Справа № 460/4880/25
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 травня 2025 року м. Рівне №460/4880/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

доГоловного управління Пенсійного фонду України в Луганській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком №08 від 05.01.2025 та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши спірні періоди роботи.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що має право на пенсію. Проте, відповідач безпідставно відмовив йому у призначенні пенсії через недостатність страхового стажу. Крім того, позивач вказує, що надав всі необхідні документи для призначення пенсії. Однак, відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу період роботи з 01.09.1982 по 01.07.1983, з 28.03.2002 по 31.12.2003, з 01.11.2011 по 01.12.2012, з 28.11.2022 по 01.02.2023. На підставі вищенаведеного, просив суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою суду від 31.05.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами письмового позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Відповідач подав відзив до суду, в якому вказав, що підстав для призначення позивачу пенсії немає, оскільки первинними документами не підтверджено, що позивач має необхідний страховий стаж. Зокрема, пояснює, що до страхового стажу не зараховано:

навчання в Рівненському державному педагогічному інституті ім. Д.З. Мануїльського за довідкою від 04.11.2024 №299-01/1-17 виданою Рівненським державним гуманітарним університетом:

- з 01.09.1982 по 01.07.1983, оскільки в наказах на зарахування та відрахування зазначено прізвище « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним заявника « ОСОБА_3 »;

- з 18.04.1985 по 30.05.1985, оскільки позивача поновлено в складі студентів 2 курсу у зв`язку з поверненням із лав Радянської Армії наказом від 31.05.1985;

ведення підприємницької діяльності:

- з 28.03.2002 по 31.12.2003, оскільки позивачем не надано документів про сплату страхових внесків, передбачених абзацами 2-3 пункту 4 Порядку № 637 та в Реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості про звітність до Пенсійного фонду щодо нарахування заробітної плати та сплати страхових внесків;

- з 01.01.2004 по 31.12.2010, з 01.01.2011 по 30.11.2011, у зв`язку з відсутністю в Реєстрі застрахованих осіб звітності до Пенсійного фонду щодо нарахування заробітної плати та сплати страхових внесків.

Таким чином, відповідач стверджує, що у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому просить відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , 28.01.2025 звернувся до Головного управляння Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно принципу екстериторіальності заяву передано на розгляд ГУ ПФУ в Луганській області.

Рішенням №08 від 05.02.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу - 31 рік (наявний страховий стаж за даними ПФУ 27 років 7 місяців 9 днів)

Додатково повідомлено позивача щодо не зарахування до страхового стажу :

- навчання в Рівненському державному педагогічному інституті ім. Д.З. Мануїльського за довідкою від 04.11.2024 №299-01/1-17, виданою Рівненським державним гуманітарним університетом: з 01.09.1982 по 01.07.1983, оскільки в наказах на зарахування та відрахування зазначено прізвище « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним заявника « ОСОБА_3 »;

- ведення підприємницької діяльності:

- з 28.03.2002 по 31.12.2003, оскільки позивачем не надано документів про сплату страхових внесків, передбачених абзацами 2-3 пункту 4 Порядку № 637 та в Реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості про звітність до Пенсійного фонду щодо нарахування заробітної плати та сплати страхових внесків;

- з 01.01.2004 по 31.12.2010, з 01.01.2011 по 30.11.2011, у зв`язку з відсутністю в Реєстрі застрахованих осіб звітності до Пенсійного фонду щодо нарахування заробітної плати та сплати страхових внесків.

Не погоджуюсь з правомірністю такої відмови, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року№1058-IV (далі - Закон 1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин ).

Відповідно до статті 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

Судом встановлено, що станом на день звернення позивача з заявою про призначення пенсії за віком, позивач досяг віку 60 років.

Рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії ґрунтувалось на відсутності необхідного страхового стажу 31 року.

Судом встановлено, що позивач, згідно записів №3 / 4 в трудовій книжці в період з 01.09.1982 по 15.08.1989 навчався в Рівненському державному педагогічному університеті ім.Д.З.Мануїльського на денній формі навчання.

Водночас, в період з проходив військову службу 02.07.1983 по 18.04.1985, що підтверджується копією військового квитка.

Згідно висновків оскаржуваного рішення, позивачу не враховано період навчання з 01.09.1982 по 01.07.1983 за довідкою від 04.11.2024 №299-01/1-17 виданою Рівненським державним гуманітарним університетом: оскільки в наказах на зарахування та відрахування зазначено прізвище « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним заявника « ОСОБА_3 »;

З даного приводу, суд зауважує наступне.

Статтею 56 Закону України №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується серед іншого, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі (частина Д коментованої статті)

За змістом положень статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання (пункт 8 Порядку №637).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а період навчання підтверджується виданими навчальним закладом дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Як зазначалось вище судом, в трудовій книжці позивача наявний запис №3 та №4 про періоди навчання в Рівненському державному педагогічному університеті ім.Д.З.Мануїльського.

Трудова книжки позивача має чіткі записи про періоди навчання позивача, чітко прослідковується наявність відтиску печатки підприємства, є підписи відповідального за ведення трудових книжок, а дати та номера наказів про зарахування та відрахування.

Також, відповідачем не заперечується, що позивач одночасно із заявою про призначення пенсії подав органам ПФУ диплом серії НОМЕР_1 , що підтверджується відповідною розпискою-повідомленням, який містить інформацію щодо періодів навчання ОСОБА_1 , зокрема про те, що у 1982 позивач вступив до навчального закладу та у 1989 закінчив повний курс навчання.

Період навчання позивача також підтверджено архівною довідкою від 04.11.2024 №299-01/1-17 виданою Рівненським державним гуманітарним університетом.

Щодо зазначення в архівній довідці прізвища « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним заявника « ОСОБА_3 », суд зауважує, що з спірної довідки вбачається, що адресатом зазначено ОСОБА_1 , а відтак, доводи відповідача щодо розбіжності написання прізвища «І»-«И» не може бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на навчанні, а не правильність записів.

Відтак, в контексті зазначеного, суд дійшов висновку, що період навчання з 01.09.1982 по 01.07.2023 в Рівненському державному педагогічному університеті ім.Д.З.Мануїльського на денні формі навчання протиправно не враховано відповідачем до страхового стажу.

Згідно висновків оскаржуваного рішення, позивачу не враховано період ведення підприємницької діяльності, з даного приводу суд зауважує наступне.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію ФОП №329164, позивач здійснював підприємницьку діяльність як ФОП з 28.03.2002 по 17.01.2017

Вказаний період не зараховано до страхового стажу позивача.

Згідно з підпункту 3 підпункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до статті 1 Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва №727/98 від 03.07.1998, спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, зокрема, для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Відповідно до розділу II пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України Про внесення зміни до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній №793 від 03.10.2018 внесено зміни до п. 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, пункт 4 доповнено абзацом наступного змісту: Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Таким чином, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сам лише факт сплати за такий період внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (єдиного соціального внеску) незалежно від їх розміру.

На підставі аналізу наведених правових норм слідує, що до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності за таких умов:

- до 01 травня 1993 року час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків;

- до 01 січня 1998 року підтверджується спеціальним торговим патентом, патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків;

- з 01 січня 1998 року до 01 січня 2004 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців, якщо вони підтвердженні довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування;

- з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

При цьому перебуваючи на обліку в податковому органі як суб`єкт підприємницької діяльності, позивач подавав відповідну звітність та сплачував податки по фіксованому патенту як особа, яка перебувала на спрощеної системи оподаткування

Таким чином, періоди провадження підприємницької діяльності позивача з 28.03.2002 по 31.12.2003 підлягають зарахуванню до страхового стажу.

Щодо решти періодів.

Як зауважує позивач за змістом позовних вимог, період роботи з 01.11.2011 по 01.12.2011 протиправно не врахований до його страхового стажу.

Згідно записів трудової книжки №13-14 позивач працював на посаді директора районного будинку культури смт.Клевань з 01.01.2011 по 31.12.2012.

Згідно форми РС-право вбачається що спірний період зараховано двома періодами з 01.01.2011 по 31.10.2011 та з 01.12.2011 по 31.12.2011.

Період з 01.11.2011 по 01.12.2011 до страхового стажу не зараховано.

Аналізуючи зміст трудової книжки, суд зауважує, що записи в трудовій книжці щодо даного періоду виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, які завірені підписами та печатками роботодавця.

Разом з тим, жодних мотивів не зарахування такого періоду, ні оскаржуване рішення, ні відзив, ані інші матеріали справи не містять.

Суд зауважує, що у вказаний період ОСОБА_1 мав статус найманого працівника.

Обов`язок сплати страхових внесків по Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частини шоста та дванадцята статті 20) та обов`язок сплати єдиного внеску по Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (пункт 10 частини першої статті 1, частини першої статті 4) покладений на страхувальників (підприємців-роботодавців), які є платниками таких внесків.

Виходячи з положень вказаних Законів найнятий працівник не є самостійним платником таких внесків.

Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

Працівник же не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем-платником страхових внесків (єдиного внеску).

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу заявника (форма Ок-5)) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 в справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 в справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 в справі № 482/434/17, Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2021 в справі № 805/3362/17-а, які відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Тому, такий період також протиправно не враховано пенсійним органом.

Крім того, позивач також зауважує, щодо не зарахування до його страхового стажу періоду роботи з 28.11.2022 по 01.02.2023.

Згідно записів трудової книжки №17-18, позивач перебував на обліку в Рівненській районній філії Рівненського обласного центру зайнятості.

Крім того, згідно довідки №196 від 02.02.2023, виданої Рівненською районною філією Рівненського ОЦЗ, уточнено інформацію, що позивач з 21.01.2022 по 01.02.2023 перебував на обліку та отримував допомогу по безробіттю.

Натомість, згідно форми РС-право вбачається, що період безробіття зараховано до страхового стажу з 27.01.2022 по 27.11.2022.

Період з 28.11.2022 по 01.02.2023 до страхового стажу не зараховано.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в межах спірного періоду суд зазначає, що до страхового стажу для обчислення пенсії зараховуються ті періоди, протягом яких людина підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а за період з дати набрання чинності Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (з 1 січня 2004 року) щомісяця сплачені страхові внески.

У статті 24 цього Закону визначено, що страховий стаж після 1 січня 2004 року обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до набрання ним чинності в порядку, визначеному раніше діючим законодавством.

Відповідно до статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу для обчислення пенсії зараховується період одержання допомоги по безробіттю. Підставою для зарахування періоду до 1 січня 2004 року є записи у трудовій книжці, внесені органом державної служби зайнятості населення. За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи, підтвердити період одержання допомоги по безробіттю можна на підставі відповідної довідки служби зайнятості, що передбачено Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Після 1 січня 2004 року до страхового стажу зараховуються періоди, коли людина перебувала на обліку в центрі зайнятості і отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації (стаття 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

Позивачем, поданими документами підтверджено перебування на обліку в центрі зайнятості, вказане свідчить, що пенсійний орган протиправно не врахував період перебування на обліку в центрі зайнятості і отримання допомоги по безробіттю згідно уточнюючої довідки, а саме з 28.11.2022 по 01.02.2023.

Вказане свідчить про протиправність рішення пенсійного органу щодо не зарахування позивачу до страхового стажу спірних періодів роботи.

З огляду на вищевикладене та встановлені судом під час розгляду справи обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії позивачу, а також зобов`язання відповідача зарахувати до стажу спірні періоди та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком із урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж та підстав заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати позивача в частині сплаченого судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як органу, що приймав оскаржуване рішення.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області задовольнити повністю.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії №08 від 05.01.2025.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1982 по 01.07.1983 в Рівненському державному педагогічному інституті ім. Д.З. Мануїльського, період підприємницької діяльності з 28.03.2002 по 31.12.2003, період роботи з 01.01.2011 по 30.11.2011 на посаді директора районного будинку культури смт.Клевань, період перебування на обліку в центрі зайнятості і отримання допомоги по безробіттю з 28.11.2022 по 01.02.2023, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.01.2025 року про призначення пенсії із урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (вул. Шевченка, 9,м. Сєвєродонецьк,Сєвєродонецький р-н, Луганська обл.,93404. ЄДРПОУ/РНОКПП 21782461)

Повний текст рішення складений 07.05.2025.

Суддя Олег ГРЕСЬКО