Справа № 640/10134/22
Суддя: О.М. Качанок
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

05 травня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/10134/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Качанок О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась адвокат Прилуцька Ніна Миколаївна в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - відповідач), з такими вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у місті Києві від 12 травня 2022 року № 531 «Про призначення та проведення службового розслідування» в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у місті Києві від 21 червня 2022 року № 472 о/с «Щодо застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Головного управління» в частині застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у місті Києві від 29 червня 2022 року № 1025 о/с «Щодо особового складу» в частині звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу № 2 (з обслуговування мікрорайону «Сирець») Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві. У разі скорочення посади, на якій працював позивач, поновити на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 розмір грошового забезпечення за період з 01 липня 2020 року по 18 серпня 2020 року з урахуванням надбавки за стаж служби у розмірі 25% від посадового окладу за виключенням вже виплачених сум;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 розмір грошового забезпечення за період з 19 серпня 2020 року по 29 червня 2022 року з урахуванням надбавки за стаж служби у розмірі 30% від посадового окладу;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в місті Києві на користь ОСОБА_1 належне йому грошове забезпечення за березень місяць 2022 року, з урахуванням премії у розмірі 30000,00 грн за фактичне виконання службових обов`язків під час воєнного стану;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в місті Києві на користь ОСОБА_1 належне йому грошове забезпечення за квітень, травень, червень місяць 2022 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в місті Києві середній заробіток за час вимушеного прогулу розрахований станом на день винесення рішення у цій справі на користь позивача;

- стягнути з Головного управління Національної поліції України в м. Києві на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 50000,00 грн (п`ятдесят тисяч гривень).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.07.2022 відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 прийнятий на службу в Національну поліцію України відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у місті Києві від 01 липня 2020 року № 503 о/с.

Починаючи з 01 липня 2020 року проходив службу в Шевченківському управлінні поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції № 2 (з обслуговування мікрорайону «Сирець»).

Починаючи з 28 лютого 2022 року та по 04 квітня 2022 року позивач проходив службу у відділі поліції № 2, забезпечував охорону адміністративних приміщень та забезпечував публічну безпеку, та порядок на території обслуговування вказаного відділу поліції, що зафіксовано в графіках несення служби в період з 28 лютого 2022 року по 10 квітня 2022 року, затверджених начальником ВП № 2 підполковником поліції ОСОБА_3

04 квітня 2022 року під час патрулювання території обслуговування позивач на вимогу чергового прибув до приміщення ВП № 2, де йому наказали здати жетон та посвідчення працівника поліції у зв`язку із нібито його звільненням. При цьому жодного наказу або іншого офіційного повідомлення про звільнення та розрахунку при звільненні позивач не отримав.

Відповідно до наказу ГУНП у м. Києві від 10 березня 2022 року № 422 о/с «Щодо особового складу», старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції № 2 (з обслуговування мікрорайону «Сирець») Шевченківського управління поліції, звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) з 10 березня 2022 року.

Однак, наказом від 12 травня 2022 року ГУНП в м. Києві наказ про звільнення позивача зі служби в поліції скасовано.

Відповідно до наказу ГУНП у м. Києві № 531 від 12 травня 2022 року «Про призначення та проведення службового розслідування» призначено повторне службове розслідування стосовно того, що окремі поліцейські (в тому числі позивач) підрозділів Головного управління, його територіальних (відокремлених) та окремих підрозділів самоусунулись від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні.

30 червня 2022 року в приміщенні відділу кадрів ГУНП в м. Києві позивач отримав копію витягу з наказу начальника Головного управління Національної поліції у місті Києві від 29 червня 2022 року № 1025 о/с «Щодо особового складу», яким його звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) з 29 червня 2022 року.

Позивач вважає вказаний наказ відповідача протиправним.

Також вказує, що наказом начальника ГУНП у м. Києві «Про призначення та проведення службового розслідування» від 12 травня 2022 року № 531 на підставі статті 70 Закону України «Про національну поліцію» та статті 17 Дисциплінарного статуту Національної поліції України відсторонено від виконання службових обов`язків поліцейських, відносно яких проводиться службове розслідування, у тому числі позивача, на час проведення службового розслідування та з 01 березня 2022 року припинено нарахування їм грошового забезпечення.

Позивач вважає, що припинення нарахування йому грошового забезпечення з 01 березня 2022 року на час відсторонення прямо суперечить вимогам законодавства, що свідчить про незаконність наказу «Про призначення та проведення службового розслідування» від 12 травня 2022 року № 531.

Окрім того, в позові вказується про порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування, зокрема, про порушення строків застосування дисциплінарного стягнення.

Також зазначається, що у день звільнення відповідач мав провести з позивачем повний розрахунок всіх належних йому сум та видати на руки належно оформлену трудову книжку. Однак таких розрахунків проведено не було ані 10 березня 2022 року, ані 04 квітня 2022 року (фактично останній робочий день позивача), ані 30 червня 2022 року (повторне звільнення) і не проведено наразі, що є підставою для стягнення на користь позивача належного йому грошового утримання та інших виплат за фактично виконану роботу.

До того ж, на думку позивача, наявні підстави для встановлення йому надбавки за стаж служби у розмірі 25% від посадового окладу та зобов`язання відповідача виплатити розмір грошового забезпечення з урахуванням такої надбавки, починаючи з 01 липня 2020 року по 18 серпня 2020 року та надбавки за стаж служби у розмірі 30% з 19 серпня 2020 року по 29 червня 2022 року (день звільнення).

Також позивач зазначає, що йому були завдані моральні страждання у зв`язку зі звільненням, стан здоров`я позивача різко погіршився і на день подачі позову він кілька разів перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, тому вважає достатнім і допустимим для відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 50000 грн.

Відповідач заперечував проти позовних вимог, про що 09.08.2022 надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, з огляду на таке.

