Справа № 480/6813/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 р. Справа № 480/6813/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.12.2023, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 13.12.23 по справі № 480/6813/23

за позовом ОСОБА_1

до військової частина НОМЕР_1 Національної гвардії України

про визнання бездіяльності протиправною,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі- позивач, ОСОБА_1 , апелянт 1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі- відповідач, в/ч НОМЕР_1 , апелянт 2), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати йому в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно;

- стягнути з в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України на його користь індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у сумі 82767,24 грн із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;

- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати йому в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 18.04.2020 включно;

- стягнути з в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України на його користь індексацію - різницю грошового забезпечення 4125,65 грн на місяць у загальній сумі 105 616,64 грн за період з 01.03.2018 по 18.04.2020 включно, відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати в повному розмірі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно.

Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у сумі 82 767,24 грн із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його позовних вимог щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 18.04.2020 відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі-Порядок №1078) із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, просив ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог, а саме: стягнути з в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України на його користь індексацію-різницю грошового забезпечення 4125 грн 65 копійок на місяць у загальній сумі 105 616,64 грн за період з 01.03.2018 по 18.04.2020.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що відповідно до абзаців 3,4,5 Порядку №1078 військовослужбовці мають право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалась у березні 2018 року. Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

Позивач не погодився з висновком суду першої інстанції про те, що індексація-різниця грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 18.04.2020 не підлягає стягненню на його користь з відповідача, оскільки, на його думку, його грошове забезпечення у березні 2018 року збільшилось порівняно з лютим 2018 року на 4491,37 грн, що перевищило суму можливої індексації 4463,15 грн.

ОСОБА_1 зазначив, що судом першої інстанції не було враховано, що у лютому 2018 року щомісячну премію йому було виплачено в розмірі 7417,50 грн за січень 2018, визначену у розмірі 1150% від посадового окладу, встановленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі-Постанова №1294) -645,00 грн, у березні 2018 року щомісячну премію йому було виплачено в розмірі 7417,50 грн за лютий 2018 року, визначену у розмірі 1150% від посадового окладу, встановленого відповідно до Постанови №1294 645,00 грн; у квітні 2018 року щомісячну премію йому було виплачено у розмірі 3243,00 за березень 2018 року, визначену у розмірі 115% від посадового окладу, встановленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 ( далі-Постанова №704) 2820,00 грн. Таким чином, позивач вважав, що відповідачем умисно надано суду недостовірну інформацію щодо розміру його грошового доходу за лютий 2018 року та березень 2018 року, що не було враховано судом першої інстанції.

З урахуванням таких розмірів премії, його грошове забезпечення за березень 2018 року склало 9015,00 грн, а за лютий 2018 року- 8677,50 грн. При цьому посадовий оклад у березні 2018 року (2820,00 грн) підвищився у порівнянні з посадовим окладом у лютому 2018 року (645,00 грн). Отже, розмір підвищення доходу, на його думку , становив 337,50 грн (9015,00 грн -8677,50 грн= 337,50 грн).

У березні 2018 року прожитковий мінімум складав 1762,00 грн , величина приросту індексу споживчих цін- 253,30 %.

Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку №1078 сума індексації за березень 2018 року розраховується як прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 березня 2018 року помножити на величину приросту індексу споживчих цін і поділити на 100 (1762,00 грн * 253,30% /100=4463,15 грн).

Апелянт 1 зазначив, що в силу вимог абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума належної йому індексації в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4463,15-337,50=4125,65 грн. Така сума повинна була йому виплачуватись відповідачем, починаючи з березня 2018 року до моменту наступного підвищення посадового окладу чи до дня його звільнення з військової частини, що зроблено не було.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Крім того, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині, в якій суд задовольнив позовні вимоги, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судове рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом не враховано, що позивачем свідомо подано недостовірну інформацію для введення суд в оману та повторного розгляду питань, що раніше вже були розглянуті в адміністративній справі № 480/718/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії та подальшого повторного здійснення заходів щодо стягнення коштів які вже виплачені позивачу.

Апелянт 2 зазначив, що сторони, предмет і підстава позовів у справі № 480/718/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії є тотожними і збігаються зі сторонами, предметом і підставами позову у справі №480/6813/23 за позовом ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, виходячи з наступного. Сторонами у спорі в обох справах є ОСОБА_1 та військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України. Предметом спору в обох справах є правильність нарахування (сума) індексації ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 (включно) та за період з 01.03.2018 по 18.04.2020 включно. Підставою спора в обох справах є незгода ОСОБА_1 із сумою індексації, що була нарахована йому за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 (включно) та за період з 01.03.2018 по 18.04.2020 включно.

Станом на 02.03.2024 військовою частиною повністю виконано рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.10.2023 у справі №480/718/21, про що проінформовано відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. При цьому позивач бажає стягнути повторно кошти за той самий період, за який йому вже було виплачено індексацію на виконання судового рішення від 25.10.2023 у справі №480/718/21.

Позивач правом на подання відзиву не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг в їх межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

В період з 03.09.2009 по 18.04.2020 ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом від 17.04.2020 № 79 ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

Позивач, вважаючи, що за час проходження служби індексація грошового забезпечення нараховувалася та виплачувалася йому не в повному обсязі, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з відповідним позовом до відповідача.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 у справі №480/718/21, адміністративний позов ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії був задоволений частково.

Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.

Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо застосування серпня 2015 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.12.2015 по 31.12.2015 включно.

Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо застосування січня 2016 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно.

Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року - із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 18.04.2020 включно відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 18.04.2020 включно відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Вказане рішення суду постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2022 у справі №480/718/21 було залишено без змін.

На виконання судового рішення у справі №480/718/21 в/ч НОМЕР_1 зроблено розрахунок нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року ОСОБА_1 , відповідно до якого сума індексації, яка була нарахована позивачу склала- 88708,54 грн, а сума індексації, яка підлягає видачі на руки позивачу склала 3646,42 грн (а.с.21 оборот-22).

Так, за розрахунком в/ч НОМЕР_1 за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 відповідачем було застосовано коефіцієнт індексації, який відповідає базовому місяцю січень 2008 року, за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 позивачу було нараховано індексацію грошового забезпечення в сумі 2302,64 грн, а для виплати на руки ця сума склала - 2205,67 грн; за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 позивачу було нараховано 83625,23 грн , а для виплати на руки ця сума склала - 361,37 грн.

Згідно з цим розрахунком ОСОБА_1 було розраховано поточну індексацію за період з 01.03.2018 по квітень 2020, право на отримання якої виникає, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації 103%, яка склала 2780,67 грн , а для виплати на руки ця сума склала- 1079,38 грн.

За платіжною інструкцією №854 від 15.05.2023 в/ч НОМЕР_1 на виконання судового рішення у справі №480/718/21 було перераховано ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у розмірі. 3646,42 грн

Не погоджуючись з протиправною бездіяльністю відповідача щодо невиплати йому в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2028 в сумі 82767,24 грн та щодо не нарахування та невиплати йому в індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 18.04.2020 в сумі 105 616,64 грн, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати в повному розмірі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно та зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у сумі 82767,24 грн із одночасною компенсацією сум податку , оскільки у розрахунку відповідача ОСОБА_1 , зробленому на виконання судового рішення у справі №480/718/21 було визначено розмір індексації за цей період в сумі 83625,23 грн, а виплачено тільки 857,97 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення індексації-різниці грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2018 по 18.04.2020 в сумі 105 616,64 грн, суд зазначив про відсутність для цього підстав, оскільки різниця між сумою грошового забезпечення позивача за березень 2018 року, з урахуванням можливої індексації (13161,28 грн (грошове забезпечення позивача за лютий 2018 року 8698,13+ сума можливої індексації у березні 2018 року у розмірі 4463,15 грн= 13161,28 грн), та сумою реально отриманого позивачем підвищеного грошового забезпечення за березень 2018 року (13189,50 грн) складає 28,22 грн у бік збільшення грошового забезпечення.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній апелянтами частині, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XIІ). Зокрема, вказаний Закон визначає порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Абзацом 1 частини 1 статті 9 Закону № 2011-XIІ передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (частина 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ).

Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 № 200 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам (далі- Інструкція №200).

Ця Інструкція визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України, які обіймають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України .

Згідно з пунктом 2 Розділу І Інструкції №200 грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

До складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 9 розділу 1 Інструкції №200, індексація грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється в порядку та розмірах, установлених чинним законодавством України.

