним управлінням ДПС у Полтавській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

№ 2 від 11.12.2024, яким зменшений розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 7 969 528,00 грн.;

№ 2 від 11.12.2024, яким визначене грошове зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 35 590,00 грн., у тому числі: 28 472,00 грн. за основним платежем та 7 118,00 грн. за штрафними санкціями;

№ 2 від 11.12.2024, яким застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1020,00 грн. за ненадання документів;

№ 2 від 11.12.2024, яким застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 3 400,00 грн. за не реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Акт перевірки ТОВ ДІВЕСА від 15.11.2024 № 16255/16-31-07-02-01/35202162 та акт 08.11.2024 № 16255/16-31-07-02-01/35202162 про ненадання документів, направлені на податкову адресу платника листом від 18.11.2024 № 31908/6/16-31-07-02-06.

Відправлення не вручені під час доставки уповноваженій посадовій особі цього підприємства та повернуті з відміткою пошти за адресою не перебуває.

11.12.2024 прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення та направлені платнику листом від 12.12.2024 № 34006/6/16-31-07-08-06.

Відправлення не вручене під час доставки уповноваженій посадовій особі цього підприємства та повернуто з відміткою пошти адресат відсутній за вказаною адресою.

27.12.2024 від ТОВ ДІВЕСА отриманий відповідачем лист (вх. від 27.12.2024 № 68727/6/16-31- ЕКПП) з проханням надати документи перевірки з огляду на те, що вони на їх поштову адресу не надходили.

Головним управлінням ДПС у Полтавській області у відповідь на запит платника через електронний кабінет платника податків направлено лист від 02.01.2025 № 102/6/16-31-07-02-06 з копіями акта документальної позапланової невиїзної перевірки, акта про ненадання документів до перевірки та податкових повідомлень-рішень з розрахунками штрафних санкцій.

Порушення податкового законодавства в акті перевірки визначені за господарської операцією позивача, яка відбулась у вересні 2021 року, за якою ТОВ Дівеса придбало у ТОВ Мікстора (код 42493084) об`єкт незавершеного будівництва, будівлі літ.А-1, Б-1 (готовність 65%) за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Житомирська, б. 207а, на загальну суму ПДВ 7 998 000,0 грн.

ТОВ Мікстора на адресу ТОВ ДІВЕСА зареєстровано податкову накладну (відображена на ст. 5 акта перевірки). Суму ПДВ в розмірі 7 998 000 грн ТОВ ДІВЕСА включило до складу податкового кредиту за вересень 2021 року. Проведеним аналізом Фінансової звітності малого підприємства встановлено, що первісна вартість незавершених капітальних інвестицій (необоротні активи) на 31.12.2020 року складала 0,0 тис.грн (№ від 26.02.2021), на 31.12.2021 року 39990,0 тис. грн. (№ від 23.02.2022), на 31.12.2022 року 39990,0 тис. грн. (№ від 28.02.2023), на 31.12.2023 року 39990,0 тис. грн. (№ від 29.02.2024). Згідно реєстру нерухомого майна на ТОВ ДІВЕСА числиться об`єкт незавершеного будівництва, будівлі літ.А-1, Б-1 (готовність 65%) за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Житомирська, б. 207а, який знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер :01:656:0103.

У акті перевірки зазначено, що визначення суми податкових зобов`язань та нарахування при розрахунку показника рядка 19 Декларації (рядок 9 (колонка Б) Декларації) встановлено її заниження на 7969528 грн., що призвело до завищення на цю ж суму показника рядка 19 Декларації.

Рядок 1.1 декларації за період серпень 2024 операції, що оподатковуються за основною ставкою відображені операції з оренди приміщення за серпень 2024 року на суму ПДВ 1700,0 грн.

Рядок 4 декларації Нараховано податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Кодексу за операціями, що оподатковуються за основною ставкою за період серпень 2024 підприємством не задекларований показник.

Відповідачем в акті перевірки зазначені доводи, що придбання об`єкта незавершеного будівництва не використовується у господарській діяльності позивача, внаслідок чого відсутня розумна економічна причина (ділова мета) у такій операції.

Враховуючи вищевикладене, позивачем порушені пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 198.5 ст. 198 ПК України, оскільки господарська діяльність ТОВ ДІВЕСА не пов`язана з придбанням об`єкта незавершеного будівництва, при цьому компенсуючі зобов`язання з податку на додану вартість (далі ПДВ) не нараховані. ТОВ ДІВЕСА в порушення п. 198.5 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України не нараховане податкове зобов`язання з ПДВ на вартість об`єкта незавершеного будівництва, що не використовується у господарській діяльності у сумі 7998000,0 грн. грн. у.т.ч. за серпень 2024 у сумі 7998000,0 грн, позивачем протиправно не виписана та не зареєстровано податкова накладна в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму обсягу постачання (без ПДВ) за серпень 2024 року 39 990 000,0 грн.

Позивачем у свою чергу надані докази використання об`єкта незавершеного будівництва у господарській діяльності:

між ТОВ ДІВЕСА (Орендодавець) та ТОВ Лайфселл (Орендар) укладений договір оренди нерухомого індивідуально визначеного майна від 01.05.2023 №dn0098 відповідно до умов п. 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування об`єкт оренди (орендоване майно), згідно п. 1.2 даного Договору, з метою його використання для розміщення телекомунікаційного та іншого обладнання, а також здійснення експлуатації та обслуговування такого обладнання за місцем його розташування. Відповідно до п. 1.2, 1.3 договору Об`єкт оренди, згідно даного договору, складається з частини нежитлової будівлі об`єкту незавершеного будівництва, загальною площею 20кв.м.; Об`єкт оренди знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Житомирська, буд. 207-А;

між ТОВ ДІВЕСА (Замовник) та ТОВ ВКЦ КРОК (Виконавець) укладений договір про надання послуг з охорони об`єкта технічними засобами (охоронна та тривожна сигналізація) від 01.02.2024 №ТК0309/24/02, відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується надати послуги з охорони Об`єкту (розташований за адресою Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Житомирська, буд. 207а) у вигляді комплексу організаційно-технічних заходів;

між ТОВ ДІВЕСА (орендодавець) та ТОВ МЕТКРІПСЕРВІС ЛТД (орендар) укладений договір оренди складського приміщення від 16.12.2024 №16-12/24-ОП, відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове платне володіння та користування частину нежитлового приміщення площею 1554 кв. м, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вулиця Житомирська, будинок 207а (далі - Склад), у порядку й на умовах, передбачених цим Договором.

На виконання умов зазначених договорів, позивачем у встановленому законом порядку складені та подані на реєстрацію податкові накладні, долучені до матеріалів справи.

ТОВ ДІВЕСА надані пояснення, з метою розширення ведення господарської діяльності прийнятерішення про придбання нерухомого майна, а саме, об`єкти незавершеного будівництва, будівлі літ. А-1, Б-1, (готовність 65%), що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Житомирська, будинок 207а, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 (далі нерухоме майно).

Дане майно придбане у ТОВ МІКСТОРА (продавець) на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03.09.2021, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В., за реєстровим №539 (далі - Договір купівлі продажу). Позивачем сплачений до бюджету 1 % збору до Пенсійного фонду з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна у розмірі 479 880,00грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 03.09.2021 №5, 6, виписками по особовому рахунку ТОВ ДІВЕСА за період 30.09.2021 05.10.2021, а також, квитанціями від 03.09.2021 №22797WWX, 276H309NZX, за результатами даних взаємовідносин ТОВ Мікстора на адресу ТОВ ДІВЕСА зареєстрована податкова накладна від 03.09.2021 №1.

Згідно із п. 4. Договору купівлі-продажу, продаж нерухомого майна за домовленістю сторін вчиняється за 40 000 000 (сорок мільйонів) гривень 00 копійок, які Покупець сплатив, а Продавець одержав повністю до підписання цього договору шляхом безготівкового розрахунку відповідно до чинного законодавства.

04.09.2021 між ТОВ ДІВЕСА та ТОВ МІКСТОРА було укладено Договір про внесення змін до Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03.09.2021, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В., за реєстровим №539 (далі - Договір про внесення змін). Цей договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В., за реєстровим №543.

Відповідно до п. 2 Договору про внесення змін, сторони домовились виправити описку у п. 4 Договору купівлі-продажу та викласти його у наступній редакції:

п.4. Продаж нерухомого майна вчиняється за 47 988 000 (сорок сім мільйонів дев`ятсот вісімдесят вісім тисяч) гривень 00 копійок, які Покупець сплачує Продавцю шляхом безготівкового розрахунку відповідно до чинного законодавства в строк до 31.12.2021. Оплата може бути здійснена достроково.

Суму податку на додану вартість в розмірі 7 998 000,00 грн. ТОВ ДІВЕСА включена до складу податкового кредиту в податковій декларації за вересень 2021 року, у подальшому за результатами господарських операцій дана сума відображена у наступних звітних періодах у складі від`ємного значення податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 декларації), де відображалась станом на серпень 2024 року, зменшена до суми 7969528,00 грн. внаслідок погашення податкових зобов`язань, які виникали у товариства за період із вересня 2021 року по серпень 2024 року у сумі 28472,00 грн. (сальдо сум 7 998 000,00 грн. (вересень 2021 року) - 7969528,00 грн. (серпень 2024 року).

Позивачем наданий суду повний витяг інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - об`єкта незавершеного будівництва, з якого вбачається, що даний об`єкт незавершеного будівництва (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) 03.04.2021 зареєстрований за власниками-фізичними особами ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) на підставі свідоцтв про право на спадщину від 03.04.2021, та 03.04.2021 проданий на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 3-672, виданий 03.04.2021, ОСОБА_3 , а 26.04.2021 на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ "МІКСТОРА", серія та номер: б/н, виданий 23.04.2021, зареєстрований за ТОВ МІКСТОРА.

Відповідно до акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ "МІКСТОРА" від 23.04.2021 ОСОБА_3 вніс до статутного капіталу ТОВ "МІКСТОРА" об`єкт незавершеного будівництва (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) за вартістю 234635,00 грн.

У подальшому на підставі звіту оцінки майна об`єкта незавершеного будівництва (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) від 05.05.2021, визначена оціночна вартість даного майна у розмірі 39990000,00 грн.

Як зазначено вище судом, даний об`єкт незавершеного будівництва проданий 03.09.2021 ТОВ Мікстора позивачу за ціною 47 988 000,00 грн., дані відомості наявні у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - об`єкта незавершеного будівництва, з якого вбачається, що даний об`єкт незавершеного, об`єкт незавершеного будівництва (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) розміщений на земельній ділянці кадастровий номер: :01:656:0103, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги, площа: 0.602 га.

Відповідно до отриманої інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку на запит суду від 06.03.2025, земельна ділянка кадастровий номер: :01:656:0103 перебуває в оренді ОСОБА_4 з 0.07.2014, цільове призначення - 03.03 для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання - фактичне розміщення об`єктів незавершеного будівництва, власником земельної ділянки зазначена територіальна громада міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради.

Представник позивача повідомив у судовому засіданні, що позивач не оформлював право користування земельною ділянкою кадастровий номер: :01:656:0103, доказів сплати оренди за користування земельною ділянкою із 03.09.2021 суду не надав.

Відповідач додатково надав на вимогу суду декларації з податку на додану вартість, фінансову звітність ТОВ Дівеса та ТОВ Мікстора, інформацію про господарські операції ТОВ Дівеса відображені в Єдиному реєстрі податкових накладних за період з 01.09.2021 по 31.08.2024, а також інформацію про відсутність відомостей щодо виплат орендної плати за земельну ділянку, кадастровий номер :01:656:0103, на якій знаходиться об`єкт незавершеного будівництва (будівля літ. А-1, Б-1 (готовність 65%) за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Житомирська, б. 207а. Зазначена земельна ділянка адмініструється ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

Суд констатує, що дотримання ТОВ ДІВЕСА норм податкового чи цивільного законодавства в частині оплатного користування земельною ділянкою (яка налед, кадастровий номер :01:656:0103, на якій знаходиться об`єкт незавершеного будівництва (будівля літ. А-1, Б-1 (готовність 65%) за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Житомирська, б. 207а, не є підставами та предметом спору у даній справі.

Суд не надає оцінку даним правовідносинам в частині оподаткування земельної ділянки, кадастровий номер :01:656:0103, платою за землю, або наявністю обставин кондикції визначених статтею 1212 Цивільного кодексу України.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, спірні правовідносини виникли в частині оподаткування операції придбання об`єкта незавершеного будівництва та відображення її результатів у сумах податкового кредиту декларації з ПДВ у вересні 2021 року, а у подальшому перенесення показника податкового кредиту у сумі 7 998 000,00 грн. до від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, яка обраховується у перевіреному відповідачем періоді (серпень 2024 року) у сумі 7969528,00 грн. Відповідачем здійснений висновок в акті перевірки, що позивач неправомірно відніс до суми податкового кредиту у вересні 2021 року суму 7 998 000,00 грн., оскільки придбання об`єкта незавершеного будівництва не пов`язане із господарською діяльністю позивача та у такій операції відсутня розумна економічна причина (ділова мета), що є порушенням ряду норм ПК України, що зазначені у висновках акту перевірки.

Щодо обставин проведення позапланової невиїзної перевірки.

Судом встановлені обставини, що перевірка проведена на підставі наказу від 03.10.2024 №2887-п в порядку підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, статті 79 ПК України.

Копія наказу та повідомлення про проведення перевірки направлені позивачу 04.10.2024 поштою рекомендованим відправленням, не вручені за податковою адресою ТОВ Дівеса 08.10.2024.

Перевірка розпочалась 04.11.2024, таким чином судом встановлені обставини дотримання контролюючим органом вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень, крім того, необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього (постанова судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №810/3116/18).

У постанові від 9 жовтня 2018 року у справі № 820/1864/17 Верховний Суд зазначив, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків. При цьому, такий висновок у справі № 820/1864/17 Верховний Суд висловлював також при встановленому судами попередніх інстанцій факті виконання контролюючим органом вимог чинного податкового законодавства щодо направлення копії наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків.

Згідно із пунктом 42.5 статті 42 ПК України, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Декларація із ПДВ за серпень 2024 року (вх. № від 17.09.2024) подана позивачем 17.09.2024, перевірка фактично проводилась з 04.11.2024 по 08.11.2024, а грошові зобов`язання за результатом перевірки визначені контролюючим органом платнику податку на підставі податкових повідомлень-рішень від 11.12.2024 з урахуванням зупинення строків давності на час карантину та воєнного стану по 31.07.2023 (включно), строк давності визначений ст. 102 ПК України для визначення грошових зобов`язань із ПДВ платнику податку не пропущений контролюючим органом.

Щодо правомірності проведення перевірки.

У змісті позову відсутні дані щодо незаконності проведення перевірки, у той же час суд враховує правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 21.05.2024 у справі №440/8798/22, якщо перевірка незаконна то суд не має права переходити до аналізу та оцінки суті встановлених під час перевірки порушень податкового або іншого законодавства, і у змісті рішення суду не повинно бути мотивів та висновків суду щодо суті порушень податкового законодавства, встановлених під час податкової перевірки.

Суд також враховує неодноразові висновки Верховного Суду, що на новому розгляді справи, платник податку може посилатись на обставини незаконної перевірки, які не були зазначені під час первинного розгляду справи судом.

Судом не встановлені обставини порушення порядку проведення перевірки, які не є формальними, або які встановлюють кумулятивний ефект достатній для скасування оспорюваних рішень внаслідок порушення процедури проведення перевірки (контролю).

З огляду на встановлені обставини, суд не досліджує у подальшому дане питання, та встановлює обставину, що перевірка проведена в порядку визначеному законом.

Додатково суд звертає увагу, що представник позивача у судових засіданнях не акцентував увагу на порушенні порядку проведення перевірки а на полягав наданні оцінки судом саме наявності чи відсутності порушення платником норм податкового законодавства.

Вважаючи, що відповідачем прийняті протиправні податкові повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з цим позовом до даного відповідача.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Вимоги для підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - так само). Згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Для цілей оподаткування вважається, що операція, здійснена з нерезидентами, не має розумної економічної причини (ділової мети), якщо:

головною ціллю або однією з головних цілей операції є несплата (неповна сплата) суми податків та/або зменшення обсягу оподатковуваного прибутку платника податків;

у зіставних умовах особа не була б готова придбати (продати) такі товари, роботи (послуги), нематеріальні активи, інші предмети господарських операцій, відмінні від товарів, у непов`язаних осіб.

Цей підпункт застосовується для цілей статті 39 цього Кодексу, в тому числі при доведенні обставин, що свідчать про відсутність ділової мети, у випадках, визначених пунктом 140.5 статті 140 цього Кодексу, які передбачають застосування відповідних положень статті 39 цього Кодексу.

Згідно із підпунктом г пунктом 198.5 статті 198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового)періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 ст. 200 ПК України визначено, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 ст. 200 ПКУ, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні(податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200 прим. 1.3 ст. 200 прим. 1 ПКУ на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу.

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200 прим. 1.3 ст. 200 прим. 1 ПКУ на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Не підлягає бюджетному відшкодуванню сума від`ємного значення, до розрахунку якої включено суми податку, сплачені отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам товарів/послуг, які використані або будуть використані в операціях з першого постачання житла (об`єктів житлової нерухомості), неподільного житлового об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта житлової нерухомості. Суми такого від`ємного значення зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду до її повного погашення податковими зобов`язаннями (пункту 200.4-2 статті 200 ПК України в редакції Закону України № 3317-IX від 10.08.2023, чинній на час виникнення спірних правовідносин у серпні 2024 року).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 ПКУ, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 102.5 ст. 102 ПК України, заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених ПКУ, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем виникнення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Згідно з пп. а пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПК України, заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності, є безнадійною заборгованістю.

Пунктом 123.1 статті 123 ПК України встановлено, що вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Пунктом 123.2 статті 123 ПК України (у редакції із 01.01.2021) визначено, що діяння, передбачені пунктом 123.1 (крім діянь, передбачених пунктом 123.2-1) цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до публічних роз`яснень контролюючих органів ДПС України, які розміщені у веб сторінках таких органів, міститься узагальнюючий висновок:

Враховуючи викладене, незалежно від того, чи минуло 1095 днів з дати виникнення податкового кредиту, оплачений залишок від`ємного значення податку, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, відображається в податковій декларації з ПДВ, до повного його погашення (посилання: https://cvp.tax.gov.ua/media-ark/news-ark/625854.html, https://zak.tax.gov.ua/media-ark/news-ark/print-626242.html, https://od.tax.gov.ua/media-ark/news-ark/print-814166.html, тощо).

Суд враховує дані роз`яснення контролюючого органу в контексті правової доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), про який зазначено в листі ДПС України від 16.12.2021 № 27868/7/99-00-07-06-01-07, а також з урахуванням принципу належного урядування та добросовісної поведінки, як контролюючого органу, так і платника податку.

Наказом Міністерства фінансів від 13.01.2022 № 11 Про затвердження Узагальнюючої податкової консультації щодо щодо практичного застосування комплексу норм стосовно наявності розумної економічної причини (ділової мети) (далі УПК №11) під час проведення перевірок контролюючими органами визначені роз`яснення застосування норм Податкового кодексу України (далі - Кодекс) з урахуванням змін, передбачених Законами України від 16 січня 2020 року №466-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" (далі - Закон N 466), від 14 липня 2020 року N 786-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо функціонування електронного кабінету та спрощення роботи фізичних осіб - підприємців" (далі - Закон N 786) та від 17 грудня 2020 року N 1117-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збору даних та інформації, необхідних для декларування окремих об`єктів оподаткування" (далі - Закон N 1117), якщо інше не зазначене окремо.

Оприлюднена УПК №11 на веб сайті Міністерства фінансів України за посиланням: https://mof.gov.ua/uk/set-of-summarizing-tax-consultations.

Відповідно до розділу I. Вимоги Кодексу щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) УПК №11, абзацом шостим підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 розділу I Кодексу прямо передбачено, що цей підпункт застосовується для цілей статті 39 розділу I Кодексу, в тому числі при доведенні обставин, що свідчать про відсутність розумної економічної причини (ділової мети), у випадках, визначених пунктом 140.5 статті 140 розділу III Кодексу, які передбачають застосування відповідних положень статті 39 розділу I Кодексу.

Міністерством фінансів України видано Узагальнюючу податкову консультацію щодо застосування ділової мети під час проведення перевірок (УПК №11), відповідно до якої механізм застосування вимог щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) для цілей контролю за дотриманням правил трансфертного ціноутворення, передбачено підпунктом 39.2.2.12 підпункту 39.2.2 пункту 39.2 статті 39 розділу I Податкового Кодексу. У цій узагальнюючій податковій консультації розглядаються норми Податкового Кодексу щодо ділової мети, зокрема: вимоги Податкового Кодексу щодо наявності "розумної економічної причини (ділової мети)", її особливості та алгоритм застосування норм Податкового Кодексу, що пов`язані з ідентифікацією контрольованих операцій, їх аналізом, проведенням відповідного коригування (https://nvp.tax.gov.ua/media-ark/news-ark/558198.html)

Згідно із підпунктом 14.1.173 пункту 14.1 статті 14 ПК України, узагальнююча податкова консультація - оприлюднення позиції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, що склалася за результатами узагальнення індивідуальних податкових консультацій, наданих контролюючими органами платникам податків, та/або у разі виявлення обставин, що свідчать про неоднозначність окремих норм такого законодавства.

Пунктом 52.6 статті 52 ПК України встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, проводить періодичне узагальнення індивідуальних податкових консультацій, а також аналізує обставини, що свідчать про неоднозначність окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, шляхом надання узагальнюючих податкових консультацій, які затверджуються наказом цього органу.

Узагальнюючі податкові консультації підлягають оприлюдненню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, протягом п`яти календарних днів з дня їх надання.

З огляду на викладене, суд використовує УПК №11, як джерело права, в контексті офіційного централізованого тлумачення норм ПК України контролюючим органом, тобто державою.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Суд здійснює наступні висновки у контексті спірних правовідносин.

Щодо застосування концепції ділової мети у редакції норми пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України із 23.05.2020.

Оновлена концепція ділової мети пов`язана із запровадженням нового підходу щодо застосування даного правила оподаткування тільки до певних видів операцій, за наявності певних законодавчих підстав із 23.05.2020, з урахуванням змін із 01.01.2021(Закон України 17 грудня 2020 року № 1117-IX Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збору даних та інформації, необхідної для декларування окремих об`єктів оподаткування).

На підставі Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві від 16 січня 2020 року № 466-IX з 23.05.2020 запроваджені нові правила в оподаткуванні щодо застосування концепції ділової мети, такі правила застосовуються виключно для цілей трансфертного ціноутворення в порядку статті 39 ПК України та може впливати на виникнення збільшувальних податкових різниць, визначених пп.140.5.21 ст. 140 ПК України, і тільки в операціях із нерезидентами.

Законодавець оновив правила щодо застосування ділової мети із 23.05.2020, таке правило застосовується не до всіх операцій, а виключно до операцій із нерезидентами, і якщо одночасно на такі правила поширюються або вимоги статті 39 ПК України, або пп.140.5.21 ст. 140 ПК України із підтвердженням ціни операції на дотримання принципу витягнутої руки на підставі правил визначених у трансфертному ціноутворенні в нормах статті 39 ПК України.

Аналогічна позиція викладена в УПК №11 Міністерства фінансів України та численних роз`ясненнях органів ДПС на їх веб сайтах, які наявні у вільному публічному доступі.

З огляду на викладене, контролюючий орган не тільки протиправно застосовував пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України в редакції із 23.05.2020 до операцій двох резидентів у вересні 2021 року, але й всупереч офіційній позиції ДПС України та Міністерства фінансів України, що є суперечливою недобросовісною поведінкою контролюючого органу.

Представники сторін у судовому засіданні не змогли надати суду ствердні переконливі відповіді на питання чи застосовується ділова мета до операції, стосовно якої проведена дана невиїзна документальна перевірка. Такі доводи також відсутні і у заявах сторін по суті спору.

За змістом статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пункті 83 постанови від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Таким чином, суд констатує, що відповідач в акті перевірки помилково застосував пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України до операцій між двома резидентами України.

Судом не виявлені в Єдиному державному реєстрі судових рішень правові висновки Верховного Суду щодо застосування пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України в редакції Закону України від 16 січня 2020 року № 466-IX із 23.05.2020 саме до операцій резидентів України, які відбулись після 23.05.2020.

Щодо зв`язку із господарської діяльністю операції позивача із придбання об`єкта незавершеного будівництва.

Судом встановлені обставини, що об`єкт незавершеного будівництва використовується позивачем в господарській діяльності, суду надані договори пов`язані із використанням та охороною даного об`єкта незавершеного будівництва.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У нормах Податкового кодексу України відсутні норми щодо заборони включати залишок від`ємного значення податку, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, в податковій декларації з ПДВ, до повного його погашення.

Суд зазначає, що розділ V ПК України визначає спеціальні правила оподаткування операцій ПДВ від розділу ІІІ Кодексу щодо визначення податку на прибуток за результатами господарської діяльності платника податку.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Поведінка платника податку в частині виконання податкового обов`язку та контролюючого органу в межах податкового контролю повинні відповідати принципу добросовісності (правова доктрина Venire contra factum proprium), тобто дії не повинні бути за своїм змістом непослідовними чи суперечливими, що дозволяє встановлювати обставини справи на підставі поданих доказів поза розумним сумнівом.

Додатково дії контролюючого органу повинні відповідати належному урядуванню, за яким процедура визначення грошових зобов`язань платнику податків буде відбуватись із неухильним дотриманням закону та із превалюванням рішень та інтересів платника податку (доктрина - in dubio pro tributario, дослівно з латини - до платника з повагою).

З огляду на викладені висновки та матеріали справи, судом встановлена обставина, що операція позивача із придбання об`єкта незавершеного будівництва пов`язана із господарською діяльністю платника податку.

Щодо виходу контролюючим органом за межі періоду перевірки, методологічних та арифметичних розрахунків грошових зобов`язань позивчу.

Перевірка відповідачем проведена за період серпень 2024 року.

Згідно із пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

У висновках акту перевірки та розрахунках штрафних (фінансових) санкцій до податкових повідомлень-рішень № 2 від 11.12.2024, яким зменшений розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 7 969 528,00 грн.; № 2 від 11.12.2024, яким визначене грошове зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 35 590,00 грн., у тому числі: 28472,00 грн. за основним платежем та 7 118,00 грн. за штрафними санкціями; № 2 від 11.12.2024, яким застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 3 400,00 грн. за не реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, зазначений період порушення податкового законодавства серпень 2024 року.

У акті перевірки відсутнє зазначення про те, що позивач неправомірно включив суму 7 998 000,00 грн. до податкового кредиту у вересні 2021 року, яка у подальшому включалась до обрахунку від`ємного значення податку на додану вартість, внаслідок її включення до податкового кредиту наступного звітного періоду.

Також в акті перевірки відсутній обрахунок суми зменшеного розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 7 969 528,00 грн., що така сума складається виключно із сум податкового кредиту за результатом операцій із придбання незавершеного будівництва у вересні 2021 року, оскільки позивач за період із вересня 2021 року міг мати інші господарські операції, які впливали на формування показника від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 7 969 528,00 грн. у декларації за серпень 2024 року.

У декларації за вересень 2021 року, у рядку 21 зазначено, що сума 7498157,00 грн. включається до суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, а не вся сума 7 998 000,00 грн. за операцією із придбання об`єкта незавершеного будівництва.

Додатково суд встановив, що в акті перевірки зазначено, що у додатку 2 до декларації за серпень 2024 року відображений обрахунок суми від`ємного значення 7969528,00 грн., яка складається із сум 6969528,00 грн. за вересень 2021 року, 1000000,00 грн. за листопад 2021 року, тобто за інших господарських операцій у листопаді 2021 року, які не відображені та не досліджені в акті перевірки.

Таким чином, відповідач, зменшуючи розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 7 969 528,00 грн. у серпні 2024 року, вийшов з межі періоду перевірки, адже порушення в акті перевірки встановлено щодо операції позивача, яка відбулась у вересні 2021 року, а сума від`ємного значення сформована на підставі сум податкового кредиту за вересень та листопад 2021 року, тобто поза межами звітного періоду серпня 2024 року.

Представник позивача у судовому засіданні та у заявах по суті спору не зміг пояснити суду арифметичний та методологічний обрахунок суми податкових зобов`язань 28472,00 грн. за серпень 2024 року, на якій правовій підставі платнику податків визначена дана сума до сплати.

Судом логічно вбачається, що даний обрахунок є різницею (сальдо) двох сум податкового кредиту та від`ємного значення 7 998 000,00 грн. (вересень 2021 року) - 7969528,00 грн. (серпень 2024 року).

У той же час, навіть, якщо допустити виключення завищеної від`ємного значення (податкового кредиту) суми 7969528,00 грн. із обрахунку податкового кредиту за серпень 2024 року (рядок 16.1 декларації), то позивача залишається податковий кредит у сумі 1700,00 грн. (рядок 10.1, 17 декларації за серпень), який погашає податкові зобов`язання у сумі 1700,00 серпня 2024 року (рядок 1.1, 9 декларації).

