Справа № 420/21941/24
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/21941/24

Перша інстанція: суддя Стефанов С.О.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Єщенка О. В.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року у справі за позовом адвоката Семенцова Олександра Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2024 року адвокат Семенцов О.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи на посаді медичної сестри палати реанімації анестезіологічного відділення 2-ї Міській клінічній лікарні м. Одеси з 01.08.1994 по 06.09.2004, на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення 2-ї Міської клінічної лікарні м. Одеси з 07.09.2004 по 31.05.2007 та на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення КУ «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова» з 01.06.2007 по 27.02.2013;

- зобов`язати зарахувати, з 14.06.2011, а саме дати призначення пенсії, до страхового стажу ОСОБА_1 в подвійному розмірі періоди роботи у 2-й Міській клінічній лікарні м. Одеси на посаді медичної сестри палати реанімації анестезіологічного відділення з 01.08.1994 по 06.09.2004 та на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення з 07.09.2004 по 31.05.2007; у КУ «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова» на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення - з 01.06.2007 по 31.05.2011; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2018 на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення період роботи в КУ «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова» з 01.06.2011 по 27.02.2013;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування заявлених позовних вимог адвокат зазначає, що його довірителька перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію по інвалідності, як особа з інвалідністю по зору, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058- IV).

Як пояснює адвокат, його довірителька звернулася до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про перевірку пенсійної справи щодо правильності обчислення її страхового стажу та заробітної плати, надати роз`яснення щодо обчислення страхового стажу, в т. ч. на посадах медичної сестри анестезіологічного відділення, надати роз`яснення щодо перерахунків її пенсії згідно частини 4 статті 42 Закону №1058- IV та надати копії розрахунку стажу, протоколів про призначення та перерахунку пенсії.

За результатами розгляду вказаної заяви ГУ ПФУ в Одеській надало відповідь, в якій повідомило, що пенсія по інвалідності призначена при страховому стажі понад 37 років та її розмір становить 3153,16 грн., де основний розмір 2701,79 грн, доплата за 17 років понаднормового стажу 401,37 грн, надбавка на догляд інваліду 1 групи 50,00 грн.

Також відповідач повідомив, що відповідно до положень статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі -Закон № 1788-ХІІ) страховий стаж до 01.01.2004 обчислюється в подвійному розмірі.

Однак, як повідомив відповідач, до страхового стажу в подвійному розмірі не зараховані періоди роботи з 01.08.1994 по 31.12.2003 на посаді медичної сестри анестезіологічного відділення 2 Міської клінічної лікарні м. Одеси, оскільки відсутня інформація про перебування/неперебування у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною до 3-річного віку.

Далі відповідач повідомив, що після 01.01.2004 відсутні правові підстави для проведення обчислення страхового стажу в подвійному розмірі, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону №1058- IV.

На переконання адвоката Семенцова О.І. а відмова територіального органу Пенсійного фонду є протиправною, адже положення статті 24 Закону №1058- IV не скасовують та не зупиняють дію статті 60 Закону №1788-ХІІ, якою передбачене зарахування стажу роботи, зокрема, на посаді медичної сестри анестезіологічного відділення медичних закладів, у подвійному розмірі.

Він наголошує на тому, що записи трудової книжки містять усі необхідні відомості стосовно стажу роботи на посаді медичної сестри анестезіологічного відділення, а чинне законодавство не передбачає вимоги щодо надання довідок перебування/неперебування у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною до 3-річного віку для підтвердження страхового стажу.

Адвокат Семенцов О.І. вважає, що належним засобом захисту порушених прав його довірительки, є зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу, останньої, певні періоди роботи у подвійному розмірі, відповідно до положень статті 60 Закону №1788-ХІІ, і такий спосіб захисту не є втручанням у дискрецію суб`єкта владних повноважень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи на посаді медичної сестри палати реанімації анестезіологічного відділення 2-ї Міській клінічній лікарні м. Одеси у період з 01.08.1994 по 06.09.2004, на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення 2-ї Міської клінічної лікарні м. Одеси у період з 07.09.2004 по 31.05.2007 та на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення КУ «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова» у період з 01.06.2007 по 27.02.2013.

Зобов`язано відповідача зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі: з дати призначення пенсії з 14.06.2011 періоди роботи у 2-й Міській клінічній лікарні м. Одеси на посаді медичної сестри палати реанімації анестезіологічного відділення з 01.08.1994 по 06.09.2004, на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення з 07.09.2004 по 31.05.2007 та в КУ «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова» на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення - з 01.06.2007 по 31.05.2011; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2018 період роботи в КУ «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова» на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення з 01.06.2011 по 27.02.2013 та здійснити ОСОБА_1 і відповідний перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції установив, що у спірні періоди позивачка працювала у медичних закладах на посаді медичної сестри анестезіологічного відділення, що підтверджується записами трудової книжки.

З огляду на викладене, суд визнав, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивачки у подвійному розмірі спірні періоди посаді медичної сестри анестезіологічного відділення згідно записів трудової книжки.

Як зауважив суд, до стажу роботи у подвійному розмірі за нормами статті 60 Закону №1788-ХІІ зараховуються періоди роботи: у реанімаційних відділеннях; після перейменування відділень реанімацій, відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.97 № 303: у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії; групах анестезіології та інтенсивної терапії; відділеннях інтенсивної терапії, що не заперечується відповідачем.

Стосовно твердження територіального органу Пенсійного фонду, що зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі періоду роботи після 01.01.2004 не передбачене статтею 24 Закону, суд зазначив, що редакція статті 60 Закону №1788-ХІІ є чинною на теперішній час, а стаття 24 Закону № 1058-IV не скасовує та не зупиняє її дію.

Тож суд виснував, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене статтею 60 Закону №1788-ХІІ не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004.

Суд визнав безпідставним твердження відповідача, що спірний період роботи не зарахований до страхового стажу в подвійному розмірі у зв`язку з відсутністю інформації про перебування або не перебування у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною до 3-річного віку.

Як указав суд, підтвердження страхового стажу Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1) не передбачено подання довідок про перебування або неперебування у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною до 3-річного віку.

На думку суду, ГУ ПФУ в Одеській області безпідставно посилалося на наведені вище обставини, як на підставу для незарахування до страхового стажу в подвійному розмірі спірні періоди, а тому суд визнав такі дії відповідача протиправними.

Покликаючись на пункт 38 Порядку № 22-1, суд зазначив, що разі виникнення певних сумнівів щодо стажу роботи, який підлягає обчисленню в подвійному розмірі відповідач не був позбавлений права звертатися із відповідними листами, запитами до керівництва лікувального закладу з метою отримання певної інформації про спірний вище період роботи позивачки.

Натомість, як зазначив суд, територіальний орган Пенсійного фонду як суб`єкт владних повноважень не дослідив у повному обсязі відомості, які б могли підтвердити право позивачки на обчислення в подвійному розмірі відповідного стажу її роботи на посадах анестезіологічної служби.

Щодо зобов`язальної частини позовних вимог, суд указав, що саме з дати призначення позивачці пенсії з 14.06.2011 відповідач протиправно не обчислив стаж роботи на посаді анестезіологічної служби в подвійному розмірі та з 01.04.2018, під час перерахунку пенсії, вчинив ті ж самі протиправні дії, зокрема, протиправно не обчислив стаж роботи ОСОБА_1 в подвійному розмірі.

За таких підстав суд вважав, що порушені права позивачки мають бути відновлені саме з цих дат, дат призначення та перерахунку пенсії, шляхом зобов`язання територіальний орган Пенсійного фонду здійснити перерахунок пенсії та здійснити її виплату, з урахуванням вже виплачених сум.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ГУ ПФУ в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник, мотивуючи правомірність обчислення пенсії ОСОБА_1 стверджує, що до страхового стажу в подвійному розмірі не зараховано період роботи з 01.08.1994 по 31.12.2003 на посаді медичної сестри анестезіологічного відділення 2 Міської клінічної лікарні м. Одеси, оскільки відсутня інформація про перебування/неперебування у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною до 3-річного віку.

Також, на переконання скаржника немає правових підстав для обчислення страхового стажу позивачки в подвійному розмірі після 01.01.2024, у зв`язку з тим, що це не передбачено положеннями статті 24 Закону № 1058-IV.

Окремо скаржник не погоджується із рішенням суду першої інстанції, в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області щодо перерахунку пенсії та вважає, що суд перейняв на себе функцію суб`єкта владних повноважень, тобто втрутився у дискреційні повноваження територіального органу Пенсійного фонду.

Адвокат Семенцов О.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, які ідентичні доводам, викладеним у позовній заяві, та які узгоджуються із висновками суду першої інстанції, зазначає про безпідставність апеляційної скарги.

Рішення суду адвокат вважає законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просить в задоволенні скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом першої групи, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та з 14.06.2011 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV, обчислену при страховому стажі 37 років 8 місяців, в тому числі додатковому стажі 19 років.

З 01.10.2014 відповідно до заяви від 22.09.2014, ОСОБА_1 проведений перерахунок пенсії, з урахуванням стажу та заробітної плати, до стажу зараховані 26 років 08 місяців (враховано по 31.08.2014). Пенсія обчислена за наявності страхового стажу 33 роки 10 місяців 23 дні.

З 01.04.2018 позивачці проведений автоматичний перерахунок пенсії, згідно частини 4 статті 42 Закону№ 1058-IV та її розмір обчислений, як непрацюючій особі, при страховому стажі 37 років 9 місяців, в тому числі додатковому стажі 17 років 4 місяці

Пенсія обчислена при страховому стажі 37 років 9 місяців, середньомісячній заробітній платі 7 157,05 грн, визначеній за періоди з 01.10.1994 по 30.09.1999 згідно довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 31.05.2011 згідно даних персоніфікованого обліку, та її розмір становить 3 153,16 грн, де: основний розмір пенсії 2701,79 грн; доплата за 17 років понаднормативного стажу 401,37 грн; надбавка на догляд за особою з інвалідністю І групи - 50,00 грн.

20.06.2024 позивачка звернулася до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про перевірку пенсійної справи щодо правильності обчислення її страхового стажу та заробітної плати, надати роз`яснення щодо обчислення страхового стажу, в тому числі на посадах медичної сестри анестезіологічного відділення, надати роз`яснення щодо перерахунків пенсії згідно частини 4 статті 42 Закону №1058- IV та надати копії розрахунку стажу, протоколів про призначення та перерахунку пенсії.

За результатами розгляду вказаної заяви ГУ ПФУ в Одеській надало відповідь, в якій повідомило, що відповідно до положень статті 60 Закону №1788-ХІІ страховий стаж до 01.01.2004 обчислюється в подвійному розмірі. Однак, як повідомив відповідач, до страхового стажу в подвійному розмірі не зараховані періоди роботи з 01.08.1994 по 31.12.2003 на посаді медичної сестри анестезіологічного відділення 2 Міської клінічної лікарні м. Одеси, оскільки відсутня інформація про перебування/неперебування у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною до 3-річного віку. Далі відповідач повідомив, що після 01.01.2004 відсутні правові підстави для проведення обчислення страхового стажу в подвійному розмірі, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону №1058- IV.

Вважаючи, протиправними дії територіального органу Пенсійного фонду, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Насамперед, колегія суддів вважає необхідним надати правову оцінку доводам апеляційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області, в якій, відповідач взагалі заперечує право ОСОБА_1 на зарахування спірного стажу роботи у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії у подвійному розмірі, із посилання на норму статті 24 Закону №1058- IV.

Відповідаючи на цей довід апеляції, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі і вище -Закон № 1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі і вище -Закон №1058-IV).

Згідно частини 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частина 2 статті 24 Закону №1058 ІV передбачає, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно частини 4 статті 24 Закону №1058ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

До набрання чинності Законом № 1058ІV умови обчислення стажу роботи, в тому числі для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років, визначав Закон № 1788.

Прикінцеві положення Закону № 1058-IV визначають, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом №1788-ХІІ.

Положення статті 60 Закону №1788-ХІІ закріплюють, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Як мовилося вище, ОСОБА_1 працювала у 2-ї Міській клінічній лікарні м. Одеси

- з 01.08.1994 по 06.09.2004 на посаді на посаді медичної сестри палати реанімації анестезіологічного відділення,

- з 07.09.2004 по 31.05.2007 на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення 2;

а також в КУ «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова»

- з 01.06.2007 по 27.02.2013 на посаді старшої медичної сестри анестезіологічного відділення.

Так, 17.06.2011 Пенсійний фонд України спрямував до головних управлінь Пенсійного фонду України лист (копія додається) для використання в роботі лист Міністерства охорони здоров`я України від 02.02.2011 № 10.01.10/303 щодо зарахування періодів роботи працівників у анестезіологічних відділеннях, у якому зазначено:

«Міністерство охорони здоров`я України розглянуло звернення Міністерства соціальної політики України щодо порядку обчислення стажу роботи працівникам анестезіологічних відділень закладів охорони здоров`я за нормами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та повідомило, що листом від 08.12.2006 Міністерство охорони здоров`я направило на адресу Пенсійного фонду України перелік відділень, які діяли згідно з раніше діючими наказами у реанімаційній службі та перелік відділень, які повинні створюватися у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.1997 № 303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України».

З метою усунення непорозумінь, які мають місце під час оформлення пенсій медичним працівникам органами пенсійного забезпечення та враховуючи те, що наказом Міністерства охорони здоров`я України від 23.02.2000 № 33 «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров`я» затверджені штатні нормативи вказаних підрозділів згідно з вимогами наказу № 303, Міністерство охорони здоров`я листом від 23.06.2005 № 10.03.67/1197 «Про приведення назв структурних підрозділів та найменувань посад працівників у відповідність з наказами МОЗ України» запропонувало обласним управлінням охорони здоров`я проаналізувати штатні розписи підпорядкованих закладів охорони здоров`я та привести їх у відповідність до чинних наказів Міністерства охорони здоров`я України.

Разом з тим, беручи до уваги те, що основними завданнями відділення анестезіології, як і відділення анестезіології-реанімації, є здійснення комплексу заходів щодо підготовки і проведення загальної анестезії (наркозу) і реґіонарної анестезії при операціях, пологах, діагностичних і лікувальних процедурах, здійснення комплексу заходів щодо відновлення корекції і підтримання порушених функцій життєво важливих органів і систем, які виникли внаслідок захворювання, травми, оперативного втручання та інших причин, Міністерство вважає, що періоди роботи працівників у анестезіологічних відділеннях можна зараховувати згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення у подвійному розмірі».

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не заперечує наявність у позивачки стажу роботи у медичних закладах на посаді медичної сестри анестезіологічного відділення, а заперечує проти подвійного зарахування стажу з підстав набрання чинності 01.01.2004 Закону № 1058ІV, який не містить положень аналогічних тим, що указані у статті 60 Закону 1788-ХІІ.

Слід зазначити, що на час виникнення спірних правовідносин стаття 60 Закону 1788-ХІІ є чинною, та стаття 24 Закону №1058 ІV не скасовує та не зупиняє дію статті 60 Закону №1788-ХІІ.

З цього приводу слід зазначити, що відповідно до статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.02.2020 по справі № 462/1713/17, від 23.01.2019 по справі № 485/103/17, від 04.12.2019 року по справі № 689/872/17.

Також колегія суддів враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20, визначаючи співвідношення між Законом № 1058-IV та Законом № 1788-ХІІ указала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини.

Водночас колегія суддів враховує, що у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Колегія суддів враховує, що редакція статті 6 Закону №1788-ХІІ є чинною на теперішній час.

При цьому, стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує дію статті 60 Закону №1788-ХІІ та не зупиняє її дію.

Водночас, норми Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачають, що положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що застосуванню підлягають саме норми статті 60 Закону №1788-ХІІ щодо зарахування стажу в подвійному розмірі.

Відповідаючи на доводи скаржника що період роботи позивачки не зарахований в подвійному розмірі у зв`язку з відсутністю інформації про перебування або неперебування у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною до 3-річного віку, колегія суддів виходить з такого.

Як мовилося вище, згідно частин 1 та 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 затверджений «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за № 637 (надалі по тексту також Порядок №637).

Згідно пункту 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Вказана норма перекликається із положеннями статті 62 Закону №1788-ХІІ, яка також передбачає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пункт 3 Порядку № 637 передбачає, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пункт 20 Порядку №637 передбачає, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Також слід зазначити, що чинним законодавством встановлена пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про періоди роботи, що можуть міститися в інших документах, а необхідність надання уточнюючих довідок та інших відомостей для підтвердження певного стажу є необхідним, лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості або містяться неправильні чи неточні записи.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції слушно зауважив, що стаж роботи позивачки на посадах медичної сестри анестезіологічного відділення підтверджується достовірними доказами.

Насамперед, це записи у трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_1 із посиланням на дату та номер наказів про прийняття, переведення та звільнення.

Колегія суддів зауважує, що згідно усталеної та послідовної практики Верховного Суду, саме трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, а відтак є належним і достатнім доказом, який підтверджує стаж роботи позивачки на посадах медичної сестри анестезіологічного відділення у медичних закладах.

Разом з цим, постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»(далі - Порядок №22-1).

Розділом ІІ Порядку № 22-1 чітко визначений перелік документів, необхідних для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.

При цьому, як слушно зауважив суд першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, подання довідок про перебування або неперебування у відпустках без збереження заробітної плати та по догляду за дитиною до 3-річного віку для підтвердження страхового стажу зазначеним розділом Порядку № 22-1 не передбачено.

До того ж колегія суддів враховує, що ані Порядком № 22-1, ані жодним іншим нормативно-правовим актом, не передбачено надання громадянами подібних документів (довідок).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ГУ ПФУ в Одеській області протиправно не зарахувало ОСОБА_1 до стажу у подвійному розмірі стаж роботи на посадах медичної сестри анестезіологічного відділення.

З огляду на викладене, доводи ГУ ПФУ в Одеській області стосовно того, що відсутні підстави для зарахування в подвійному розмірі до страхового стажу позивачки періоди роботи у медичних закладах на посаді медичної сестри анестезіологічного відділення є необґрунтованими.

Відповідаючи на доводи скаржника, стосовно того що суд перейняв на себе функцію суб`єкта владних повноважень, тобто втрутився у дискреційні повноваження територіального органу Пенсійного фонду, колегія суддів зазначає таке.

Положення частини 1 статті 2 КАС України визначають, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 245 КАС України, адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб.

Згідно частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Як слідує зі змісту Рекомендації №К (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Також варто зауважити, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що з метою належного захисту права позивачки на соціальний захист слід погодитись із судом першої інстанції про необхідність зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на посаді медичної сестри анестезіологічного відділення та здійснити відповідний перерахунок та виплату пенсії.

Таким чином, слід констатувати, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Колегія суддів вважає, що надала відповідь на ключові доводи апеляційної скарги.

Отже, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Керуючись статтями 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року у справі за позовом адвоката Семенцова Олександра Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя О. В. Єщенко

Повне судове рішення складено 06.05.2025.