11.05.2022 до ГУНП у м. Києві надійшла доповідна записка начальника Шевченківського управління поліції про те, що окремі підпорядковані йому поліцейські, у тому числі старший лейтенант поліції ОСОБА_1 , самоусунулись від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії в Україні правового режиму воєнного стану, та в період з 24.02.2022 відсутні на службі.

З метою перевірки наведеної інформації та встановлення усіх обставин справи, відповідно до статей 14, 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України наказом ГУНП у м. Києві від 12.05.2022 № 531 «Про призначення та проведення службового розслідування» за наведеним фактом призначено службове розслідування, затверджено склад дисциплінарної комісії, якій доручено провести службове розслідування в установленому порядку.

У ході проведення службового розслідування встановлено, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з 05.00 24.02.2022, строком на 30 діб, в Україні введено воєнний стан.

На виконання зазначених організаційно-розпорядчих актів наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 24.02.2022 № 219 особовий склад Головного управління переведено на посилений варіант службової діяльності.

З урахуванням зазначених обставин, 24.02.2022 о 05:00 год., особовий склад підрозділів Головного управління Національної поліції у м. Києві, його територіальних (відокремлених) підрозділів було піднято за сигналом «Тривога».

По прибуттю до місць несення служби, особовий склад було озброєно вогнепальною, автоматичною зброєю та залучено до комплексу завдань із виконання посиленого варіанту службової діяльності.

Кожен поліцейський, вступаючи на службу в поліції, склав Присягу на вірність українському народові, а саме, усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягнув вірно служити українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Однак, окремі поліцейські підрозділів Головного управління Національної поліції у м. Києві, його територіальних (відокремлених) підрозділів із введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану, до місць дислокації підрозділів за місцем проходження служби не прибули, не озброїлись та від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини та честі держави самоусунулись.

Крім цього, керівниками підрозділів та районних управлінь поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві поліцейським, які безпідставно були відсутні на службі, було доведено вимоги наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190.

Відповідно до доповідної записки начальника Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві полковника поліції Ігоря Падюка від 11.05.2022 установлено, що оперуповноважений сектору кримінальної поліції відділу поліції № 2 (з обслуговування мікрорайону «Сирець») Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старший лейтенант поліції ОСОБА_1 у телефонній розмові повідомив, що став на облік у відділені поліції № 2 Кам`янець-Подільського управління поліції ГУНП в Хмельницькій області на підставі наказу ГУНП в Хмельницькій області від 10.03.2022 № 340, з 25.02.2022, але вимоги пункту 3 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 ОСОБА_1 проігнорував та за основним місцем несення служби не з`явився.

Законні вимоги керівництва управління поліції прибути за місцем несення служби, ігнорував. У подальшому також не повідомив про причини не прибуття на службу.

Відповідно до наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану» поліцейські, які не підпадають під перелік осіб, визначених пунктом 1 цього наказу, зобов`язані невідкладно прибути до органу поліції за місцем несення служби.

Позивач не відноситься до жодної із категорій, визначених пунктом 1 вказаного наказу, тому виконання наказу в частині постановки на облік до іншого територіального органу поліції (ГУНП в Хмельницькій області) є таким, що не вказують на поважність причин відсутності позивача за місцем несення служби у м. Києві.

У власних письмових поясненнях від 20.05.2022 ОСОБА_4 зазначає, що перебував на лікарняному з 22.02.2022 по 28.02.2022 (без листка непрацездатності).

Однак відповідач зазначив, що ані впродовж зазначеного періоду, ані під час надання письмових пояснень у ході службового розслідування, позивачем не було надано жодних доказів перебування на лікарняному.

Разом з тим, у письмових поясненнях позивач зазначає, що з усної вказівки свого безпосереднього керівника підполковника поліції Віталія Біленького приступив до служби у найближчому відділку поліції за місцем фактичного перебування, а саме у відділені поліції № 2 Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області.

Відповідач вказав, що дозволу на виїзд за межі Київського гарнізону старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 керівництвом Шевченківського УП надано не було.

На думку відповідача, зазначене свідчить про безпідставну відсутність ОСОБА_1 на службі, що є свідомим самоусуненням від виконання посадових обов`язків та грубим порушенням службової дисципліни.

Під час проведення службового розслідування, дослідженням подій і фактів можливого самоусунення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії в Україні правового режиму воєнного стану, установлено, що факти відсутності останнього на службі без поважних причин знайшли своє документальне підтвердження.

За результатами проведення службового розслідування відомості, які стали підставою для його призначення, підтвердилися.

У зв`язку з викладеним, за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2, 6 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», самоусуненні від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, дисциплінарною комісією рекомендовано до оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції № 2 (з обслуговування мікрорайону «Сирець») Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосоване дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

У даному випадку позивачем вчинено діяння, несумісне зі службою в поліції, оскільки останнім було скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до неї як до носія влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

15.08.2022 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву в обґрунтування якої зазначено, що відповідачем навмисно у відзиві не вказано, що факт можливого самоусунення від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії в Україні правового режиму воєнного стану ОСОБА_5 вже був виявлений 10 березня 2022 року.

Відповідачем у відзиві жодним чином не спростовано повторності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та порушення строків такого притягнення.

У відповіді на відзив містяться посилання на те, що транспортний рух був повністю заблокований, а тому позивач не мав можливості дістатися до міста Києва.

Позивач виїхав з Києва 24 лютого 2022 року, спочатку в село Мощун, Бучанського району, а вже потім того ж дня до села Чаньків. До 28 лютого 2022 року перебував на лікарняному і лише закінчивши лікування з усної вказівки свого керівника приступив до служби у ВП № 2.

На підставі викладеного представник позивача просить задовольнити позовні вимоги.