Відповідно до і ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі-Закон №1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону № 1282-XII встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ст. 3 Закону № 1282-XII індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Згідно з абзацом 3 ст. 1 Закону № 1282-XII індекс споживчих цін показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

У первинній редакції частина 1 статті 4 цього Закону передбачала, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Надалі до цієї норми були внесені зміни Законом України від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав законну силу 01.01.2016.

Тож з 01.01.2016 за правилами частини 1 статті 4 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Інші положення статті 4 цього Закону з 2005 року й дотепер залишилися незмінними.

Зокрема, частина 2 статті 4 Закону № 1282-ХІІ передбачає, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Згідно з частиною 3 статті 4 Закону № 1282-ХІІ для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону № 1282-ХІІ підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до ст. 6 Закону № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України, зокрема Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Відповідно до п. 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 (далі-Порядок № 1078) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Колегія суддів зазначає, що право позивача ОСОБА_1 на індексацію грошового забезпечення встановлено судовим рішення у справі №480/718/21. Спірним є розмір цієї індексації.

ОСОБА_1 звернувся із цим позовом до суду через незгоду з розміром індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 , яка була йому виплачена відповідачем на виконання судового рішення у справі №480/718/21 та через невиплату йому в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2028 по 18.04.2020 , а саме: через не нарахування та невиплату йому індексації -різниці в сумі 105 616,64 грн.

Щодо доводів апеляції в/ч НОМЕР_1 про тотожність позовів у справі № 480/718/21 та справі № 480/6813/23, що розглядається колегія суддів зазначає таке.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.04.2018 у справі №11-257заі18, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.238, п.4 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право , в тому числі, закрити провадження у справі , якщо є така, що набрала законної сили постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Умовами застосування цієї підстави для відмови у відкритті провадження є: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони мають співпадати) та остаточне вирішення тотожного спору рішенням або постановою суду, ухвалою про закриття провадження в адміністративній справі, яке набрало законної сили.

Так, відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.02.2023 у справі №140/559/22 сформовано правову позицію щодо встановлення тотожності предмету та підстав позову.

У цій постанові Верховний Суд звернув увагу, що тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Верховний Суд у постанові від 09.10.2018 у справі № 809/487/18 зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Колегія суддів зазначає, що у справах №480/718/21 та у справі №480/6813/23 повністю збігаються лише сторони та предмет позову. Однак підстави позову при цьому різні.

Так, у справі №480/718/21 підставою позову була протиправна поведінка відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 у повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.12.20215 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку- січень 2008 року та щодо невиплати йому у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 18.04.2020 відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Однак у справі № 480/6813/23 підставою позову, окрім іншого, є поведінка відповідача щодо нездійснення виплати ОСОБА_1 у повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 в сумі 82767,24 грн на виконання судового рішення у справі №480/718/21 та щодо не нарахування та невиплати у повному обсязі позивачу індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 18.04.2020 відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 в сумі 105 616,64 грн на виконання судового рішення у справі №480/718/21 .

Період і розмір нарахованої та виплаченої позивачу заборгованості з індексації грошового забезпечення міститься в розрахунку нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року згідно з рішенням суду у справі №480/718/21 від 25.10.2021.

Враховуючи викладене , колегія суддів висновує, що предмет і підстави позову у справі № 480/718/21 та у даній справі не є тотожними, що виключає правові підстави для закриття провадження у справі та для задоволення апеляції відповідача.

Колегія суддів зазначає, що судове рішення в частині правильності розрахунку індексації за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 сторонами не оскаржувалось, тому не підлягає апеляційному перегляду.

Щодо доводів апеляції позивача з приводу стягнення з відповідача на його користь індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 18.04.2020 в сумі 105 616,64 грн колегія суддів зазначає наступне.

За визначенням, наведеним у постанові Верховного Суду від 28.05.2024 у справі №160/14683/23, Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної» та «індексації-різниці». Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної.

У разі виникнення спору щодо індексації грошових доходів, коло обставин, які є істотними для справи; факти, що підлягають встановленню; характер спірних правовідносин; матеріальний закон, який їх регулює, - залежать від виду індексації, з приводу якої існує спір.

Щодо поточної індексації, то право працівника на її отримання виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01.01.2016 встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1 Порядку № 1078).

Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункт 4 Порядку № 1078).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач нарахував та виплатив позивачу на виконання судового рішення у справі № 480/718/21 поточну індексацію за період з 01.03.2018 по 18.04.2020. Позивач не заперечує розмір суми цієї індексації, вона не є предметом його позову та апеляції.

Натомість він не погодився з бездіяльністю відповідача в частині не нарахування та невиплати йому індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 18.04.2020, відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 Порядку №1078, на виконання судового рішення у справі №480/6813/23, яку він обрахував у сумі 105 616,64 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що право позивача на отримання індексації-різниці грошового забезпечення було встановлено судовим рішенням у справі № 480/718/21.

Суд першої інстанції у справі, що розглядається, відмовив позивачу у задоволенні його позовної вимоги про стягнення з відповідача індексації-різниці грошового забезпечення 4125,65 грн на місяць у загальній сумі 105 616,64 за період з 01.03.2018 по 18.04.2020, зазначивши про відсутність для цього підстав.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 (далі-Постанова №704), якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців. З огляду на правила пункту 5 Порядку № 1078, відповідачу належало вирішити питання, чи має ОСОБА_1 право на отримання суми індексації-різниці, а якщо так, то у якому розмірі.

Як вбачається із встановлених обставин справи, відповідач не нараховував і не виплачував позивачу цей вид індексації за період з 01.03.2018 до18.04.2020. Водночас позивач наполягає на тому, що має право на отримання індексації-різниці і що це право відповідачем проігноровано.

З огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 позивач (військовослужбовець) має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

Для вирішення питання наявності чи відсутності у позивача права на отримання індексації-різниці за період з 01.03.2018 по18.04.2020, розрахованої із застосуванням абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, необхідно встановити наступні обставини: розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А); суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б); чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.

В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078).

Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078).

Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

У такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

Указані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах : від 20.03.2025 у справі № 160/13345/24, від 28.05.2024 у справі № 160/14683/23, від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 06.04.2023 у справі № 420/11424/21, від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21, від 11.05.2023 у справі № 260/6386/21 із подібними правовідносинами, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України підлягає врахуванню під час апеляційного перегляду справи.

Суд першої інстанції, досліджуючи нарахування та виплати позивачу суми індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 08.12.2021 встановив, що у березні 2018 року розмір грошового забезпечення позивача склав 13189,50 грн, а у лютому 2018 року-8698,13 грн.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 про грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 18.04.2020 у лютому 2018 року позивачу було нараховано грошове забезпечення у розмірі 8698,13 грн , яке складається з: посадового окладу - 645,00 грн, окладу за військовим званням 55,00 грн, надбавки за вислугу років 140,00 грн, надбавки за виконання особливо важливих завдань 440,63 грн, премії 7417,50 грн (а.с.15-16).

За цією довідкою у березні 2018 року позивачу було нараховано 22 204,50 грн, яке складається з: посадового окладу 2820,00 грн, окладу за військовим званням 880,00 грн, надбавки за вислугу років 1100,00 грн, надбавки за особливості проходження служби 962,00 грн, премії 7417,50 грн, допомоги для оздоровлення 9015,00 грн. Враховуючи вище вкладенні норми, грошове забезпечення позивача за довідкою у березні 2018 року складає 13189,50 грн (22204,50 грн - 9015,00 грн допомога для оздоровлення).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п.3 розділу ХVII Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №200 від 15.03.2019, виплата премії військовослужбовцям здійснюється щомісяця за попередній місяць під час виплати грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира військової частини (командирам військових частин - наказу вищих командирів (начальників)), який видається до 05 числа місяця, що настає за місяцем преміювання.

З метою повного і всебічного з`ясування всіх обставин цієї справи, колегія суддів ухвалою від 22.04.2025 року витребувала у військової частин НОМЕР_1 інформацію про порядок нарахування, розмір та виплату позивачу премії за лютий та березень 2018 року .

За інформацією, наданою в/ч НОМЕР_1 на виконання ухвали суду, відповідачем підтверджено, що премію за лютий 2018 року позивачу ОСОБА_1 було виплачено у березні 2018 року у розмірі 7417,50 грн, яка складала 1150% його посадового окладу 645 грн за лютий 2018 року.

