Справа № 620/6027/24
Суддя: Ольга ТКАЧЕНКО
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 року Чернігів Справа № 620/6027/24

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Ткаченко О.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №96 від 02.06.2023 про відмову у призначені пенсії у зв`язку з втратою годувальника згідно зі статтею 36 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'';

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію у зв`язку з втратою годувальника, вітчима ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вважається зниклим безвісти за особливих обставин, згідно зі статтею 36 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' та виплачувати призначену пенсію починаючи з 01.06.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила що з 2018 року зареєстрували шлюб з ОСОБА_3 , перебуваючи у шлюбі, спільно та постійно проживали однією сім`єю, позивачка, її син ОСОБА_2 та чоловік ОСОБА_3 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет; чоловік взяв на себе батьківські обов`язки по вихованню ОСОБА_2 , повністю про нього піклувався. ОСОБА_3 був призваний на військову службу під час мобілізації та 30.01.2023 зник безвісті при виконанні бойового завдання. Вважає, що ОСОБА_2 , як пасинок, має право на отримання пенсії в разі втрати годувальника, а відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у призначенні такої пенсії є протиправною.

Суд ухвалою від 15.05.2024 через невідповідність вимогам процесуального законодавства залишив позовну заяву без руху.

Суд ухвалою від 04.06.2024 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало до суду відзив, у якому відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що оскільки до заяви позивачки про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника не було долучено документів, які б підтверджували родинні стосунки між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника є правомірним.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнало, просило відмовити у їх задоволенні, зазначивши, що у даному випадку необхідною умовою для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника є документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником, оскільки такі документи не були надані, позовні вимоги є безпідставними.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд установив такі обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 в графі «Мати» зазначено ОСОБА_5 , в графі «Батько» значиться ОСОБА_6 (а.с. 9).

Згідно з Витягом з Державного реєстру акту цивільного стану громадян про народження №8 від 22.08.2020 відомості про батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані відповідно до частини першої статті 136 Сімейного кодексу України (а.с. 10).

У період з 01.06.2007 по 30.06.2018 та у період з 01.07.2019 по 31.12.2019 ОСОБА_7 перебувала на обліку в управлінні адресних соціальних допомог Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради та отримувала допомогу на дітей одиноким матерям на дитину ОСОБА_8 , 2007 року народження, що підтверджується довідкою про отримання допомоги Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради від 12.06.2023 № 18-09/1055 (а.с. 11).

23.03.2018 зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 13).

Довідками Управляння адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 03.03.2023 №902 та від 07.06.2023 №2822 підтверджується факт проживання за однією адресою ОСОБА_1 , ОСОБА_10 та ОСОБА_2 (а.с. 13, 14).

ОСОБА_3 , призваний на військову службу по мобілізації військовою частиною НОМЕР_3 в добровільному порядку, в ході виконання бойового завдання 30.01.2023 зник безвісті поблизу населеного пункту Параскавіївка Бахмутського району Донецької області, що підтверджується сповіщенням сім`ї №55 від 16.02.2023 (а.с. 15).

Згідно з Витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин, від 12.05.2023 № ОСОБА_3 надано статус особи, зниклої безвісті за особливих обставин, з 11.05.2023 (а.с. 18).

25.05.2023 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про призначення пенсії ОСОБА_2 у зв`язку з втратою годувальника вітчима ОСОБА_3 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області за принципом екстериторіальності розглянуло вказану заяву та рішенням від 02.06.2023 №96 у призначенні пенсії відмовило. Зазначено, що згідно з пунктом 2.3 розділу ІІ Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідно надати документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником. За наданими документами права на пенсію згідно зі статтею 36 пункту 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не має (а.с. 19).

Не погодившись із вказаною відмовою, позивачка звернулась до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зауважив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону №1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Пунктом 2 частина 2 статті 36 Закону №1058-ІV визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Відповідно до частини 5 статі 36 Закону №1058-ІV пасинок і падчерка мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника нарівні з рідними дітьми, якщо вони не одержували аліментів від батьків.

Положення цього Закону, що стосуються сім`ї померлого, відповідно поширюються і на сім`ю особи, визнаної безвісно відсутньою або оголошеною померлою у встановленому законом порядку (частин 7 статі 36 Закону №1058-ІV)

Водночас умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-XII від 09.04.1992 (надалі - Закон №2262-XII)

Статтею 1 Закону №2262 передбачено, що члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Відповідно до статті 29 Закону №2262 пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Відповідно до статті 30 Закону №2262 право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Відповідно до частини 2 статті 34 Закону №2262 мають право на пенсію в разі втрати годувальника пасинок і падчерка, якщо вони не одержували аліментів від батьків, мають право на пенсію нарівні з рідними дітьми.

