Справа № 300/1432/25
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
"06" травня 2025 р. справа № 300/1432/25
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боброва Ю.О., розглянувши клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Івано-Франківського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби за період з 01.01.2016 по 30.05.2019, із застосуванням базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення - січень 2008 року та зобов`язання нарахувати та виплатити вказану індексацію.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
11.03.2025 року представником відповідача подано два клопотання про залишення позову без розгляду, у зв`язку із пропущенням строку звернення до адміністративного суду. В обґрунтування клопотання зазначив, що ч.2 ст.233 КЗпП України у редакції до 19.07.2022 передбачала норму за якою в разі порушення законодавства про оплату праці працівник мав право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Проте, відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП в редакції від 19.07.2022 (зміни внесені Законом України від 07.07.2022 №2352-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин) із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Таким чином, строком для звернення до суду у даній справі є тримісячний строк, який пропущений позивачем, оскільки позивача 07.06.2019 виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . При цьому грошове забезпечення за спірні періоди ним отримано того місяця.
Також позивач просив залишити позов без розгляду на підставі пункту 7 частини 1 статті 240 КАС України, оскільки позовну заяву у справі №300/9341/24 з аналогічними позовними вимогами було залишено повернуто позивачу.
Розглянувши подані клопотання про залишення позову без розгляду та матеріали даної адміністративної справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Положеннями частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Згідно з частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спірних правовідносин у даній справі є нарахування та виплати індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби за період з 01.01.2016 по 30.05.2019.
Таким чином, спір щодо нарахування та виплати належного грошового забезпечення, пов`язаний з недотриманням законодавства про оплату праці.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду зі спором про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, обмежений трьома місяцями з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України).
Втім, судом апеляційної інстанції помилково застосовано редакцію частини другої статті 233 КЗпП України, чинну на момент постановлення оскаржуваного судового рішення.
З огляду на вказане, доводи касаційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду є помилковими, оскільки його право на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) не обмежене будь-яким строком.
При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.
Суд зазначає, що спірні правовідносини виникли до набрання чинності Законом №2352-ІХ, та на момент їх виникнення строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.
Таким чином, відсутні підстави для застосування строку до спірних правовідносин, оскільки у період з 01.01.2016 по 30.05.2019 частина 2 статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.
Також суд зазначає, що статтею 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Суд звертає увагу відповідача на те, що Верховний Суд в ухвалі від 23 липня 2024 року по справі №990/233/23, на яку посилається відповідач, зазначив: На підставі документів, які є у справі, та беручи до уваги пояснення сторін, суд з`ясував, що позивачка не отримувала письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні, як це передбачено у статті 116 КЗпП України.
Водночас, відлік строку для звернення до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у розумінні статті 233 КЗпП України (у редакції, викладеній згідно із Законом № 2352-IX), пов`язується саме з днем одержання ним [працівником] письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні відповідно до статті 116 КЗпП України.
Варто зауважити також, що стаття 116 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2352-IX, теж покладала на роботодавця обов`язок у письмовій формі повідомити про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, перед виплатою зазначених сум.
З уваги на наведені міркування суд вважає, що позаяк позивач, як встановлено у справі, не отримала (при звільненні) письмового повідомлення ВРП про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні відповідно до приписів статті 116 КЗпП України, то для неї відлік строку для звернення до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать їй при звільненні, яким суд трактує цей позов не починався, відповідно не може бути пропущений.
Доказів отримання позивачем при звільненні письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні відповідно до приписів статті 116 КЗпП України, відповідачем не надано.
У даній справі позивач звернувся із заявою про отримання інформації про розміри нарахованої та виплаченої індексації 14.11.2024 року, відповідь військовою частиною надано 15.12.2024. З даним позовом позивач звернувся 03.03.2023, відтак строк звернення ним не пропущений.
Щодо посилання представника відповідача на залишення позову без розгляду на підставі пункту 7 частини 1 статті 240 КАС України, оскільки позовну заяву у справі №300/9341/24 з аналогічними позовними вимогами було повернуто позивачу, суд зазначає наступне.
Згідно пункту 7 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.
Так, приписи пункту 7 частини 1 статті 240 КАС України щодо залишення позову без розгляду стосуються саме справи у якій провадження було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу та, у якій позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом. Однак у справі, що розглядається, судом не встановлено недоліків позовної заяви, що давало б підстави для залишення позову без розгляду відповідно до даного пункту. Відтак такі твердження представника відповідача є безпідставними.
Безпідставними є також посилання представника відповідача на необхідність залишення позовної заяви без розгляду відповідно до пункту 3 частини 1 статті 240 КАС України, з підстав того, що у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки жодної справи, яка перебуває у проваджені суду з аналогічними правовідносинами представником відповідача не зазначено.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні заяв про залишення позову без розгляду слід відмовити.
На підставі наведеного та керуючись статтями 122, 240, 241-243, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні заяви представника відповідача від 11.03.2025 про залишення позову без розгляду відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя /підпис/ Бобров Ю.О.