На виконання приписів пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» адміністративну справу № 640/10134/22 передано на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 прийнято справу до свого провадження; продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також цією ухвалою запропоновано учасникам справи, у строк протягом десяти днів з моменту отримання цієї ухвали, надати суду письмові пояснення та/або заяву у разі зміни фактичних обставин по даній справі, вибуття, необхідності залучення або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, а також в разі врегулювання спору на даний момент.

25.02.2025 від представника позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 відмовлено в прийнятті до розгляду заяви про збільшення розміру позовних вимог.

05.03.2025 від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких викладено доводи аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 залишено без задоволення клопотання представника позивача про витребування доказів, а також витребувано у відповідача з ініціативи суду докази, необхідні для розгляду справи.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 02.02.2025 долучено до матеріалів справи, подані відповідачем докази.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями паспорту громадянина України, картки платника податків, відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру від 29.04.2025 № 1330209.

Так, наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві «Щодо особового складу» від 01.07.2020 № 503 о/с ОСОБА_1 прийнято на службу за конкурсом та призначено з 01 липня 2020 року в Шевченківському управлінні поліції на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції № 2 (з обслуговування мікрорайону «Сирець»).

Згідно з наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві «Щодо особового складу» від 10.03.2022 № 422 о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Підстави: наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 10.03.2022 № 219 та довідка управління логістики та матеріально-технічного забезпечення № 93.

Водночас, відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві «Про скасування наказів Головного управління про застосування дисциплінарних стягнень» від 12.05.2022 № 315, скасовано дисциплінарні стягнення застосовані наказами Головного управління Національної поліції у м. Києві, зокрема від 10.03.2022 № 219.

Також згідно з витягом з наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 12.05.2022 № 760 о/с скасовано наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 10.03.2022 № 422 о/с в частині звільнення зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного Національної поліції України» частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції № 2 (з обслуговування мікрорайону «Сирець») Шевченківського управління поліції, 10 березня 2022 року.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 12.05.2022 № 531 призначено службове розслідування за фактом надходження до управління головної інспекції Головного управління Національної поліції у м. Києві інформації про те, що окремі поліцейські підрозділів Головного управління, його територіальних (відокремлених) та окремих підрозділів самоусунулись від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні. Також цим наказом утворено дисциплінарну комісію для проведення службового розслідування, відсторонено від виконання службових обов`язків поліцейських, відносно яких проводиться службове розслідування, згідно з додатком до цього наказу, на час проведення службового розслідування та з 01.03.2022 припинено їм нарахування грошового забезпечення.

Згідно з додатком до вказаного наказу службове розслідування проводилось, в тому числі відносно позивача.

З доповідної записки начальника Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві полковника Ігоря Падюка від 11.05.2022 вбачається, що у період з 24.02.2022 по теперішній час безпідставно відсутніми за місцем несення служби у Шевченківському управлінні поліції вважаються наступні працівники, в тому числі, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 (0169847) оперуповноважений сектору кримінальної поліції відділу поліції № 2 (з обслуговування мікрорайону «Сирець») Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві. Керівником відділу кримінальної поліції Шевченківського управління поліції капітаном поліції ОСОБА_6 було повідомлено рапортом начальника управління та відділ кадрів, щодо відсутності на службі останнього. В подальшому відділом кадрового забезпечення у телефонній розмові з ОСОБА_1 встановлено, що останній став на облік у відділенні поліції № 2 Камянець-Подільського управління поліції ГУНП в Хмельницький області на підставі наказу ГУНП в Хмельницькій області від 10.03.2022 № 340, з 25.02.2022 облік, але вимогу наказу НПУ від 10.03.2022 № 190 ОСОБА_1 проігнорував та за основним місцем несення служби не з`явився. Табельна вогнепальна зброя знаходиться у черговій частині управління.

Також згідно з актами про невихід на роботу від: 24.02.2022 (зареєстрований 11.05.2022 за № 330В/С/125/56-2022), 25.02.2022 (зареєстрований 11.05.2022 за № 331В/С/125/56-2022), 26.02.2022 (зареєстрований 11.05.2022 за № 332В/С/125/56-2022), 27.02.2022 (зареєстрований 11.05.2022 за № 333В/С/125/56-2022), 28.02.2022 (зареєстрований 11.05.2022 за № 4197/125/56-2022), 01.03.2022 (зареєстрований 11.05.2022 за № 334В/С/125/56-2022), 02.03.2022 (зареєстрований 11.05.2022 за № 232В/С/125/56-2022), 03.03.2022 (зареєстрований 11.05.2022 за № 443В/С/125/56-2022), 04.03.2022 (зареєстрований 11.05.2022 за № 335В/С/125/56-2022), 05.03.2022 (зареєстрований 11.05.2022 за № 336В/С/125/56-2022), 06.03.2022 (зареєстрований 11.05.2022 за № 337В/С/125/56-2022), 07.03.2022 (зареєстрований 11.05.2022 за № 338В/С/125/56-2022), 08.03.2022 (зареєстрований 11.05.2022 за № 233В/С/125/56-2022), 09.03.2022 (зареєстрований 11.05.2022 за № 339В/С/125/56-2022), 10.03.2022 (зареєстрований 11.05.2022 за № 340В/С/125/56-2022), ОСОБА_1 був відсутній на службі з 24.02.2022 по 10.03.2022 (включно).

За результатами проведеного службового розслідування складено висновок службового розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни окремими працівниками Головного управління Національної поліції у м. Києві, який затверджено начальником Головного управління Національної поліції у м. Києві генералом поліції третього рангу Іваном Вигівським.

У вказаному висновку, серед іншого, зазначено: «11.05.2022 до управління головної інспекції ГУНП у м. Києві надійшли доповідні записки керівників підрозділів Головного управління, його територіальних (відокремлених) та окремих підрозділів про те, що окремі підпорядковані їм поліцейські самоусунулись від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії в Україні правового режиму воєнного стану, та в період з 24.02.2022 відсутні на службі.