Наведене свідчить, що і Закон №1058-IV, і Закон №2262-XII передбачають такий вид пенсії як пенсія у зв`язку з втратою годувальника, обома цими законами визначено право на отримання пенсії такого виду, зокрема пасинка і падчерки на рівні з рідними дітьми. При цьому право пасинка (падчерки) на отримання пенсії в разі втрати годувальника (вітчима) обумовлюється відсутністю факту одержання аліментів від батька, незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

З огляду на матеріали справи відомості про батька ОСОБА_2 в актовому запису про народження записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України.

Частиною 1 статті 135 Сімейного кодексу України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

За наведених обставин підстави у матері для стягнення аліментів на утримання дитини з біологічного батька відсутні. Також листом Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 08.04.2025 №26646/27.23-39 підтверджено, що станом на 08.04.2025 згідно даних АСВП у Відділі не перебували на виконанні провадження про стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 (а.с. 59).

Таким чином, суд доходить висновку, що факт неотримання позивачкою аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 доведений, що свідчить про обґрунтованість тверджень позивачки про те, що ОСОБА_2 як пасинок годувальника ОСОБА_3 , має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Враховуючи вказані обставини суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 02.06.2023 №96 про відмову у призначені пенсії у зв`язку з втратою годувальника згідно зі статтею 36 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' є необґрунтованим, а тому протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію по втраті годувальника, передбачену статтею 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та виплачувати призначену пенсію , починаючи з 01.06. 2023, суд зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалюючи таке рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Зобов`язуючи орган державної влади виконати свої дискреційні повноваження, суд встановлює справедливість та відновлює баланс взаємодії між суб`єктами владних повноважень та фізичними особами. Також суд унеможливлює виникнення вільного трактування та зловживання органами державної влади своїми дискреційними повноваженнями.

Відповідно до частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Тобто, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта ухвалити рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та спрямований на недопущення свавілля в органах влади.

Крім того, визначаючись щодо органу, який має приймати рішення про призначення пенсії, суд зазначає, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі-Порядок №22-1, у редакції постанов правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1 та від 16.12.2020 №25-1), передбачає можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій.

Так, згідно із пунктом 4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Пунктом 4.10 Порядку №22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Відповідно до матеріалів справи, заява позивача про призначення пенсії від 25.05.2023 розглянута за екстериторіальним принципом ГУ ПФУ в Одеській області і рішення про відмову в призначенні пенсії прийнято саме вказаними територіальними органами Пенсійного фонду України.

З огляду на зазначене та положення Порядку №22-1, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області призначити ОСОБА_2 пенсію у разі втрати годувальника.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV у членів сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника виникає через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань або до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.

01.03.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_1 про безвісне зникнення ОСОБА_3 (а.с. 16, 17). Статус набуття особою зниклої безвісті за особливих обставин набуто 11.05.2023 (а.с. 18).

Враховуючи факт того, що судом встановлено, що пасинок ОСОБА_2 має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, оскільки не одержував аліментів від рідного батька, суд доходить висновку про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію у зв`язку з втратою годувальника, вітчима ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вважається зниклим безвісти за особливих обставин, згідно зі статтею 36 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' з 01.06.2023.

Водночас у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплачувати пенсію у зв`язку з втратою годувальника необхідно відмовити, оскільки виплаті пенсії передує її призначення. Станом на день розгляду справи по суті відповідне рішення ГУ ПФУ в Одеській області прийнято не було.

Також судом не встановлено протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову частково.

Згідно із частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь позивачки належить стягнути сплачений нею при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 1000,00 грн відповідно до частини задоволених вимог.

Керуючись статтями 241246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 02.06.2023 №96 про відмову у призначені пенсії у зв`язку з втратою годувальника згідно зі статтею 36 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування''.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію у зв`язку з втратою годувальника, вітчима ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вважається зниклим безвісти за особливих обставин, згідно зі статтею 36 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' з 01.06.2023.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1000 (одна тисяча) грн 00 коп. відповідно до частини задоволених вимог.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна, 83, м.Одеса, Одеський р-н, Одеська обл., 65012, ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул.П`ятницька, 83А, м.Чернігів, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., 14005, ).

Повний текст рішення суду складено 05 травня 2025 року.

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО