Справа № 380/30422/23
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу №380/30422/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу в частині,-

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, у якому просить визнати протиправним та скасувати наказ «Про застосування до працівників УПП у Львівській області ДПП дисциплінарних стягнень» від 11.12.2023 № 168 у частині, що стосується ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у Львівській області від 11.12.2023 №168 «Про застосування до працівників УПП у Львівській області ДПП дисциплінарних стягнень» застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Зазначає, що службовим розслідуванням не здійснено повного, всебічного та об`єктивного уточнення причин та умов подій, не з`ясовано наявність вини та причинний зв`язок між діями та наслідками, а тому встановлений відповідачем в ході службового розслідування факт вчинення дисциплінарного проступку не розкриває суті порушення службової дисципліни, оскільки в діях не вбачається порушення обов`язків під час здійснення служби.

Наголошує, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни, які свідчать про його низькі морально-ділові якості, суперечать інтересам законності, компрометують звання поліцейського. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни.

Зазначає, що матеріалами службового розслідування не доведено наявності вчинення позивачем саме дисциплінарного проступку та не конкретизовано, у чому ж саме полягає невиконання чи неналежне виконання позивачем службової дисципліни, що свідчить про його особисту недисциплінованість, є проявом негідної поведінки та дискредитують звання поліцейського.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, що в ході службового розслідування, дисциплінарною комісією здійснено перегляд відеозаписів з портативних відеореєстраторів, з яких установлено, що наряд поліції «Вело-1» здійснювали патрулювання вулицями міста Львова та робить зауваження громадянину, який рухається по тротуару, однак особа не реагує. У подальшому працівник поліції наказав цій же особі зупинитись. Після зупинки, працівник поліції представився та повідомив громадянину причину зупинки, а також, що відповідно до статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» ведеться відеофіксація події. Поліцейський звертається з вимогою, щоб громадянин пред`явив документи, що посвідчують особу. Особа, не надала чіткої відповіді на запитання та розпочала дискусію із працівниками поліції. Після чого, поліцейський повторно надав роз`яснення громадянину щодо його правопорушення, проте громадянин усіляко намагався уникнути пред`явлення документів. Надалі працівник поліції повідомив громадянину, що у разі, якщо він не пред`явить документи то його буде затримано. Згодом громадянин виявив бажання скористатися правою допомогою, однак поліцейський повідомим, що розгляд справи ще не розпочато, оскільки громадян не пред`явив відповідні документи. Після чого, поліцейський повідомив, що громадянин буде затриманий для встановлення особи та доставлений у відділок поліції. Громадянин виявив бажання ознайомитись із службовим посвідченням працівників поліції, проте у правопорушника та ОСОБА_2 виник конфлікт, позивач пред`явив службове посвідчення, але таким чином щоб громадянин не мав змоги його сфотографувати на власний телефон. Обґрунтовуючи це тим, що він надає можливість громадянину ознайомитись із його службовим посвідченням, але не фотографувати його.

З відеозапису вбачається, що під час спілкування із працівниками поліції громадянин, висловлює зауваження, щодо кріплення портативного відеореєстратора працівників поліції, а саме на поясній системі. Також, з аналізу відеозапису вбачається, що у екіпажу поліції «Вело-1» портативні відеореєстратори були прикріплені на поясних системах під час патрулювання, а також під час зупинки та спілкування із ОСОБА_3 , як наслідок відеозапис відображав лише зону видимості на висоти талії.

Відтак дисциплінарною комісією в ході службового розслідування, на підставі зібраних матеріалів та їх оцінки, установлено дисциплінарний проступок у діях інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 4 УПП у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , який 21.08.2023 року під час здійснення адміністративного провадження та винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 , на вимогу останнього надати службове посвідчення для повного ознайомлення відмовив йому у цьому, чим проявив непрофесійне виконання службових обов`язків. Дисциплінарний проступок виразився у недотриманні порядку застосування портативних відеореєстраторів, а саме ОСОБА_1 закріпив портативний відеореєстратор на поясі, що призвело до неякісної фіксації події.

Висновок службового розслідування від 08.12.2023 та виданий на підставі висновку наказ від 11.12.2022 року № 168 «Про застосування до працівників управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції дисциплінарних стягнень» є такими, що видані відповідно до вимог Дисциплінарного статуту, Порядку проведення службових розслідувань, містить висновки щодо наявності в діяннях поліцейських дисциплінарного проступку, а також його юридичну кваліфікацію з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено, а отже наказ від 11.12.2022 року № 168 є правомірним та законним.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та відповідачу встановлено строк для подання відзиву до суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Судом встановлені наступні обставини:

ОСОБА_1 проходить службу в органах Національної поліції України на посаді інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 4 управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції.

Тимчасово виконуюча обов`язки інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Мар`яна Зубкович направила доповідну записку заступнику начальника управління начальнику відділу моніторингу та аналітичного забезпечення управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Володимиру Струку доповідну записку «Щодо розгляду звернення ОСОБА_5 за реєстраційним індексом О-2668 від 01.09.2023. Матеріали зареєстровані в ІКС «ІПНП» УПП у Львівській області ДПП № 20086 від 04.09.2023», в якій зазначено, що зокрема в діях позивача вбачаються ознаки дисциплінарного проступку, що є підставою ініціювання проведення службового розслідування.

Наказом УПП у Львівській області ДПП № 327 від 10.11.2023 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» у зв`язку із надходженням доповідної записки, призначено службове розслідування у формі письмового провадження і створено дисциплінарну комісію.

За результатами службового розслідування, дисциплінарною комісією складено висновок від 08.12.2023, який затверджений начальником УПП у Львівській області ДПП 08.12.2023 року.

У висновку службового розслідування від 08.12.2023 зазначено, що в ході службового розслідування, на підставі зібраних матеріалів та їх оцінкою, дисциплінарною комісією встановлено дисциплінарний проступок у діях інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 4 УПП у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , який 21.08.2023 року, під час здійснення адміністративного провадження та винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 , на вимогу останнього надати - службове посвідчення для повного ознайомлення відмовив йому у цьому, від так проявив непрофесійне виконання службових обов`язків.

Службовим розслідуванням, на підставі зібраних установлено, що ОСОБА_1 21.08.2023 під час виконання службових обов`язків та спілкування з ОСОБА_3 допустив порушення службової дисципліни, що виразилось у недотриманні порядку застосування портативних відеореєстраторів, а саме закріпив портативний відеореєстратор на поясі, що призвело до неякісної фіксації події.

Наказом управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції № 168 від 11.12.2023 «Про застосування до працівників УПП у Львівській області ДПП дисциплінарних стягнень» за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог пунктів 1, 9 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини першої та частини третьої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», підпунктів 1, 8, 10, 13 пункту 3.1 розділу III Посадової інструкції інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 4 УПП у Львівській області ДПП, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.08.2021 № 1705, вимог пунктів 4, 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026, на підставі пункту 2 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, до інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 4 УПП у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає спірну догану протиправною та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам законодавства.

Судом враховуються аргументи наведені позивачем про протиправність спірного наказу з наступних підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських та порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Згідно із ст. 2 Закону №580-VIII, завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Згідно із ст. 8 Закону №580-VIII, поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України. Під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону №580-VIII, поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно із ч. 1 ст. 64 Закону №580-VIII, особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Згідно із ст. 23 Закону №580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: 1) здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; 2) виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; 3) вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; 4) вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; 5) здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; 5-1) здійснює екстрені комунікації за телефонним номером 102, оброблення та використання інформації, переданої поліції постачальниками електронних комунікаційних мереж та/або послуг у випадках та порядку, передбачених Законом України «Про електронні комунікації».

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII передбачено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, які поліція може закріплювати на однострої.

Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці (ч.2 ст.40 №580-VIII).

Строки та порядок зберігання матеріалів фото- і кінозйомки, відеозапису та результатів їх аналізу встановлюються Міністерством внутрішніх справ України (ч.3 ст.40 №580-VIII).

Згідно із ч.1 ст. 42 Закону №580-VIII, поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу: 1) фізичний вплив (сила); 2) застосування спеціальних засобів; 3) застосування вогнепальної зброї.

Згідно із ч.ч. 2,3 ст .42 Закону №580-VIII, фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників. Спеціальні засоби як поліцейські заходи примусу - це сукупність пристроїв, приладів і предметів, спеціально виготовлених, конструктивно призначених і технічно придатних для захисту людей від ураження різними предметами (у тому числі від зброї), тимчасового (відворотного) ураження людини (правопорушника, супротивника), пригнічення чи обмеження волі людини (психологічної чи фізичної) шляхом здійснення впливу на неї чи предмети, що її оточують, з чітким регулюванням підстав і правил застосування таких засобів та службових тварин.

Згідно із ст. 43 Закону №580-VIII, поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим (ч. 1 ст. 43 Закону №580-VIII).

Попередження може бути зроблено голосом, а за значної відстані або звернення до великої групи людей - через гучномовні установки, підсилювачі звуку (ч. 2 ст. 43 Закону №580-VIII).

Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення (ч. 3 ст. 43 Закону №580-VIII).

Частинами 1, 2 ст. 44 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом. Поліцейський зобов`язаний письмово повідомити свого керівника, а той зобов`язаний повідомити прокурора про завдання особі тілесних ушкоджень унаслідок застосування фізичної сили.

Частинами 1, 2 ст. 19 Закону №580-VIII визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначається Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України №2337-VIII від 15.03.2018 (далі - Дисциплінарний статут).

Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Нормою ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу (ч.2 ст.1 Дисциплінарного статуту).

Згідно із ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту встановлено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (ст.12 Дисциплінарного статуту).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених цим Статутом, забороняється (ч. 5 ст. 13 Дисциплінарного статуту).

Згідно із ч. 1 ст. 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків (ч.2 ст.14 Дисциплінарного статуту).

Частиною 3 ст. 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Згідно із ч. 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою (ч. 6 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Згідно із ст. 18 Дисциплінарного статуту, під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.

Представником поліцейського може бути адвокат, повноваження якого підтверджені копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордером та копією договору із представником. Представник користується правами поліцейського, щодо якого проводиться службове розслідування, крім прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо поліцейським і не може бути доручена представнику, а також користується правами з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами, з моменту надання дисциплінарній комісії підтвердних документів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Дисциплінарного статуту, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку (ч. 2 ст. 19 Дисциплінарного статуту).

Частиною 3 ст.19 Дисциплінарного статуту, передбачено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Згідно із ч. 4 ст. 19 Дисциплінарного статуту обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського (ч.5 ст.19 Дисциплінарного статуту).

Частиною 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби (ч. 8 ст. 19 Дисциплінарного статуту).

Частинами 9, 10 ст. 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що за кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.

У разі вчинення дисциплінарного проступку кількома поліцейськими дисциплінарне стягнення застосовується до кожного окремо.

Законом України «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2123-IX, який набрав чинності 01.05.2022, Дисциплінарний статут Національної поліції України, доповнено розділом V «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану».

Статтею 26 Дисциплінарного статуту встановлено, що у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження.

Службове розслідування за фактом порушення поліцейським службової дисципліни може проводитися як дисциплінарною комісією, так і однією особою, у тому числі безпосередньо уповноваженим керівником, який одноособово здійснює передбачені Статутом повноваження дисциплінарної комісії (далі - уповноважена особа).

Службове розслідування має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення уповноваженим керівником. У разі потреби цей строк може бути продовжений керівником, який призначив службове розслідування, але не більш як на 15 календарних днів. До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні чи на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, розташованих на підконтрольних органам державної влади територіях (ч.3 ст.26 Дисциплінарного статуту).

За результатами службового розслідування уповноважена особа складає висновок. У разі проведення службового розслідування безпосередньо керівником, який його призначив, висновок не складається, а обставини вчинення дисциплінарного проступку відображаються в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або в довідці про відсутність в діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку (ч.5 ст.26 Дисциплінарного статуту).

Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. У разі проведення службового розслідування безпосередньо керівником, який його призначив, днем завершення службового розслідування є день підписання наказу про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності або довідки про відсутність в діях поліцейського дисциплінарного проступку, яка підлягає реєстрації в органі поліції (ч.6 ст.26 Дисциплінарного статуту).

Частиною 1 ст. 27 Дисциплінарного статуту, під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 29 Дисциплінарного статуту, у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції (абз. 1 ч. 2 ст. 29 Дисциплінарного статуту).

У разі повторного вчинення дисциплінарного проступку поліцейським протягом строку дії дисциплінарного стягнення у виді зауваження за результатами службового розслідування дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє (абз. 5 ч. 2 ст. 29 Дисциплінарного статуту).

Згідно із ст. 37 Закону України «Про запобігання корупції», Закону України «Про Національну поліцію», з метою формування в поліцейських почуття відповідальності стосовно дотримання професійно-етичних норм поведінки під час виконання службових обов`язків, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до Національної поліції України, наказом Міністерства внутрішніх справ України №1179 від 09.11.2016 затверджені Правила етичної поведінки поліцейських (далі-Правила №1179).

Згідно із п. 1 розд. І Правил №1179, правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей, які поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Метою цих Правил є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції (п.2 розд. І Правил №1179).

Правила ґрунтуються на Конституції України, Законах України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції», інших законах України, актах Президента України та постановах Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України (п.3 розд. І Правил №1179).

Пунктом 4 розд. І Правил №1179 передбачено, що під час прийняття на службу до поліції особу ознайомлюють з вимогами цих Правил.

Згідно п.1 розд. ІІ Правил №1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський, зокрема повинен:

- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 № 893 «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України».

Цей Порядок визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.

Згідно із п. 1 розд. ІІ цього ж Порядку, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Згідно із п. 1 розд. V цього ж Порядку, проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Згідно із п. 4 розд. V цього ж Порядку, службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Пунктом 13 розд. V цього ж Порядку передбачено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інші особи можуть надавати усні чи письмові пояснення з приводу відомих їм відомостей про діяння, що стало підставою для призначення службового розслідування.

Згідно із п. 1 розд. VІІ цього ж Порядку, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Наведені норм вказують на те, що дисциплінарна відповідальність поліцейського виникає у разі вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто у разі недотримання чи неналежного дотримання службової дисципліни.

Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно - щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Висновок службового розслідування повинен містити повне та об`єктивне дослідження обставин скоєння дисциплінарного проступку, тобто повинні бути встановлені обставини, за яких особа скоїла дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Отже, в контексті спірних правовідносин в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни та має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку.

Разом з тим, суд враховує, що для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дисциплінарного проступку. Вирішуючи спір та встановлюючи істину в справі, суд повинен базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоб в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку поліцейського та його ставлення до виконання службових обов`язків. Такі відомості повинні бути викладені у висновку службового розслідування.

Аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про те, чи є порушення дисципліни та чи є воно грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 28.02.2020 у справі №825/1398/17, від 06.03.2020 у справі №804/1758/18, від 15.10.2020 у справі №640/11784/19, від 20.10.2020 у справі №340/1502/19, від 06.10.2021 у справі №200/11250/19-а.

За результатами службового розслідування призначеного у зв`язку із надходженням доповідної записки інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП у Львівській області ДПП лейтенанта поліції Зубкович Мар`яни (вих.№ 20021вн/41/12/02-2023 від 12.10.2023), в якій міститься інформація про вчинення порушень, що мають ознаки дисциплінарних проступків, вчинених окремими працівниками УПП у Львівській області ДПП 21.08.2023, дисциплінарною комісією складено висновок від 08.12.2023, яким зокрема встановлено, що « 12.10.2023 в УПП у Львівській області ДПП за вихідним № 20021вн/41/12/01-2023 зареєстрована доповідна записка інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП у Львівській області ДПП лейтенанта поліції Зубкович Мар`яни, у якій вказується на порушення, що мають ознаки дисциплінарних проступків вчинених 21.08.2023 інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 УПП у Львівській області ДПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 та інспектором взводу № 1 роти № 2 батальйону № 4 УПП у Львівській області ДПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 . У доповідній записці лейтенант поліції Зубкович Мар`яна зазначає, що перевірку проведено за зверненням ОСОБА_4 , що надійшло на адресу УПП у Львівській області ДПП за реєстраційним індексом О-2668 від 01.09.2023 з приводу оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (далі - постанова) серії ЕАТ № 7574295 від 21.08.2023, винесеної інспектором взводу № 1 роти № 2 батальйону № 4 УПП у Львівській області ДПП старшим лейтенантом поліції Задорожним Юрієм Миколайовичем. У змісті звернення заявник просить, скасувати дану постанову, оскільки вказує, що дана постанова, на місці, не була оголошена після завершення розгляду справи, а також не була йому вручена.

Заявник у своєму зверненні скаржиться на інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 УПП у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 та інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 4 УПП у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , які 21.08.2023 зупинили заявника. ОСОБА_7 вказує, що один із працівників поліції не мав знаку розрізнення - нашивну ідентифікаційну платформу у формі прямокутника із зазначеним на ній індивідуальним номером поліцейського чи металеву платформу у формі прямокутника із зазначеною на ній інформацією, що ідентифікує поліцейського. Також, ОСОБА_7 стверджує, що працівник поліції, який не мав знаку розрізнення жодного разу не представився, а працівник поліції із № 174134 жетона відмовився на вимогу пред`являти службове посвідчення, а також інспектор взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 УПП у Львівській області ДПП старший лейтенант поліції ОСОБА_6 проігнорував вимогу пред`являти службове посвідчення.

Також зазначає, що портативні відеореєстратори не були закріплені на форменому одягу відповідно до вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису від 18.12.2018 № 1026.

У ході проведення службового розслідування, дисциплінарною комісією здійснено аналіз відомості до журналу обліку видачі, повернення портативних відеореєстраторів та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації підрозділів УПП у Львівській області ДПП згідно з якою встановлено, що 21.08.2023 під особистий підпис: старший лейтенант поліції ОСОБА_1 отримав портативний відеореєстратор № 470298 та старший лейтенант поліції ОСОБА_6 отримав портативний відеореєстратор №470216.

Під час проведення службового розслідування дисциплінарною комісією здійснено перегляд відеозаписів з портативних відеореєстраторів. Переглядом відеозаписів з портативних відеореєстраторів встановлено, що наряд поліції «Вело-1» здійснювали патрулювання вулицями міста Львова та робить зауваження громадянину, який рухається по тротуару, однак дана особа не реагує. У подальшому працівник поліції наказав даній особі зупинитись. Після зупинки, працівник поліції представився та повідомив даному громадянину причину зупинки, а також, що відповідно до статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» ведеться відеофіксація даної події.

Поліцейський звертається з вимогою, щоб громадянин пред`явив документи, що посвідчують особу. Дана особа, не надала чіткої відповіді на запитання та розпочала дискусію із працівниками поліції. Після чого, поліцейський повторно надав роз`яснення даному громадянину щодо його правопорушення, проте даний громадянин усіляко намагався уникнути пред`явлення документів.

Надалі працівник поліції повідомив даному громадянину, що у разі, якщо громадянин не пред`явить документи то його буде затримано. Згодом даний громадянин виявив бажання скористатися правою допомогою, однак поліцейський повідомляє, що розгляд справи ще не розпочато, оскільки даний громадян не пред`явив відповідні документа. Після чого, поліцейський повідомив, що даний громадянин буде затриманий для встановлення особи та доставлений у відділок поліції. З необхідністю, із застосуванням фізичної сили, або спеціальним засобом кайданки (працівники поліції фізичної сили та спеціальних засобів).

Громадянин виявив бажання ознайомитись із службовим посвідченням працівників поліції, проте у правопорушника та ОСОБА_2 виник конфлікт, останній пред`являє службове посвідчення, але таким чином щоб громадянин не мав змоги його сфотографувати на власний телефон. Обґрунтовуючи це тим, що він надає можливість даному громадянину ознайомитись із його службовим посвідченням, але не фотографувати його.

З відеозапису вбачається, що під час спілкування із працівниками поліції даний громадянин, висловлює зауваження, щодо кріплення портативного відеореєстратора працівників поліції, а саме на поясній системі.

Також, з аналізу відеозапису вбачається, що у екіпажу поліції «Вело-1» портативні відеореєстратори були прикріплені на поясних системах під час патрулювання, а також під час зупинки та спілкування із ОСОБА_3 , як наслідок відеозапис відображав лише зону видимості на висоти талії.

Працівники поліції, повторно запитують даного громадянина чи буде останній пред`являти документа, що посвідчують його особу, на що останній не надав чіткої відповіді, відтак працівником поліції прийнято рішення затримати останнього, про що йому було повідомлено. Надалі громадянин повідомив, що пред`явить документ, що засвідчує його особу. Після чого працівник поліції запитав правопорушника чи потрібний йому захисник, чи він бажає захищати себе особисто, на що даний громадянин не надав чіткої відповіді. Після чого поліцейський ознайомив даного громадянина із статтею 63 Конституції України та 268 КУпАП. Також працівник поліції повідомив порушнику, що відносно нього буде винесено постанову за порушення ПДР та складено протокол про адміністративне затримання. Вказаний громадянин зазначив, що хоче до туалету, після чого працівник повідомив, що якщо останній хоче отримувати копію постави та протоколу, буде змушений зачекати, проте якщо не бажає отримувати копії, то може їхати з місця події.

В ході проведення службового розслідування, дисциплінарною комісією опрацьовано довідку начальника відділу зв`язку та телекомунікації УПП у Львівській області ДПП майора поліції ОСОБА_8 , у якій вказано, що для виконання працівниками поліції своїх службових обов`язків УПП у Львівській області ДПП забезпечене цифровим нагрудним відеореєстраторами підвищеної міцності VideoBadgeVB-400 у комплекті з кріпленням на однострої (типу «крокодил») KF- DOCKCLAMP, кріпленням на засобі індивідуального захисту (типу «моллі») KF- MOLLEVEST.

Разом з тим. дисциплінарною комісією опрацьовано довідку начальника відділу забезпечення діяльності УПП у Львівській області ДПП підполковника поліції ОСОБА_9 , у якій вказано, що на сорочці трикотажній з короткими рукавами темно-синього кольору, яка видається особовому складу УПП у Львівській області ДПП передбачено місце для кріплення бодікамер (на плечовій частині сорочки, можна прикріплювати з лівої або з правої сторони)».

Судом досліджені відеоматеріали долучені Департаментом патрульної поліції до справи, з яких вбачається, що відеореєстратор позивача дійсно був закріплений на поясній системі, що свідчить про порушення позивачем вимог п. 4, 5 розд. ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026.

З досліджених відеоматеріалів суд встановив, що ОСОБА_1 після зупинки ОСОБА_4 представився та повідомив причину зупинки, а також повідомив, що відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» ведеться відеофіксація даної події. У подальшому ОСОБА_7 попросив ОСОБА_1 надати для ознайомлення службове посвідчення, на що ОСОБА_1 надав службове посвідчення, яке у свою чергу ОСОБА_7 хотів зафіксувати на свій особистий мобільний телефон, на що ОСОБА_1 йому відмовив, проте повідомив, що ОСОБА_7 може записати дані службового посвідчення, але без його знімання на відео чи фотографування.

Частиною 3 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.

Судом встановлено, що зміст матеріалів дисциплінарної справи свідчать про порушення ОСОБА_1 основних обов`язків поліцейського, у частині сумлінного і професійного виконання своїх посадових обов`язків, зокрема щодо здійснення закріплення відеореєстратора на однострої у відповідному місці та непред`явленням особі службового посвідчення для належного з ним ознайомлення.

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 31, ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», з метою забезпечення організації застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18.12.2018 затверджена Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (далі-Інструкція №1026).

Згідно із п. 1 розд. І Інструкції №1026, інструкція регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.

Згідно із п. 2 розд. І Інструкції №1026, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення; 2) охорони громадської безпеки та власності; 3) забезпечення безпеки осіб; 4) забезпечення публічної безпеки і порядку.

У відповідності до пунктів 4, 5, 6 розд. ІІ Інструкції №1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу (п.5 розд.ІІ Інструкції №1026).

Під час здійснення повноважень поліцейський забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора та не допускає його розряджання (п.6 розд.ІІ Інструкції №1026).

Згідно із п. 2 розд. ІІІ Інструкції №1026, включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

В межах проведеного службового розслідування встановлені фактичні дані, що підтверджують наявність у діях позивача ознак порушення службової дисципліни, щодо незабезпечення закріплення портативного відеореєстратора на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) та непред`явлення особі службового посвідчення для належного з ним ознайомлення.

Однак, щодо накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, то суд зазначає наступне.

Стаття 26 Дисциплінарного статуту визначає, що у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Зокрема, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 29 Дисциплінарного статуту, у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією ж статтею.

Дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.

Частиною 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Суд, на підставі аналізу висновку службового розслідування встановив, що відповідач під час визначення виду дисциплінарного стягнення керувався ч. 3 ст. 19 Дисциплінарного статуту, яка передбачає, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Водночас, відповідач не обґрунтував, чому в ході визначення позивачу виду дисциплінарного стягнення відповідач не застосував положення 2 ст. 29 Дисциплінарного статуту в контексті того, що дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції, а застосував до позивача такий вид дисциплінарного стягнення, як догану.

Більш того, застосовуючи до позивача дисциплінарне стягнення відповідач не врахував, відсутність у позивача діючих дисциплінарних стягнень (відомості про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності матеріали справи не містять).

З урахуванням наведених вище обставин справи, суд вважає, що відповідач обрав вид дисциплінарного стягнення - догану, без дотримання порядку накладення дисциплінарних стягнень від менш суворого до більш суворого виду дисциплінарного стягнення.

Відповідач не вказав обставини, які обтяжують відповідальність позивача, зважаючи на те, що така обставина, як вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення, на момент притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не існувала.

Ці дії відповідача є такими, що не відповідають вимогам п. 4 Розділу V, п.4 Розділу VI, абз. 2 п.1 Розділу VII Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2018 № 893, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 за № 1355/32807.

Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є повне доведення вини особи упродовж службового розслідування, з`ясування усіх необхідних обставин вчинення дисциплінарного порушення для обґрунтованого висновку, уточнення ступеня вини, встановлення суті незаконних дій особи, негативних наслідків до яких такі дії призвели, встановлення причинно-наслідковий зв`язок між такими негативними наслідками та протиправними діями особи, то відповідач повинен був би про це зазначити у висновку службового розслідування.

Однак, як вже суд зазначав, - з висновку службового розслідування не видно, що при застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани було ураховано характер проступку, його службову характеристику, наявність або відсутність діючих дисциплінарних стягнень.

На підставі викладеного, суд вважає, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани є надто суровим та неспівмірним із службовою характеристикою позивача, характером вчиненого правопорушення за відсутності встановлення настання негативних наслідків, а також за відсутності діючих дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

При цьому, судом має враховуватися принцип співмірності наслідків заходу тим порушенням, які виявлені та ризиків, які вони утворюють, а також дотримання справедливого балансу між інтересами працівника/роботодавця і публічними інтересами.

Конституційний Суд України у Рішенні від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 (справа №1-11/2012) зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який серед іншого означає, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею. Додержання принципу пропорційності означає необхідність дотримання балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване відповідне рішення (ст. 2 КАС України).

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23.11.2000 в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02.11.2004 у справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Отже, з огляду на практику ЄСПЛ спірний наказ Департаменту патрульної поліції щодо позивача не відповідає критерію «пропорційності» та «співмірності».

Покликання представника відповідача на дискреційні повноваження відповідача при виборі дисциплінарного стягнення, то суд зазначає таке.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 14 травня 2020 року у справі №804/3394/17 наявність у органу державної влади дискреційних повноважень не означає, що він не повинен дотримуватись механізму, правової процедури, що законодавчо визначена для, зокрема, проведення службового розслідування в межах дисциплінарної справи, а також регулює підстави та порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Інакше кажучи, реалізація дискреційних повноважень не означає, що орган владних повноважень може діяти довільно чи свавільно.

Однак, як встановив суд, відповідач не обґрунтував застосування щодо позивача саме такого стягнення як догана і не вказав, чому інше, менш суворе стягнення не могло бути застосоване щодо позивача за даних обставин.

Зазначений вище висновок суду є самостійною та достатньою підставою для скасування п. 2 наказу Департаменту патрульної поліції від 11.12.2023 № 168 «Про застосування до працівників УПП у Львівській області ДПП дисциплінарних стягнень» в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України, суд може прийняти рішення про спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду з цим позовом.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 262-263, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу в частині - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати п. 2 наказу Департаменту патрульної поліції від 11.12.2023 № 168 «Про застосування до працівників УПП у Львівській області ДПП дисциплінарних стягнень» в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1073,60 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп. 15.5. п. 15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення суду складено в повному обсязі 05.05.2025 року.

Суддя Гавдик З.В.