Премію за березень 2018 року йому було виплачено у квітні 2018 року у розмірі 3243,00 грн, яка складала 115% його посадового окладу 2820,00 грн за березень 2018 року.

Ця інформація повністю узгоджується з наявною в матеріалах справи довідкою в/ч НОМЕР_1 (а.с.15-16).

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що сума грошового забезпечення позивача за лютий 2018 року дорівнює 8698,13 грн , яка складається з : посадового окладу - 645,00 грн, окладу за військовим званням 55,00 грн, надбавки за вислугу років 140,00 грн, надбавки за виконання особливо важливих завдань 440,63 грн, премії 7417,50 грн.

Сума грошового забезпечення ОСОБА_1 за березень 2018 року дорівнює 9015 грн, яка складається з: посадового окладу 2820,00 грн, окладу за військовим званням 880,00 грн, надбавки за вислугу років 1100,00 грн, надбавки за особливості проходження служби 962,00 грн, премії 3243,00 грн.

Відтак грошовий дохід позивача внаслідок підвищення посадових окладів збільшився на 316,87 грн ( 9015 грн 8698,13 грн = 316,87 грн).

Натомість суд першої інстанції помилково не врахував особливості виплати премії військовослужбовцям Національної гвардії України ( в поточному місяці за попередній) та дійшов помилкового висновку, що грошовий дохід позивача внаслідок підвищення посадових окладів у березні 2018 року не збільшився.

Визначаючи суму можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) необхідно встановити величину приросту індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в березні 2018 року, яка з урахуванням положень Порядку №1078 та додатків до нього, а також даних з офіційного сайту Держстату України про індекс інфляції у 2008-2018 роках (за посиланням https://ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2006/ct/cn_rik/isc/isc_u/isc_m_u.htm) розраховується наступним шляхом: лютий 2008 року - 102,7% (індекс споживчих цін до попереднього місяця згідно даних Держстата) = 1,027; березень 2008 року - 103,8% = 1,038; квітень 2008 року - 103,1% - 1,031; травень 2008 року - 101,3% = 1,013; вересень 2008 року - 101,3% = 1,013 (розраховано за наростаючим підсумком - 100,8% (червень 2008) х 99,5% (липень 2008) X 99,9% (серпень 2008) х 101,1% (вересень 2008)); жовтень 2008 року - 101,7% = 1,017; листопад 2008 року - 101,5% = 1,015; грудень 2008 року - 102,1% = 1,021; січень 2009 року - 102,9% = 1,029; лютий 2009 року - 101,5% = 1,015; березень 2009 року - 101,4% = 1,014; травень 2009 року - 101,4% = 1,014 ( розраховано за наростаючим підсумком 100,9% (квітень 2009) х 100,5% (травень 2009); червень 2009 року - 101,1% = 1,011; жовтень 2009 року - 101,4% = 1,014 ( розраховано за наростаючим підсумком - 99,9% (липень 2009) х 99,8% (серпень 2009) х 100,8 (вересень 2009) х 100,9% (жовтень 2009); листопад 2009 року - 101.1% = 1,011; січень 2010 - 102,7% = 1,027 (розраховано за наростаючим підсумком = 100,9% (грудень 2009) х 101,8% (січень 2010); лютий 2010 року - 101.9% = 1,019; вересень 2010 - 103,5% = 1,035 ( розраховано за наростаючим підсумком - 100.9% (березень 2010) х 99,7% (квітень 2010) х 99,4% (травень 2010) х 99,6% (червень 2010) х 99,8% (липень 2010) х 101,2% (серпень 2010) х 102,9% (вересень 2010); грудень 2010 року - 101,6% = 1,016 ( 100,5% (жовтень 2010) х 100.3% (листопад 2010) х 100,8% (грудень 2010); березень 2011 року - 103,3%= 1,033 (101,0% (січень 2011) х 100,9% (лютий 2011) х 101,4% (березень 2011); квітень 2011 року - 101,3% = 1,013; червень 2011 року - 101,2% = 1,012 (100,8% (травень 2011) х 100,4% (червень 2011); березень 2014 року - 101,98% = 1,020 (98,7% (липень 2011) х 99,6% (серпень 2011) х 100,1% (вересень 2011) х 100,0% (жовтень 2011) х 100,1% (листопад 2011) х 100.2% (грудень 2011) х 100,2% (січень 2012) х 100,2% (лютий 2012) х 100,3% (березень 2012) х 100,0% (квітень 2012) х 99,7% (травень 2012) х 99,7% ( червень 2012) х 99,8% (липень 2012) х 99,7% (серпень 2012) х 100,1% (вересень 2012) х 100,0% (жовтень 2012) х 99,9% (листопад 2012) х 100.2% (грудень 2012) х 100,2% (січень 2013) х 99.9% (лютий 2013) х 100,0% (березень 2013) х 100,0% (квітень 2013) х 100,1% (травень 2013) х 100,0% (червень 2013) х 99,9% (липень 2013) х 99,3% (серпень 2013) х 100,0% (вересень 2013) х 100,4% (жовтень 2013) х 100,2% (листопад 2013) х 100,5% (грудень 2013) х 100,2% (січень 2014) х 100,6% (лютий 2014) х 102,2% (березень 2014); квітень 2014 року - 103,3% = 1,033; травень 2014 року - 103,8 = 1,038; липень 2014 року - 101,4% = 1,014 (101,0% (червень 2014) х 100.4% (липень 2014); вересень 2014 року - 103,72%= 1,037 (100,8% (серпень 2014) х 102,9% (вересень 2014); жовтень 2014 року 102,4% = 1,024; листопад 2014 року - 101,9% = 1,019; грудень 2014 року - 103,0% = 1,030; січень 2015 року - 103.1% = 1,031; лютий 2015 року - 105,3 %= 1,053; березень 2015 року - 110,8% = 1,108; квітень 2015 року - 1.14% = 1,140; травень 2015 року - 102,2% = 1,022; листопад 2015 року - 101,55% = 1,016 (100,4% (червень 2015) х 99,0% (липень 2015) х 99,2% (серпень 201.5) х 102,3% (вересень 2015) х 98,7% (жовтень 2015) х 102,0% (листопад 2015); квітень 2016 - 105,79% = 1,058 (100,7% (грудень 2015) х 100,9% (січень 2016) х 99,6 (лютий 201.6) х 101,0% (березень 201.6) х 103,5 (квітень 2016); жовтень 2016 року - 104,0% = 1,040 (100,1% (травень 2016) х 99,8% (червень 2016) х 99,9% (липень 2016) х 99,7% (серпень 2016) х 101,8% (вересень 2016) х 102,8% (жовтень 2016); січень 2017 року - 103,85% = 1,038 (101,8% (листопад 2016) х 100,9% (грудень 2016) х 101.1% (січень 2017); квітень 2017 року - 103,74% = 1,037 (101,0% (лютий 201.7) х 101,8% (березень 2017) х 100,9% (квітень 2017); липень 2017 року - 103,1% = 1,031 (101,3% (травень 2017) х 101,6% (червень 2017) х 100,2% (липень 20.17) - 1,031; жовтень 2017 року - 103,12% = 99,9% (серпень 2017) х 102,0% (вересень 2017) х 101,2% (жовтень 2017); січень 2018 року - 103,44% = 1,034 (100,9% (листопад 2017) х 101,0% (грудень 201.7) х. 101,5% (січень 2018).

Шляхом множення вищевказаних показників (1,027 х 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,013 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,014 х 1,011 х 1,014 х 1,011 х 1,027 х 1,019 х 1,035 х 1,016 х 1,033 х 1,013 х 1,012 х 1,020 х 1,033 х 1.038 х 1,014 х 1,037 х 1,024 х 1,019 х 1,030 х 1,031 х 1,053 х 1,108 х 1,140 х 1,022 х 1,016 х 1,058 х 1,040 х 1,038 х 1,037 х 1,031 х 1,031 х 1,034 = 3,533) отримуємо наростаючий індекс споживчих цін - 353,3%.

Керуючись формулою розрахунку величини приросту індексу споживчих цін, наведеною у додатку 1 до Порядку №1078, розраховуємо величину приросту індексу споживчих цін з січня 2008 року по березень 2018 року: 353,3% (наростаючий індекс споживчих цін) - 100% = 253,3%.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня.

У березні 2018 року прожитковий мінімум складав 1 762,00 грн.

Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку № 1078 сума індексації за березень 2018 року розраховується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 березня 2018 року помножити на величину приросту індексу споживчих цін та поділити на 100.