Також така поведінка відповідача щодо визначення грошових зобов`язань платнику податку виходить за межі перевіряємого періоду серпня 2024 року.

Таким чином, визначене позивачу грошове зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 35 590,00 грн., у тому числі: 28472,00 грн. за основним платежем та 7 118,00 грн. за штрафними санкціями, є протиправним.

Щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 3 400,00 грн. за не реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних у розмірі на загальну суму обсягу постачання (без ПДВ) за серпень 2024 року 39 990 000,0 грн., то суд констатує наступне.

В змісті акту перевірки та представник відповідача в судовому засіданні не надали суду відомостей щодо дати, якою необхідно зареєструвати позивачу таку податкову накладну, тобто відсутня встановлена дата виконання обов`язку позивачем.

В акті перевірки зазначена дата серпень 2024 року. Одночасно дане порушення пов`язане із віднесенням суми ПДВ 7 998 000,00 грн. до податкового кредиту за вересень 2021 року.

Відповідачем в акті перевірки не зазначена конкретна дата, та за яких обставин операція із придбання об`єкта незавершеного будівництва не пов`язана із господарською діяльністю позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні не зміг пояснити суду, з яких підстав операція здійснена у вересні 2021 року перестала мати зв`язок із господарською операцією позивача у серпні 2024 року, та яка конкретна дата визначена позивачу для виконання обов`язку щодо реєстрації податкової накладної у серпні 2024 року.

З огляду на викладені порушення відповідачем щодо виходу за межі періоду перевірки, відсутності обґрунтування в акті перевірки арифметичних та методологічних обрахунків позивачу грошових зобов`язань суд доходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення є протиправними, а порушення порядку визначення грошових зобов`язань платнику податків несуть кумулятивний ефект для встановлення очевидної протиправності висновків акту перевірки.

Щодо податкового повідомлення-рішення №2 від 11.12.2024, яким застосовані штрафна (фінансова) санкція у розмірі 1020,00 грн. за ненадання документів під час перевірки, то з урахуванням протиправності встановлення відповідачем порушень в акті перевірки, суд зазначає про протиправність даного податкового повідомлення-рішення, оскільки позивачу окремого запиту про надання документів під час перевірки не направлений відповідачем.

Також суд враховує, вимоги пункту 85.4 статті 85 ПК України, що відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки, а враховуючи, що перевірка проводилась упродовж п`ти робочих днів (04.11-08.11.2024), то платнику податків не вручений запит до початку її 04.11.2024.

Відповідач не позбавлений права змінити вид перевірки та за необхідності призначити виїзну позапланову перевірку платника податку, замість невиїзної.

Судом встановлено, що відповідачу було відомо перед початком проведення невиїзної документальної перевірки про фактичне неотримання позивачем поштою наказу та повідомлення.

З огляду на викладене, податкове повідомлення-рішення №2 від 11.12.2024 підлягає скасуванню судом.

Інші доводи сторін не впливають на вищевикладені висновки суду та їх не спростовують.

В акті перевірки мають бути деталізовані обставини податкового правопорушення, зокрема первинні документи, що підтверджують показники, які відображені платником податків у податковій звітності та використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансова, статистична та інша звітність, пов`язана з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладений на контролюючі органи (Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №520/3141/19).

Детальне відображення в акті податкової перевірки змісту виявлених порушень - обов`язкова умова вчинення податковим органом подальших дій щодо притягнення платника до податкової відповідальності, застосування механізмів примусового стягнення податку, а також слугує гарантією дотримання прав платника. Факти податкових порушень, не зафіксовані в акті перевірки, не можуть слугувати підставою для притягнення платника до відповідальності. (висновок у постанові Верховного Суду від 11.11.2021 у справі №420/1878/19)

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 73 КАС встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частин першої, третьої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимог и та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції. Суд визначив, що …адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Відповідач у справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування наявності в діях позивача ознак неправомірності, а відтак і правомірності вчинених ним дій та прийнятих оскаржених рішень.

Суд задовольняє позов та визнає протиправними та скасовує податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області від 11.12.2024 №2, №2, №2, №2.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Таки чином, в контексті обставин даної справи судом надана оцінка та відповідь на всі доводи позивача та відповідача, які можуть вплинути на правильне вирішення спору.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем сплачений судовий збір у сумі 24224,00 грн.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 24224,00 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частин 1 - 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави .

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат .

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Даних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 при розгляді справи 200/14113/18-а.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до наданих до позовної заяви документів позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн.

Так, на підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надано: договір про надання правової допомоги, акт наданих послуг, ордер, а також адвокатом описаний детально обсяг наданої правничої допомоги у клопотанні про долучення доказів.

Відповідно до акту наданих послуг, зазначені детальні види надання правничої допомоги адвокатом позивачу.

Суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України виходить із того, що дана справа відноситься до незначної складності; розгляд справи проведено без участі сторін, при цьому розмір гонорару визначено відповідно до умов договору про надання правової допомоги, співмірний об`єму наданих послуг та значенню справи для позивача.

Суд відхиляє доводи відповідача у запереченнях стосовно відсутності документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу з огляду на те, що позивачем не надано квитанцій або інших розрахункових документів належної форми, що підтверджують фактичну оплату послуг.

Суд зазначає, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 727/4597/19, від 14.05.2020 у справі № 344/7365/16-а, від 15.09.2021 у справі № 440/4206/19, від 20.09.2022 у справі № 120/4666/21-а.

Отже, заявлена сума витрат на правову допомогу є документально підтвердженою та обґрунтованою.

У постанові Верховного Суду від 20 серпня 2024 року у справі №420/22020/23, зазначено, що питання, які стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статі 134 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду за умови, якщо до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, з аналізу вищенаведених норм процесуального законодавства вбачається, що для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 21.01.2021 у справі №280/2635/20, для відшкодування витрат на правничу допомогу докази оплати послуг адвоката не потрібні.

Верховний Суд у постанові у справі № 727/4597/19 від 16 квітня 2020 року зазначив, що адвокат має право на вимогу клієнта видати документ, складений у довільній формі (наприклад, квитанцію або довідку), який підтверджує факт отримання коштів від клієнта.

У постанові Верховного Суду від 29.08.2024 у справі № 560/10132/21 зазначено, що збір доказів для звернення до суду є складовою витрат на правничу допомогу.

Позиція Європейського суду з прав людини щодо витрат на правничу допомогу є послідовною: відшкодуванню підлягають витрати, які є фактичними, необхідними та розумними за своїм розміром (рішення у справі "Савін проти України", заява №34725/08, пункт 97; "Карабуля проти Румунії", заява №45661/99, пункт 180). Це підтверджує правомірність застосованого підходу щодо визначення співмірності витрат на правничу допомогу.

З урахуванням наданих доказів суд визнає, що витрати на правничу допомогу належним чином підтверджені.

Обов`язок суб`єктів владних повноважень утримуватися від дій, які порушують права осіб, включає і обов`язок компенсувати витрати на їхній захист. Це відповідає підходу, закріпленому в пункті 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(81)7, згідно з якими сторона, яка виграла справу, має право на відшкодування розумних витрат.

Суд також враховує положення пункту 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи (КМРЄ) державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя (on measures facilitating access to justice) №R(81)7, згідно з якими за винятком особливих обставин сторона, яка виграла справу, в принципі має одержувати від сторони, яка програла справу, відшкодування видатків і витрат, включаючи гонорари адвокатам, котрі вона небезпідставно понесла в зв`язку із провадженням.

Водночас, незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", заява №71660/11, пункт 95).

У справі "Бєлоусов проти України" (заява №4494/07, пункти 115-116) Суд зазначив, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Як видно з матеріалів справи, п. Бущенко представляв заявника протягом провадження у Суді, отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром "фактично понесеними" (див. вищезазначене рішення у справі "Савін проти України", заява №34725/08, пункт 97); Суд зазначає, що вже постановляв у деяких справах, що суми відшкодування судових та інших витрат можуть бути сплачені безпосередньо на рахунки представників заявників (див., наприклад, рішення у справах "Тогджу проти Туреччини", заява №27601/95, пункт 158; "Начова та інші проти Болгарії" [ВП], заяви №43577/98 і №43579/98, пункт 175; "Імакаєва проти Росії", заява №7615/02; "Карабуля проти Румунії", заява №45661/99, пункт 180).

Верховним Судом сформовано усталену практику з питань стягнення витрат на правничу допомогу. Так, Верховний Суд у постановах від 14 листопада 2019 року у справі №826/15063/18 та від 22 жовтня 2021 року у справі №160/7922/20 виходив з того, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2025 року у справі №240/32993/23.

Щодо розміру витрат на правничу допомогу, то суд зазначає, що розмір 20000,00 грн., з урахуванням обставин даного спору не є співмірним із складністю справи, витраченим часом та обсягом наданих послуг. Враховуючи об`єм наданих послуг адвокатом, під час надання позивачу правничої допомоги та з огляду на відсутність з боку відповідача клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги відповідно до частини сьомої статті 134 КАС України, суд дійшов висновку, що співмірним із складністю справи та наданою адвокатом правничою допомогою є розмір витрат на правничу допомогу у сумі 10000,00 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що такі витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки витрати на правничу допомогу суд задовольняє частково.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІВЕСА" (вул. Чумацький Шлях, б. 64Д, оф. 104, м. Полтава, Полтавська область, 36010, ) до Головного управління Державної податкової служби в Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області від 11.12.2024 №2, №2, №2, №2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІВЕСА" судові витрати зі сплати судового збору 24 224,00 грн. (двадцять чотири тисячі двісті двадцять чотири гривні) та витрати на правничу допомогу у сумі 10 000, 00 грн. (десять тисяч гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене 07.05.2025.

Суддя В.І. Бевза