У ході проведення службового розслідування встановлено, що указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з 05.00 24.02.2022, строком на 30 діб, в Україні введено воєнний стан.

На виконання зазначених організаційно-розпорядчих актів наказом Головного управління від 24.02.2022 № 219 особовий склад Головного управління переведено на посилений варіант службової діяльності.

З урахуванням зазначених обставин, 24.02.2022, о 05.00, особовий склад підрозділів Головного управління, його територіальних (відокремлених) підрозділів було піднято за сигналом Тривога.

По прибуттю до місць несення служби, особовий склад було озброєно вогнепальною, автоматичною зброєю та залучено до комплексу завдань із виконання посиленого варіанту службової діяльності.

Кожен поліцейський, вступаючи на службу в поліції, склав Присягу на вірність Українському народові, а саме, усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягнув вірно служити українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Однак, окремі поліцейські підрозділів Головного управління, його територіальних (відокремлених) підрозділів із введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану, до місць дислокації підрозділів за місцем проходження служби не прибули, не озброїлись та від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини та честі держави самоусунулись.

Крім цього, керівниками підрозділів та районних управлінь поліції Головного управління поліцейським, які безпідставно були відсутні на службі, було доведено вимоги наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 та наказу Національної поліції від 07.04.2022 № 239, що скасовує попередній. […]

Оперуповноважений сектору кримінальної поліції відділу поліції № 2 (з обслуговування мікрорайону "Сирець) Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старший лейтенант поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Сумської області, освіта вища, в ОВС з 27.12.1994, в поліції та в займаній посаді з 01.07.2020, діючих дисциплінарних стягнень не має, з 25.02.2022 став на облік до Камянець-Подільського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області, де безпідставно перебував до 04.04.2022.

Листом Головного управління Національної поліції у м. Києві (від 16.05.2022 вих. № 2222/125/05/67-2022) ОСОБА_1 було запропоновано о 14.00 20.05.2022 прибути до адміністративної будівлі ГУНП у м. Києві для надання пояснень за фактом можливих порушень службової дисципліни, однак останній не прибув. Натомість, 20.05.2022 була присутня адвокат Демидова В.Г., яка повідомила, що останній перебуває на лікуванні у м. Києві. 20.05.2022 та на теперішній час, будь-які документи, що свідчать про причину неприбуття 20.05.2022 ОСОБА_1 для надання пояснень, до управління головної інспекції та дисциплінарній комісії ГУНП у м. Києві не надходили. Таким чином, зазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 самоусунувся від виконання посадових обов`язків та захисту українського народу. […]

Під час проведення службового розслідування, дослідженням подій і фактів можливого самоусунення окремих поліцейських підрозділів Головного управління, його територіальних (відокремлених) та окремих підрозділів, від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії в Україні правового режиму воєнного стану, установлено, що факти відсутності на службі без поважних причин наступних поліцейських знайшли своє документальне підтвердження, а саме: […]

оперуповноважений сектору кримінальної поліції відділу поліції № 2 (з обслуговування мікрорайону ''Сирець) Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старший лейтенант поліції ОСОБА_1 з 24.02.2022 по 10.03.2022; […]

Таким чином, під час проведення службового розслідування та на підставі зібраних матеріалів, установлено, що зазначені поліцейські своїми діями допустили дискредитацію високого звання поліцейського, що полягає у вчиненні проступку, який підриває довіру громадськості до поліцейських та авторитет Національної поліції України в цілому, та є несумісним з подальшим проходженням служби в поліції. Скоєний проступок є діянням проти інтересів служби, яке суперечить взятим на себе обов`язкам, присягнувши на вірність українському народові.».

Також згідно з вказаним висновком службового розслідування, службове розслідування за фактом самоусунення окремих поліцейських підрозділів Головного управління, його територіальних (відокремлених) та окремих підрозділів, від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії в Україні правового режиму воєнного стану, закінчено. Відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування, вважати такими, що підтвердились.

Отже, за результатами проведеного службового розслідування вирішено, за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2, 6 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», самоусуненні від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, до оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції № 2 (з обслуговування мікрорайону «Сирець») Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Головного управління» від 21.06.2022 № 472 до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Згідно з наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві «Щодо особового складу» від 29.06.2022 № 1025 о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 29 червня 2022 року, відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

З вказаним наказом позивача ознайомлено 30.06.2022, про що свідчить його підпис на наказі та що підтверджується ним у позовній заяві.

У матеріалах службового розслідування містяться письмові пояснення позивача щодо предмету службового розслідування, в яких, серед іншого вказано, що в день коли почалось повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України він перебував на лікарняному, а саме з 22 лютого 2022 року по 28 лютого 2022 року. Внаслідок бойових дій і обстрілів у м. Києві змушений був одразу евакуйовувати свою родину до безпечного місця. Спочатку до знайомих в село Мощун Бучанського району. Після закінчення лікарняного 28 лютого 2022 року у зв`язку з неможливістю повернутись до міста Києва, позивач з усної вказівки свого безпосереднього керівника підполковника поліції Віталія Біленького приступив до служби до найближчого відділку поліції за місцем фактичного перебування, а саме у відділенні поліції № 2 Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області та був прийнятий до підпорядкування. 04 квітня 2022 року під час патрулювання території обслуговування позивач на вимогу чергового прибув до приміщення ВП № 2, де йому наказали здати жетон та посвідчення працівника поліції у зв`язку із нібито його звільненням. При цьому жодного наказу або іншого офіційного повідомлення про своє звільнення та розрахунку при звільненні він не отримав.

Також представником позивача до позовної заяви додано довідку № 060826, що видана Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву», згідно з якою позивач мав тимчасову непрацездатність через захворювання у період з 22.02.2022 по 26.02.2022. В довідці вказано приступити до роботи 01.03.2022.