Керуючись вищенаведеними положеннями отримуємо суму можливої індексації у березні 2018 року: 1 762,00 грн. * 253,30%/ 100 = 4 463,15 грн.

Отже, відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума належної позивачу індексації у березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу та становить: 4463,15 грн 316,87 грн = 4146,28 грн.

У матеріалах справи відсутні докази нарахування та виплати позивачу суми індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 18.04.2020.

Спірний період з 01.03.2018 по 18.04.2020 включно складає 26 місяців 15 днів.

Отже, сума індексації-різниці, яка мала бути нарахована та виплачена позивачу за період з 01.03.2018 по 18.04.2020 включно становить 4146,28 грн х 25 місяців + (4146,28 грн / 30 днів х 20 днів) = 103 657 грн + (138,21 грн х 20 днів) = 103 657 грн + 2 764,19 грн = 106 421,19 грн.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач зобов`язаний був з березня 2018 року до 18.04.2020 виплачувати позивачу суму індексації грошового забезпечення, визначену на підставі наведених вище положень Порядку № 1078.

Колегія суддів зазначає, що у цій категорії спорів Верховний Суд неодноразово зауважував, що визначення судом конкретних сум індексації грошового забезпечення, враховуючи характер спірних правовідносин, є належним та ефективним, адже здатний забезпечити реальне поновлення прав особи у випадку задоволення позову (постанови від 23.03.2023 року у справі №400/3826/21 (з урахуванням ухвали від 30.03.2023 року про виправлення описки), від 07.12.2023 року у справі №360/381/23, від 06.04.2023 року у справі №420/11424/21, від 06.07.2023 року у справі №560/6684/22, від 15.08.2023 року у справі №400/3784/22).

У цих постановах Верховний Суд підкреслював, що для належного та ефективного захисту прав та інтересів позивача судам необхідно перевірити обґрунтованість нарахованих ним сум індексації, розрахувати їх і, відповідно, у судовому рішенні вказати конкретні суми (індексації грошового забезпечення), на які позивач має право та які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що застосований судами спосіб захисту не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини та не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів позивача від порушень з боку відповідача, оскільки суди попередніх інстанцій в ухвалених рішеннях не розрахували та не визначили конкретних сум індексації грошового забезпечення які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити позивачу, не перевірили розраховану позивачем суму індексації.

Аналогічна позиція щодо способу захисту порушеного права позивача викладена в постанові Верховного Суду від 10.10.2024 року у справі №500/8015/23.

Колегія суддів зазначає, що позивач у своїй апеляційній скарзі, додаткових поясненнях до неї та в тексті своєї позовної заяви навів розрахунок індексації-різниці станом на березень 2018 року, який частково не співпадає з розрахунком, зробленим наразі колегією суддів, а саме: позивачем зазначено 105 616,64 грн індексації-різниці, яка, на його думку, підлягає йому виплаті, а за розрахунком колегії суддів ця сума складає 106 421,19 грн.

Колегія суддів, відповідно до вимог ч.2 ст.9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та обрати спосіб захисту порушеного права позивача, що в повній мірі сприяє досягненню ефективного захисту його інтересів та встановлює спосіб відновлення його права від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 та відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати йому в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 18.04.2020 включно та про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 індексації-різниці грошового забезпечення в сумі 4146,28 грн на місяць за період з 01.03.2018 по 18.04.2020 у загальній сумі 106 421,19 грн, відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 Порядку №1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку № 44 з ухваленням в цій частині нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ст.ст.242,243, 250, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року у справі № 480/6813/23 скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 18.04.2020 включно та стягнення з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 індексації - різниці грошового забезпечення 4125 гривень 65 копійок на місяць у загальній сумі 105 616 гривень 64 копійки за період з 01.03.2018 по 18.04.2020 включно, відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Ухвалити у скасованій частині постанову, якою частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Визнати протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 18.04.2020 включно.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 індексацію - різницю грошового забезпечення у розмірі 4146 гривень ( чотири тисячі сто сорок шість) гривень 28 копійок на місяць у загальній сумі 106 421(сто шість тисяч чотириста двадцять одну) гривню 19 копійок за період з 01.03.2018 по 18.04.2020 включно, відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року у справі №480/6813/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк