Справа № 600/25/25-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 травня 2025 року

м. Київ

справа №600/25/25-а

адміністративне провадження № К/990/17449/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів: Жука А.В., Мартинюк Н.М.,

перевіривши матеріали касаційної скарги заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 31.01.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2025 у справі №600/25/25-а за позовом керівника Чернівецької окружної прокуратури, поданого в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області, до Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Керівник Чернівецької окружної прокуратури звернувся в суд із позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області щодо неприведення захисної споруди протирадіаційного укриття за №97178 у придатний для експлуатації стан та зобов`язати Мамаївську сільську раду Чернівецького району Чернівецької області привести захисну споруду протирадіаційне укриття за №97178, яка розміщена за адресою: вул. Шевченка, 53, с. Драчинці Чернівецького району у готовність до використання за призначенням.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 31.01.2025, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2025, позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, 24.04.2025 заступник керівника Чернівецької обласної прокуратури через систему «Електронний суд» подав касаційну скаргу до Верховного Суду.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За змістом частини другої статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Разом з тим, абзацом 3 пункту 4 частини другої статті 330 КАС України передбачено, що у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

У касаційній скарзі скаржник зазначає про порушення судами попередніх інстанцій вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», статей 17-1, 68 Кодексу цивільного захисту України (в редакції, чинній на час розгляду справи), статті 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», та порушення норм процесуального права, зокрема статей 9, 53, 54, 240, 242 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховним Судом вже сформовано усталену практику щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, зокрема щодо положення статті 23 Закону України «Про прокуратуру», викладену зокрема у постановах від 13.03.2025 у справі №240/29926/23, від 26.03.2025 у справі №520/29483/23, від 26.03.2025 у справі №340/3544/24, і колегія суддів не вбачає правових підстав відступати від неї.

Так, Верховний Суд у вказаних справах виснував, що коло правовідносин, у яких територіальний орган Державної служби України з надзвичайних ситуацій може бути позивачем, хоча і розширилось, тобто перестало бути виключним, проте потребує чіткої кореляції із положенням закону, який би передбачив відповідний випадок, за якого Державна служба України з надзвичайних ситуацій може подати до суду позовну заяву. У чинній редакції пункту 48 частини другої статті 17-1 Кодексу цивільного захисту України окреслена прив`язка правової підстави звернення до суду із нормою закону, і лише за її наявності Державна служба України з надзвичайних ситуацій може набути статусу позивача.

За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Залишаючи позов без розгляду, суди попередніх інстанцій, застосовуючи висновки Верховного Суду, викладені у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 19.07.2018 у справі №822/1169/17, від 13.05.2021 у справі №806/1001/17 та Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №826/13768/16, від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, дійшли висновку, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Також при ухваленні оскаржуваних рішень суди попередніх інстанцій керувалися висновками, викладеними постановах Верховного Суду від 03.08.2023 у справі №260/4120/22, від 05.09.2023 у справі №260/4044/22, від 21.12.2023 у справі №400/4238/22, від 21.02.2024 у справі №580/4578/22, від 14.11.2024 у справі №160/14510/22, відповідно до яких законодавством передбачено право ДСНС, як суб`єкта владних повноважень при застосуванні своєї компетенції, на звернення до суду виключно з позовами про застосування заходів реагування (пункт 48 Кодексу цивільного захисту).

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що ст. 17-І Кодексу цивільного захисту України після внесення до неї змін Законом №2655-ІХ, який набрав чинності 29.10.2022, не містить такого способу захисту інтересів держави при зверненні до адміністративного суду центрального органу державної виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, як зобов`язання балансоутримувача вжити заходів щодо приведення в належний технічний стан та готовність до укриття населення захисної споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття, посилання апелянта на наявність права звернення до суду ГУ ДСНС за вказаною нормою права є неприйнятним.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що прокурором у цій позовній заяві визначено органи, в особі яких він звернувся до суду із цим позовом, які не мають права на звернення до суду з ним.

Враховуючи наявність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, зокрема щодо положення статті 23 Закону України «Про прокуратуру», пункту 48 частини другої статті 17-1 Кодексу цивільного захисту України в редакції Закону №2655-IX, який було викладено Верховним Судом у постановах від 03.08.2023 у справі №260/4120/22, від 05.09.2023 у справі №260/4044/22, від 21.12.2023 у справі №400/4238/22, від 21.02.2024, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 31.01.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2025 у справі №600/25/25-а.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

СуддіЖ.М. Мельник-Томенко А.В. Жук Н.М. Мартинюк