Крім того, згідно з витягом з наказу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області «Про підпорядкування поліцейських» від 10.03.2022 № 340 наказано підпорядкувати на період дії воєнного стану у розпорядження начальника Кам`янець-Подільського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, 25.02.2022.

У витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області «Про підпорядкування поліцейських» від 05.04.2022 № 472 вказано вважати таким, що вибув з підпорядкування ГУНП в Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 580 Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 3 Закону № 580 визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції (частина 3 статті 11 Закону № 580).

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону № 580 поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 18 Закону № 580 визначено обов`язки поліцейського, зокрема, поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону № 580 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Статтею 60 у служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 580 у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Частиною 1 статті 19 Закону № 580 передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина 2 статті 19 Закону № 580).

Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут, у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно з частиною 2 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Відповідно до частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Згідно з частинами 1-3 статті 4 Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення.

Наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень.

Наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Відповідно до частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту, поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика. За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

За порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (частина 1 статті 11 Дисциплінарного статуту).

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до частин 1, 2 статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Частиною 3 статті 13 Дисциплінарного статуту встановлено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Згідно з частинами 1-4 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до частини 6 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (частина 10 статті 14 Дисциплінарного статуту).

Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

Дисциплінарні комісії формуються з поліцейських та працівників поліції, які мають відповідні знання та досвід, необхідні для ефективного проведення службового розслідування.

Порядок утворення дисциплінарних комісій та їх повноваження визначаються Міністерством внутрішніх справ України (частина 7 статті 15 Дисциплінарного статуту).

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку (частина 15 статті 15 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до частини 1 статті 18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Згідно з частиною 3 статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Відповідно до частини 1 статті 24 Дисциплінарного статуту поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення протягом місяця з дня його виконання (реалізації) шляхом подання рапорту до прямого керівника особи, яка застосувала дисциплінарне стягнення, а також шляхом звернення до суду в установленому порядку.

При цьому, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який затверджено Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався та діє на теперішній час.

Розділом V Дисциплінарного статуту визначено проведення службового розслідування в період дії воєнного стану.

Відповідно до частини 1 статті 26 Дисциплінарного статуту у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження.

Частинами 3, 5 та 6 статті 26 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення уповноваженим керівником. У разі потреби цей строк може бути продовжений керівником, який призначив службове розслідування, але не більш як на 15 календарних днів.

До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні чи на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, розташованих на підконтрольних органам державної влади територіях.

За результатами службового розслідування уповноважена особа складає висновок. У разі проведення службового розслідування безпосередньо керівником, який його призначив, висновок не складається, а обставини вчинення дисциплінарного проступку відображаються в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або в довідці про відсутність в діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку.

Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування.

Частиною 4 статті 27 Дисциплінарного статуту визначено, що від поліцейського, стосовно якого є підтвердні дані про самовільне залишення ним місця несення служби, виїзд до інших регіонів країни чи за кордон, пояснення не відбираються, поліцейський вважається таким, що відмовився від надання пояснень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 30 Дисциплінарного статуту у разі відсутності поліцейського, якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності, без поважних причин на службі копія наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення надсилається поштовим зв`язком (у разі можливості) на адресу місця проживання, зазначену в його особовій справі, або з використанням електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.

Поліцейський вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів - у разі відправлення з використанням електронної комунікації.

Доведення до поліцейського, який відсутній на службі без поважних причин, наказу про виконання застосованого до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади або звільнення зі служби в поліції, здійснюється в порядку, визначеному цією статтею.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі - Порядок № 893 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, містить положення аналогічні вищенаведеним нормам Дисциплінарного статуту.

Окрім того, пунктом 4 Розділу V вказаного Порядку передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 Розділу VII Порядку № 893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів, інших нормативно-правових актів та Присяги.

Слід зазначити, що види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, визначені у статті 13 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків (дій, що порушують службову дисципліну). Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого керівник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі.

Правова оцінка судами правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна полягати насамперед у перевірці, чи прийняте таке рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 06 квітня 2023 року у справі № 620/4545/22 та у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 200/11036/20-а.

Надаючи оцінку висновкам службового розслідування, суд зазначає таке.

Окреслюючи загальні риси професії поліцейського варто вказати, що з аналізу положень Закону України «Про Національну поліцію» та Дисциплінарного статуту слідує, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. Служба в поліції вимагає наявність у її працівників додаткових психологічних якостей, зокрема, відчуття відповідальності, здатність логічно мислити і дотримуватися спокою в складних ситуаціях, здатність приймати рішення у складних ситуаціях.

Як вже вказувалось вище, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який діє дотепер.

Відповідно до вимог статті 24 Закону № 580-VIII, у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальній цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Беручи до уваги викладене, всі поліцейські з 24.02.2022 зобов`язані були знаходитися за місцем розташування (дислокації) підрозділу, в якому проходять службу та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі, і завдань щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України.

Суд наголошує, що приписи Закону № 580-VIII не наділяють поліцейського повноваженнями самостійного, вільного визначення ним місця несення служби, зміну підрозділу, самостійного усунення від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу прямого керівника.

Отже, в силу статті 24 Закону № 580-VIII, повноваженнями щодо надання дозволу на зміну місця несення служби, на виїзд за межі території місця розташування (дислокації) підрозділу, в даному випадку, наділений виключно начальник відповідного органу поліції.

Суд зазначає, що матеріалами службового розслідування та матеріалами даної справи в повній мірі підтверджується відсутність позивача за місцем його служби, зокрема з 24.02.2022 по 10.03.2022 (включно).

Суд критично ставиться до доводів позивача, що він у вказаний період перебував у підпорядкуванні та проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Хмельницькій області, з огляду на таке.

Головою Національної поліції України було видано наказ від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану», яким зобов`язано поліцейських, які не підпадають під перелік осіб, визначених пунктом 1 цього наказу, невідкладно прибути до органу поліції за місцем несення служби.

Абзацом 2 пункту 1 вказаного наказу зобов`язано поліцейських, які перебувають поза місцем несення служби та для яких проїзд у регіон місця проходження служби є неможливим у зв`язку з об`єктивними причинами (тимчасова окупація, повне зупинення транспортного сполучення), крім тих, що виконують службові завдання, протягом 1 доби прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік.

До того ж поліцейських, які не підпадають під перелік осіб, визначених пунктом 1 цього наказу, зобов`язано невідкладно прибути до органу поліції за місцем несення служби (пункт 3 вказаного наказу).

Аналізуючи, зокрема абзац 2 пункту 1 наказу Національної поліції № 190 від 10.03.2022, суд дійшов висновку, що у вказаному абзаці розуміється тимчасова окупація території за місцезнаходженням відповідного органу поліції, де поліцейський проходив службу.

Отже, наказом Національної поліції № 190 визначено обставини, у зв`язку з якими поліцейський, який перебуває поза місцем несення служби звільняється від обов`язку прибути до органу поліції за місцем несення служби та зобов`язаний прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, а саме у зв`язку з об`єктивними причинами, зокрема, тимчасова окупація регіону місця несення служби.

Суд вважає слушними доводи відповідача щодо того, що позивач не підпадає під дію вказаного пункту, у зв`язку з тим, що він проходив службу у м. Києві (Шевченківське управління поліції ГУНП у м. Києві), а тому позивач зобов`язаний був невідкладно прибути до органу поліції за місцем несення служби та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки.

Водночас, матеріалами справи підтверджується та позивачем не спростовується факт самовільного залишення території розташування органу поліції, де він проходив службу, виїзду до Хмельницької області та невиходу на службу без поважних причин.

Щодо тверджень позивача про те, що у нього була відсутня можливість повернутись до міста Києва у зв`язку з відсутністю безпечних шляхів автобусного та залізничного сполучення, суд вважає їх непереконливими, з огляду на те, що жодних належних доказів зупинення транспортного сполучення між місцем перебування позивача та місцем розташування органу, де він проходив службу, або прилеглих до них населених пунктів, позивачем не надано та судом таких фактів не встановлено.

До того ж, посилання позивача на рівень безпечності шляхів сполучення між населеним пунктом, де перебував позивач та місцем його роботи, є суб`єктивною точкою зору позивача та не підтверджується жодними доказами.

Лист Державної служби з безпеки на транспорті від 30.06.2022 № 2905/2.2/15-22 має виключно роз`яснювальний та рекомендаційний характер, та не підтверджує жодних обставин у цій справі.

Також суд критично ставиться до посилань позивача та наданих доказів щодо його непрацездатності у період з 22.02.2022 по 28.02.2022, оскільки, по-перше, вони не доводять поважності причин відсутності позивача на службі за місцем розташування органу поліції, де він проходив службу, в інші періоди, які не охоплюються вказаною довідкою, та щодо яких також проводилось службове розслідування. По-друге, позивачем не надано жодних доказів повідомлення його безпосереднього керівника ані про його непрацездатність, ані про його місцеперебування під час такої.

Щодо посилань позивача на неправомірність повторного проведення службового розслідування, суд зазначає таке.

Так, частинами 7-8 статті 20 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення, застосоване з порушенням вимог цього Статуту, скасовується як незаконне керівником, який його застосував, або прямим керівником.

Протягом двох місяців з дня підписання наказу про застосування дисциплінарного стягнення прямий керівник посадової особи, яка застосувала дисциплінарне стягнення, має право його скасувати, пом`якшити або застосувати суворіше дисциплінарне стягнення, якщо встановить невідповідність такого стягнення ступеню тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та вини.

Таким чином, законодавцем передбачена можливість скасування наказу про дисциплінарне керівником, який його застосував, або прямим керівником поліцейського, у разі видання такого рішення в порушення вимог законодавства.

Отже, керуючись, статтею 20 Дисциплінарного статуту, наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 12.05.2022 № 315 «Про скасування наказів Головного управління про застосування дисциплінарних стягнень» був правомірно скасований наказ від 10.03.2022 № 219 про застосування дисциплінарного стягнення.

Крім того, проведення службового розслідування, призначеного наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 12.05.2022 № 531, переслідувало легітимну мету.

Інші доводи позивача фактично зводяться виключно до певних недоліків проведення відповідачем процедури службового розслідування.

Водночас суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 18.01.2023 у справі № 826/10888/18 наголосив, що саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його правомірності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акту необхідно розуміти не як вимоги до самого акту, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на його прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акту, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків.

Разом з тим, не кожен дефект акту робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його правомірність.

Отже, порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

За результатами розгляду цієї справи, судом не встановлено суттєвих порушень з боку відповідача при проведенні ним службового розслідування відносно позивача, які вплинули або могли вплинути на правильність прийнятого відповідачем рішення за наслідками такого розслідування.

Підсумовуючи вищевикладене суд вважає, що службове розслідування було проведено на підставі, у спосіб та в строки, що визначені законодавством, а також з урахуванням усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби є співмірним до вчиненого дисциплінарного проступку.

Будь-яких належних доказів невідповідності встановлених службовим розслідуванням фактів дійсним обставинам вчиненого дисциплінарного проступку позивачем не наведено, а судом під час розгляду справи не встановлено.

Вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, тому суд погоджується з аргументами відповідача про те, що спірні накази є правомірними та обґрунтованими.

Отже, у задоволенні відповідних вимог позивача слід відмовити.

З урахуванням викладеного також не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача грошового забезпечення за березень 2022 року, в тому числі додаткової винагороди під час воєнного стану, а також за квітень-червень 2022 року, суд зазначає таке.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок № 260, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 7 розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

Відповідно до пункту 8 розділу І Порядку № 260 за час відсутності поліцейського на службі без поважних причин грошове забезпечення не виплачується.

Підставою припинення виплати грошового забезпечення поліцейському є наказ керівника (начальника) органу поліції, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення.

Судом встановлено, що виплату грошового забезпечення було припинено позивачу з 01.03.2022 у зв`язку з проведенням службового розслідування за фактом відсутності позивача на службі без поважних причин.

За таких обставин та враховуючи встановлені судом обставини щодо відсутності позивача на службі в органі поліції, де він проходив службу, без поважних причин у вказаний вище період, а також вищенаведені висновки суду щодо правомірності призначення службового розслідування та притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, правові підстави для задоволення вищенаведених позовних вимог відсутні.

Окрім того слід вказати, що фактично наведені вимоги частково дублюють позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які не підлягають задоволенню за результатами розгляду цієї справи.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу розміру грошового забезпечення за період з 01 липня 2020 року по 18 серпня 2020 року з урахуванням надбавки за стаж служби у розмірі 25% від посадового окладу за виключенням вже виплачених сум, а за період з 19 серпня 2020 року по 29 червня 2022 року з урахуванням надбавки за стаж служби у розмірі 30% від посадового окладу, суд зазначає таке.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 260 встановлено, що надбавка за стаж служби в поліції поліцейським виплачується у відсотках до посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням у розмірах згідно з додатком 11 до постанови № 988.

Обчислення вислуги років для виплати надбавки за стаж служби поліцейським проводиться підрозділами кадрового забезпечення за матеріалами особової справи поліцейського та оголошується відповідним наказом керівника органу поліції в разі призначення на посаду, крім випадків призначення на іншу посаду в одному органі Національної поліції та за умови наявності обчисленої вислуги за попередньою посадою.

Додатком 11 до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 встановлено такі розміри надбавки за стажу служби в поліції (у відсотках посадового окладу з урахування окладу за спеціальним званням): від 1 до 2 років - 5%, від 2 до 4 років - 10%, від 4 до 7 років - 15%, від 7 до 10 років - 20%, від 10 до 13 років - 25%, від 13 до 16 років - 30%, від 16 до 19 років - 35%, від 19 до 22 років - 40%, від 22 до 25 років - 45%, понад 25 років - 50%.

На виконання вимог ухвали суду від 28.04.2025, відповідачем було надано архівні відомості від 30.04.2025 № 624, № 625 та № 626 щодо грошового забезпечення позивача за період з липня 2020 року по 29 червня 2022 року.

Згідно з вказаними відомостями позивачу виплачено надбавку за стаж служби в поліції лише в липні 2022 року. При цьому, в примітці до архівної відомості зазначено, що надбавка за стаж роботи була встановлена наказом ГУНП у м. Києві № 422 о/с від 10.03.2022 - 14 років 06 місяців 19 днів; у липні проведений розрахунок за червень місяць 2022 року, надбавка за стаж служби на дату звільнення складає 30%.

Щодо інших періодів проходження позивачем служби судом встановлено, що вказана надбавка позивачу не виплачувалась.

При цьому, з наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 29.06.2022 № 1025 о/с судом встановлено, що станом на момент звільнення позивача зі служби, його стаж служби в поліції становив 14 років 10 місяців 09 днів.

Тобто є очевидним, що на момент прийняття позивача на службу до Головного управління Національної поліції у м. Києві (01.07.2020) його стаж служби в поліції становив більше 10 років, а тому протягом усього часу проходження ним служби в цьому органі поліції, позивач мав право на виплату йому надбавки за стаж в поліції у розмірі, встановленому додатком 11 до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988.

Однак з наведеного вбачається, що таку надбавку позивачу фактично виплачено лише при звільненні, у розмірі 30% від посадового окладу, та лише за один місяць.

При цьому, ані у відзиві на позовну заяву, ані в інших письмових заявах по суті справи, відповідачем не наведено жодних обґрунтувань, доводів, заперечень щодо обставин не виплати позивачу під час проходження ним служби надбавки за стаж служби в поліції.

Як і не наведено жодних обґрунтувань щодо встановлення такої надбавки лише наказом від 10.03.2022 № 422 о/с у розмірі та фактичної її виплати лише при звільненні, з урахуванням того, що до цього, зокрема, в менших розмірах (в залежності від стажу служби позивача в поліції) вона не встановлювалась та не виплачувалась.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не виплати позивачу надбавки за стаж служби в поліції, починаючи з 01.07.2020, на яку він мав право.

Разом з тим слід вказати, що вказану надбавку позивачу встановлено наказом від 10.03.2022 № 422 о/с у розмірі 30% та виплачено лише за червень 2022 року разом з іншими складовими грошового забезпечення при звільненні позивача зі служби в поліції.

При цьому, з 01.03.2022 позивачу було припинено нарахування та виплату грошового забезпечення з 01.03.2022, на підставі наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 12.05.2022 № 531, що також підтверджується вищенаведеними архівними відомостями.

Відтак, спірна надбавка підлягає виплаті позивачу до моменту припинення нарахування та виплати йому грошового забезпечення, та з урахуванням вже виплаченого її розміру за червень 2022 року, тобто за період з 01.07.2020 по 28.02.2022, а тому відповідні позовні вимоги слід задовольнити частково.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає таке.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Приписами частин 1, 2 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завданої фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 640/14909/16-ц, від 04 березня 2019 року у справі № 295/443/17, від 08 травня 2019 року у справі № 233/3464/17.

При цьому, загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач вказує, що на день подання позовної заяви його стан погіршився та він декілька разів перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні.

Однак суд зазначає, що жодних доказів на підтвердження наведених обставин до матеріалів справи не додано.

Окрім того слід вказати, за змістом позовної заяви підставою для звернення вимог про стягнення моральної шкоди слугувало саме звільнення позивача зі служби в поліції, яке на думку позивача є незаконним.

Проте, за наслідками розгляду даної справи суд не встановив порушень прав позивача в частині звільнення його зі служби в поліції та дійшов висновку, що таке звільнення є законним та обґрунтованим.

За таких обставин, правові підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди відсутні.

Щодо інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав в межах позовних вимог, які підлягають задоволенню, то суд зауважує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо вимог, які підлягають задоволенню, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не виплачував позивачу надбавку за стаж служби в поліції, починаючи з початку проходження ним служби, - з 01.07.2020, чим допустив бездіяльність, яка порушила права позивача, в тому числі за захистом яких він звернувся до суду з цим позовом.

При цьому, у позовній заяві позивач просить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення позивача за період 01.07.2020 по 18.08.2020 з урахуванням надбавки за стажу служби в поліції у розмірі 25% від посадового окладу, а за період з 19.08.2020 по 29.06.2022 у розмірі 30% від посадового окладу.

Однак суд зазначає, що розрахунок стажу служби позивача в поліції та на підставі нього розміру вказаної надбавки, у відповідний період проходження позивачем служби, є виключною компетенцією відповідача.

Окрім того судом встановлено, що позивачу частково виплачено спірну надбавку за червень 2022 року при його звільненні, а з березня 2022 року позивачу було припинено нарахування та виплату грошового забезпечення, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову в частині відповідних вимог, що стосується періоду починаючи з 01.03.2022.

Відтак, належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача в даному випадку буде прийняття рішення про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу надбавки за стаж служби в поліції за період проходження ним служби з 01.07.2020 по 28.02.2022;

- зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення позивача з урахуванням надбавки за стаж служби в поліції за період проходження ним служби з 01.07.2020 по 28.02.2022 у розмірі, що визначений додатком 11 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 № 988, з урахуванням раніше виплачених сум грошового забезпечення.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.07.2022 та щодо частини вимог на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідачем вимог щодо відшкодування йому судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи не заявлено.

Водночас, у позовній заяві вказано, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи складає 30000,00 грн витрат на правничу допомогу.

В прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Вирішуючи питання щодо відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу, суд виходить з такого.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині першій статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина сьома статті 139 КАС України).

Аналіз вищевикладених правових норм свідчить про те, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Тобто, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, сформованою при розгляді подібних правовідносин, на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), детальний опис виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 у справі № 826/1216/16, постановах Верховного Суду від 17 вересня 2019 у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 у справі № 726/549/19.

Як вже зазначалося вище, представник позивача зазначає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката складають 30000,00 грн.

При цьому, до матеріалів справи надано лише копію договору про надання правової допомоги від 19.04.2022 (далі - Договір).

Згідно з пунктом 1.1 предметом даного Договору є надання Виконавцем усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту з питань поновлення на посаді в органах Національної поліції України, у тому числі оскарження наказу про звільнення з органів Національної поліції України, нарахування та виплати грошового утримання (заробітної плати), інших виплат, пов`язаних із проходженням служби.

Відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3 Договору Клієнт зобов`язаний сплатити гонорар Виконавцю у повному розмірі.

Також згідно з пунктами 4.1 - 4.3 Договору гонорар Виконавця за цим Договором складає одноразовий платіж у розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень, що включає надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань в межах предмету Договору; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, а також представництво інтересів Клієнта у судах першої та апеляційної інстанції, перед іншими органами державної влади.

Сторони домовилися, що гонорар може бути оплачений Клієнтом частинами, але не пізніше 31 серпня 2022 року. Перша частина у розмірі 10000 грн має бути внесена не пізніше подачі позову до суду.

Витрати Виконавця, понесені останнім або його представником у зв`язку із виконанням доручень Клієнта (поїздки, відрядження, оплати державного мита та інші витрати) оплачуються Клієнтом не пізніше наступного дня згідно виставленого Виконавцем рахунку.

Однак суд зазначає, що окрім вказаного Договору до матеріалів справи не надано жодних інших доказів на підтвердження витрат позивача на правову допомогу, а також на підтвердження наданих адвокатом послуг і виконаних робіт (акт виконаних робіт, акт приймання-передачі наданих послуг, тощо).

Слід вказати, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та Верховний Суд від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

До того ж, відсутність у матеріалах справи акту виконаних робіт, акту приймання-передачі наданих послуг тощо, унеможливлює визначення розміру понесених витрат, часу витраченого адвокатом на їх надання, а з наданого договору про надання правової допомоги не вбачається за можливе встановити такі обставини.

Зазначений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 27 липня 2021 року у справі № 671/1957/20.

Окрім того слід врахувати, що позов в цій справі задоволено частково, при цьому більшість його вимог не підлягають задоволенню.

За таких обставин, без надання вищенаведених доказів щодо обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, та їх вартості, суд позбавлений можливості належним чином здійснити розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, як це визначено частиною 3 статті 139 КАС України.

Відтак, оцінивши належні та допустимі докази, суд дійшов висновку про те, що представником позивача належним чином не обґрунтовано і не доведено перелік (обсяг) та вартість наданих нею як адвокатом послуг та витрат, понесених на виконання договору про надання правової допомоги, а тому такі витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції у м. Києві (ідентифікаційний код 40108583, місцезнаходження: м. Київ, вул. Володимирська, буд. 15) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки за стаж служби в поліції за період проходження ним служби з 01.07.2020 по 28.02.2022.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням надбавки за стаж служби в поліції за період проходження ним служби з 01.07.2020 по 28.02.2022 у розмірі, що визначений додатком 11 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 № 988, з урахуванням раніше виплачених сум грошового забезпечення.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Качанок