Справа № 953/2308/25
Суддя: Демченко С. В.
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 953/2308/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2025 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Демченко С.В.,
секретар судового засідання Кошова О.В.,
учасники справи:
відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
12 березня 2025 року ОСОБА_1 засобами «Електронний суд» звернувся до суду з адміністративною позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_5 , у якому просив скасувати постанову № 4991 від 05 березня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-3 КУпАП, а провадження у справі закрити. Крім того, просив суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для ІНФОРМАЦІЯ_5 , судовий збір у розмірі 484 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05 березня 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 склав стосовно нього постанову № 4991 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-3 КУпАП. Позивач вважає, що постанова не відповідає вимогам закону, винесена з порушенням матеріального та процесуального права. Зазначив, що Правилами військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженими Постановою КМУ № 1487 від 30 грудня 2022 року визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) ТЦК та СП до ТЦК та СП у строки, зазначені у відповідних документах для проходження медичного огляду, а також проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я відповідно до рішення комісій з питань взяття на військовий облік, призовних комісій або військово-лікарських комісій районних (міських) ТЦК та СП. З аналізу викладених положень слідує, що ініціатором проходження ВЛК є ТЦК та СП, а не військовозобов`язаний, та у разі ненаправлення представниками ТЦК та СП військовозобов`язаного на проходження ВЛК, відсутні підстави стверджувати про порушення з боку військовозобов`язаного щодо несвоєчасного проходження ВЛК. Вказані обставини свідчать про те, що посилання в оскаржуваній постанові на порушення військового обліку є хибними. Зауважив на тому, що він перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 , облікові дані уточнено вчасно, що підтверджується відомостями з Резерв+. При цьому направлення на проходження ВЛК йому було видане представниками ІНФОРМАЦІЯ_7 , а не ІНФОРМАЦІЯ_8 , що суперечить вимогам чинного законодавства. Зазначив, що його було направлено на ВЛК у той же день, чим позбавили його можливості зібрати необхідну медичну документацію щодо стану здоров`я. На прохання видати повістку на іншу дату, йому було категорично відмовлено. Враховуючи викладене, вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14 березня 2025 року адміністративну позовну заяву було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали. У встановлений законом строк позивач усунув недоліки позовної заяви.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24 березня 2025 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2025 року залучено до участі у справі як співвідповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 у судове засідання не з`явився про час, дату та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 у судове засідання не з`явився про час, дату та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилались сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи, оцінивши ці докази в сукупності, визнає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що 05 березня 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення № 4991, на підставі якої ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-3 КУпАП України, та на нього накладений штраф у розмір 25 500 грн.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, 05 березня 2025 року під час здійснення прийому ОСОБА_1 в ІНФОРМАЦІЯ_9 був встановлений факт порушення ним правил військового обліку. Відповідно до наявних в ІНФОРМАЦІЯ_3 даних останній медичний огляд ОСОБА_1 проходив більше ніж 1 рік. Згідно з вимогами абз. 3 п. 3.2 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 № 402, повторний медичний огляд військовозобов`язаних проводиться один раз на 5 років. Тому ІНФОРМАЦІЯ_10 було видано направлення від 05 березня 2025 року № 2796 на проходження медичного огляду, але ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 5 п. 1 Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних, викладених у додатку 1 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого ПКМУ від 30.12.2022 № 1487 (зі змінами), абз. 8 ч. 3, абз. 3, 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
З долученої до матеріалів справи копії довідки, виданої ІНФОРМАЦІЯ_11 № 4/401540 від 17 квітня 2001 року вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_12 з 17 травня 2001 року.
Як вбачається з Витягу з додатку «Резерв +», ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, дані уточнено вчасно 10 липня 2024 року.
Приписами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
За змістом ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 7 КУпАП гарантовано, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1 статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно із ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 513/899/16-а.

Як встановлено ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Положеннями ст. 235 КУпАП України встановлено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Положеннями КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку (ст. 210) та порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (ст. 210-1).

Відповідно до ч. 1 ст. 210 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Положеннями частини 3 статті 210 КпАП України встановлено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП встановлено, що адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 3 статті 210-1 КпАП України встановлено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Зазначені норми (ч. 3 ст. 210 та ч. 3 ст. 210-1 КУпАП) є бланкетними, при їх застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку, мобілізаційної підготовки та запровадження в Україні особливого періоду.

Водночас, судом встановлено, що постанову № 4991 про накладення адміністративного стягнення винесено по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-3 КУпАП, якої не існує.

Відтак, при розгляді справи про адміністративне правопорушення посадовою особою здійснено кваліфікацію дій позивача за статтею, якої не міститься в КУпАП, у зв`язку з чим суд визнає таку постанову незаконною.

Окрім того, у тексті постанови містяться посилання на норми законодавства, які станом на день складання оскаржуваної постанови були виключені з нормативно-правових актів, зокрема абзац третій пункту 3.2 глави 3 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що постанова № 4991 від 05 березня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-3 КУпАП, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-3 КУпАП підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 210-3 КУпАП підлягає закриттю.

Відповідно до статті 139 КАС України у зв`язку із задоволенням позову суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат по сплаті судового збору у сумі 484 гривень.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу позивач подав, зокрема договір про надання правової допомоги від 11 березня 2025 року, акт про надання адвокатських послуг до договору б/н від 11 березня 2025.

Відповідно до акту про надання адвокатських послуг до договору б/н від 11 березня 2025 року, адвокатом Насарая А.В. були надані ОСОБА_1 такі юридичні послуги: дослідження документів та надання правової консультації щодо скасування в судовому порядку постанови № 4991 від 05 березня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності, вартість послуг 1 500 грн, складання позовної заяви та заяви про забезпечення позову для подання до суду за підписом клієнта, варіть послуг 4 500 грн. Загальна вартість наданих послуг становить 6 000 грн.

Враховуючи складність цієї справи, перелік послуг, що були надані позивачу та зважаючи, що судовий розгляд проведений за відсутності учасників справи, суд дійшов висновку, що справедливим і співмірним буде зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи до 5000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 72-78, 242, 243, 244, 246, 286, 134, 132 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 № 4991 від 05 березня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-3 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 25 500 гривень, а провадження у справі - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ;

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Суддя С.В. Демченко