Справа № 160/12583/25
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

06 травня 2025 р.Справа № 160/12583/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Ільков В.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, яке викладене листом від 26.02.2025 №3/16-1029 «Про розгляд заяви»;

- зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради провести приватизацію квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , за відсутності ордера на житлове приміщення, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 , є основним квартиронаймачем квартири за адресою свого проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 . Вказує, що звернулась до Відповідача із заявою 28.06.2024, в якій просила надати оригінал ордеру, який виданий 24.02.1983 за №1731 на квартиру в вона мешкає. Згідно повідомлення Відповідача від 03.07.20254 № 3/16-3379 «Про розгляд заяви», Відповідачем була направлена копія корінця ордера № 1731 серії «А» на право заняття трьох кімнат жилою площею 39,58 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 , виданого ОСОБА_1 зі складом родини 4 особи, у тому числі (далі мовою оригіналу документа) окс ОСОБА_1 , муж - ОСОБА_2 , дочь ОСОБА_3 , дочь ОСОБА_4 . З копії корінця ордеру № 1731 серії А вбачається, що 24.02.1983 ордер було видано виконавчим комітетом Кіровської районної Ради народних депутатів міста Дніпропетровська ОСОБА_1 на право заняття трьох кімнат жилою площею 39,58 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 . Ордер видано на підставі списку робітників станкозбірного заводу. Копія завірена головним спеціалістом відділу розподілу житлового фонду управління обліку, розподілу та приватизації житлового фонду. З засвідченої архівної копії рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради народних депутатів міста Дніпропетровська від 25.09.1987 № 1102 «О перенумерации квартир дома АДРЕСА_4 , спр. 1705, арк.145) вбачається, що квартири будинку АДРЕСА_5 перенумеровано та присвоєно їм адресу Мініна 11. Рішення обґрунтовано тим, що по існуючій нумерації (вона проведена починаючи з будинку АДРЕСА_6 ) квартири йдуть з №1- 36. Будинок АДРЕСА_6 и - це другий корпус всього будинку, відповідно цим квартирам необхідно присвоїти номера з АДРЕСА_7 - квартири з № 3 і далі все йде вірно. За повідомленням від 21.09.2024 № 9905 з КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації», станом на 31.12.2012 в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_8 відсутні відомості щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_9 з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 балансова належність житлового будинку літ. А-9 по АДРЕСА_8 , в який увійшла квартира АДРЕСА_9 , за Комунальним виробничим житлово ремонтним-експлуатаційним підприємством Кіровського району. Вказує, що на її

замовлення виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , що вбачається з технічного паспорта, витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 09.08.2024. Згідно акту від 09.08.2024, складеного експертом інженером з IHM, зміна загальної та житлової площі квартири відбулася за рахунок уточнення лінійних розмірів та у зв`язку з включенням площі лоджії та балкону зі знижувальними коефіцієнтами на підставі п. 75, 72 та п. 88, 73 Порядку проведення технічної інвентаризації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023р. №488. Квартиру АДРЕСА_10 ) житловою площею 38,7 кв.м, загальною площею 72,5 кв.м, яка складається: з 1 - коридор, 2 кладова, 3,4,5 житлова, 6 кухня, 7 туалет, 8 ванна, 9 балкон, 10 лоджія. За адресою АДРЕСА_2 зареєстрована позивач з 21.06.1983 року та її донька ОСОБА_5 з 01.10.2001 року, що підтверджується довідкою № 613 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 24.01.2025. З врахуванням наведеного, для реалізації свого права на приватизацію, позивач звернулась до Відповідача із заявою щодо оформлення передачі в приватну спільну сумісну власність квартиру, яку займаю разом з членами сім`ї на умовах найму у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Заява зареєстрована за вхідним № 5/262 від 10.02.2025 року. Згідно повідомлення Відповідача від 26.02.2025 № 3/16-1029 про розгляд заяви про приватизацію квартири АДРЕСА_1 , мені було відмовлено у наданні адміністративної послуги через ненадання необхідних документів в повному обсязі, а саме: відсутня засвідчена належним чином копія ордера. Вважає вказану відмову відповідача, викладену у повідомлені (листі) від 26.02.2025 № 3/16-1029 «Про розгляд заяви», необґрунтованою і вказане рішення протиправним. Відповідач не діяв у спосіб, визначений законом. Вказує, що вселилась до квартири на законних підставах разом із родиною, законність її проживання у цій квартирі ніхто не оспорює. Однак у позивача відсутній ордер чи його копія, на підставі якого сім`я була вселена у це житлове приміщення.

Згідно зі статтею 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи є передбачені нормами Кодексу адміністративного судочинства України підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Вирішуючи питання чи належить розглядати даний адміністративний спір за правилами адміністративного судочинства, суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Так, позивач оскаржує дії рішення Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, яке викладене листом від 26.02.2025 №3/16-1029 «Про розгляд заяви» та просить суд зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради провести приватизацію квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , за відсутності ордера на житлове приміщення, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

Частиною 3 статті 9 Житлового кодексу УРСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" №2482-XII від 19.06.1992.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація здійснюється шляхом:

безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю;

продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Передача у власність громадян житлових приміщень у гуртожитках здійснюється з одночасною передачею їм у спільну сумісну власність допоміжних приміщень (приміщень загального користування).

Частинами 10 та 11 статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Процедура передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян визначає порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян визначається Порядком передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396 (далі - Порядок №396).

Відповідно до пунктів 17-18 Порядку №396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2.

Громадянин подає до органів приватизації такі документи: заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку(гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

Прийняті документи реєструються органом приватизації в окремому журналі.

Форму журналу реєстрації заяв та прийнятих документів наведено у додатку 3.

Орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності (п.23 Порядку №396).

З аналізу викладених норм вбачається, що орган приватизації приймає рішення про приватизацію (передачу) житлового будинку за умови звернення особи із заявою відповідної форми та наданням документів згідно переліку, визначеного Порядком №396.

Поряд з цим, суд зазначає, що положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства

За правилами ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі :визнання права; припинення дії, яка порушує право; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

З аналізу вимог Цивільного кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України можна зробити висновок, що не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи, оскільки за своєю правовою природою приватизація житла є правочином, за яким особа безоплатно, у межах норм, встановлених законом, набуває у власність житлове приміщення, яке перебуває у його правомірному користуванні.

У такому випадку, це спір про право цивільне, хоч у ньому й бере участь суб`єкт публічного права, адже спірні правовідносини врегульовано нормами Житлового Кодексу і стосуються захисту житлових прав особи, що є вирішальним.

У таких спорах орган місцевого самоврядування реалізує свої повноваження власника державного житлового фонду, тобто перебуває з громадянином не в публічно-правових, а у приватноправових відносинах.

Вказана правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 по справі № 200/18858/16-ц, згідно якої правовідносини, що випливають з приватизації майна, розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно приписів ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Практика щодо застосування вищезазначених норм права викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018р. справа № 806/104/16, від 03.10.2018 року справа №757/37024/15-а, від 22.08.2018р. справа №826/13571/17, від 23.01.2019 року по справі №806/5217/15, від 11.09.2019 року у справі №804/3718/18 та постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 березня 2019 року по справі №822/2807/15, від 18 березня 2020 року у справі №161/5545/14-а, від 03 листопада 2022 року у справі №160/10500/21.

Враховуючи викладене, за суб`єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду місцевими загальними судами в порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, 19, 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що вирішення цього спору здійснюється місцевими загальними судами в порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.5 ст.170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256 та 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Повний текст ухвали складено та підписано 06.05.2025 року.

Суддя В.В. Ільков