Справа № 640/38287/21
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Віст Груп", від імені якого діє адвокат Бакаєв Олександр Сергійович, до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості,-
ВСТАНОВИВ:
Товариства з обмеженою відповідальністю "Віст Груп", від імені якого діє адвокат Бакаєв Олександр Сергійович, звернулося до Окружного адміністративного суду м.Києва із позовною заявою до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості від 28.08.2021 №100380/2021/000390/2.
Позовні вимоги мотивовано тим, що з метою з метою здійснення митного оформлення товару в режимі імпорту, поставленого на виконання контракту від 25.02.2021 №609-UK, укладеного між ТОВ "Віст Груп" і компанією CLOBAL SOONGWON TARPS KOREA.CO.LTD (Корея), позивачем до Київської митниці 28.08.2021 подано електронну митну декларацію №UA100380/2021/021825, відповідно до якої позивачем митна вартість товару визначена за основним (першим) методом визначення митної вартості. Наданих документів, що підтверджують митну вартість товарів і обраний метод її визначення було цілком достатньо для підтвердження заявленої митної вартості. Не зважаючи на це, митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості та картку відмови в прийнятті митної декларації з підстав ненадання перевізних документів. Такі висновки є безпідставними, оскільки позивачем була надана довідка про транспортні витрати по доставці контейнеру на адресу позивача від місця завантаження до митного кордону України на підставі коносаменту, договір транспортного експедирування, рахунок на оплату морської доставки контейнеру. Беручи до уваги характер поставки, а саме, що оплата проводиться з відстроченням платежу 30 календарних днів після доставки вантажу, то на день подання митної декларації позивач не міг надати платіжний документ на підтвердження вартості перевезення. Що стосується вимоги митного органу про надання перекладу митної декларації країни відправлення, то така декларація не є обов`язковим документом, який підтверджує митну вартість товарів. Позивачем при поданні митної декларації для підтвердження заявленої митної вартості товарів було надано документи, що підтверджують складові митної вартості, в тому числі вартість перевезення, та правомірно застосовано основний метод за ціною договору. Підстави для застосування інших методів у відповідача відсутні, тож рішення про коригування митної вартості є протиправним.
У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав. Вказав, що під час здійснення митного контролю встановлено, що документи які подані декларантом не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Зокрема не надано документів щодо підтвердження вартості транспортування оцінюваних товарів; декларація країни відправника надана без урахування ст.254 МК України та містить розбіжності в характеристиках товару, зокрема щодо коду УКТЗЕД. У митного органу наявна інформація щодо вищої митної вартості подібного товару. Враховуючи, що декларантом не надано документів, які спростовують розбіжності щодо складових митної вартості, надані документи вважаються такими, які не містять інформації щодо складових митної вартості. За цих обставин позовні вимоги є безпідставними (а.с.67-69).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 справу прийнято до провадження, розгляд справи розпочато з початку за правилами спрощеного позовного провадження.
Суд, дослідивши письмові докази, письмові пояснення викладені у заявах по суті справи, зазначає наступне.
Згідно з положеннями частини другої статті 1 Митного кодексу України відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Відповідно до пункту 24 частини першої статті 4 Митного кодексу України митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Як встановлено частиною першою статті 318 Митного кодексу України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.
За приписами частини першої статті 51, частини першої статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (частина 2 статті 52 Кодексу).
Згідно з частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Судом встановлено, що 25.02.2021 між GLOBAL SOONGWON TARPS KOREA CO.LTD, країна реєстрації Корея (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Віст Груп" (покупець) укладено контракт №609-UK, за предметом якого продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар (тент із синтетичних волоком, тент будівельний та тент будівельний підсилений) за кількістю, асортиментом і вартістю узгоджений сторонами в інвойсі щодо кожної поставки.
Згідно з п.3.1 контракту оплата кожної партії товару здійснюється у валюті контракту шляхом перерахування грошових коштів у безготівковій формі на банківський рахунок продавця протягом 30 календарних днів, починаючи з дня, що йде за датою, вказаною у транспортному (морському) документі, також можлива попередня оплата.
Відповідно до пункту 4.3 контракту умови поставки вказуються в інвойсі відповідно до Інкотермс 2010 (а.с.15-16).
На імпортовану в рамках контракту №609-UK від 25.02.2021 партію товару позивач 28.08.2021 подав до Київської митниці в електронному вигляді митну декларацію №UA100380/2021/021825 з визначенням митної вартості товарів за основним методом - ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) (а.с.11).
Під час проведення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, заявлених за митною декларацією №UA100380/2021/021825, митним органом встановлено, що документи, які подані декларантом не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості.
Відповідно до приписів статті 53 Митного кодексу України митниця має право запитувати додаткові документи в разі виявлення під час митного оформлення розбіжностей в документах, перелік яких визначений частиною 2 даної статті.
На вимогу митного органу декларантом 28.08.2021 подано заяву та надано заявку на здійснення послуг по доставці товарів за № 48 від 14.05.2021, довідку на транспортні витрати № 728 від 25.08.2021 в якій вказано що вантаж додатково не страхувався. Зазначено наступне: рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг № 1300 від 02.06.2021 було надано. Згідно пункту 4.3 договору на перевезення № 03/06-2020 від 01.03.2020, оплата робіт та послуг здійснюється на умовах відстрочки на 30 днів з моменту вивантаження вантажу на складі клієнта, таким чином не має можливості надати платіжний документ та акт виконаних послуг за перевезення. Страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування надати не є можливим оскільки товар додатково не страхувався.
Довідки про транспортні витрати по доставці контейнеру на адресу ТОВ "Віст Груп" від місця завантаження до митного кордону України та рахунку на оплату за надання транспортно-експедиційних послуг цілком достатньо для встановленні складової митної вартості по транспортуванню та ідентифікації надавача послуг.
В декларації країни відправлення, зазначені відомості щодо особи, яка отримує товар, вартість поставленого товару, номер інвойсу, комплектність та інше. Крім того в силу ст. 53 МК України, подача митної декларації країни відправлення для розмитнення не є обов`язковою. На підставі викладено, в порядку ч.7 ст. 55 МК України, просив надати дозвіл на випуск товару у вільний обіг та прийняти рішення, без урахування терміну 10 календарних днів відповідно до ст.53 МКУ, що до митної вартості на підставі поданих документів (а.с.14).
Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Прийняття відповідачем оскаржуваного рішення мотивовано наданням декларантом документів не в повному обсязі, а також наявністю розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Декларант має право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: - у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; - у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; Декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. Перелік вимог щодо подання додаткових документів, передбачених ст. 53 МК України, за умови надання яких митна вартість може бути визнана:- акт виконаних робіт (наданих послуг) виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; -за наявності інші платіжні та або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікацій ввезеного товару: - виписку з бухгалтерської документації що стосується вартості оцінюваного товару (тощо): - копію митної декларації країни відправлення із врахуванням ст. 254 МКУ- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини- інші наявні в підприємства документи, що підтверджують заявлену митну вартість. Наголошено про право митного органу щодо потреби в уточненні будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей митної оцінки, визначене статтею 17 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року, яка є невід`ємною частиною Угоди про заснування Світової організації торгівлі»(а.с.9).
Позивач вважаючи рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів протиправним, звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.
Спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості товару та надання відповідачу необхідних документів для підтвердження заявленої його митної вартості.
Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
З наведеного вбачається, що митний орган, лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару. Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
При цьому, в розумінні наведених статей Митного кодексу України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у частині 2 статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як зазначено судом вище, відповідач, серед іншого, зазначив про ненадання декларантом документального підтвердження витрат на транспортування.
Приписами ч.ч. 4-7 ст. 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо).
На думку суду, митним органом не враховано умови договору транспортного експедирування №03/06-2020 від 01.03.2020, укладеного між позивачем (клієнт) та ПП "Таранскарго" (виконавець), за предметом якого виконавець зобов`язується надати транспортно-експедиторські послуги з організації перевезення вантажів морським, автомобільним, залізничним, авіаційним транспортом, а також перевезення у великотонажних контейнерах і додаткові послуги, необхідні для організації таких перевезень вантажу.
Відповідно до п.4.3 договору оплати робіт та послуг здійснюється клієнтом на умовах відстрочки оплати строком на 30 календарних днів з моменту вивантаження вантажу на складі клієнта (а.с.22-25). Отже станом на дату декларування строк оплати не настав.
Разом з тим, суд зазначає, що у процедурах митного контролю за митною вартістю товару предметом декларування є ціна товару та інші складові вартості товару. Умови оплати транспортних послуг не стосуються та не можуть у зв`язку з цим бути підставою для відмови у визначенні митної вартості.
Згідно з ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Беручи до уваги характер поставки, а саме: оплата проводиться з відстроченням платежу 30 календарних днів після доставки вантажу в термінал замовнику, то цілком зрозуміло, що на день подання митної декларації позивач міг ще не надати платіжний документ на підтвердження вартості перевезення, а надати лише довідку та рахунок які є достатніми для ідентифікації вартості транспортних витрат позивача.
За умов надання довідки про транспортні витрати перевізника, рахунку щодо підтвердження вартості перевезення, інші документи не є необхідними.
Суд бере до уваги, що довідка є належним документом для підтвердження витрат на перевезення, а неподання декларантом транспортних (перевізних) документів може бути підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише у тому разі, коли орган доходів і зборів доведе, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість товарів.
Вказані документи не містили суперечностей та є належними документами на підтвердження витрат на перевезення.
Водночас, суд погоджується із позивачем, що повідомлення відповідача щодо надання інших документів по навантаженню, вивантаження, є недоцільними, так як не є окремою складовою митної вартості товару і на розрахунок платежів до бюджету, не впливають.
Отже на думку суду, необґрунтованими є посилання відповідача на неподання позивачем належних документів на підтвердження вартості перевезення.
Що стосується посилання митного органу та відсутність витрат на страхування товару, то суд зазначає, що в спірних правовідносинах страхування ввезеного товару не є обов`язковим, що прямо передбачено п. 10.1 контракту.
До того ж, з поданих до митного оформлення документів вбачається відсутність додаткових витрат на страхування, а тому такі витрати не є складовими митної вартості та не можуть вплинути на правильність визначення митної вартості.
За таких обставин, враховуючи положення ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, який також не встановлює обов`язку страхувати товар, підстави для висновку про ненадання позивачем всієї інформації щодо складових вартості товару, а в даному випадку страхових витрат, відсутні.
Відповідно до вимог ст. 254 Митного кодексу України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Зазнаний документ (декларація країни відправлення) частиною 2 ст. 53 Митного кодексу України не віднесено до переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, про що декларант вказав митному органу за результатами консультацій (а.с.14).
Декларація країни відправлення потребує перекладу на державну мову, тільки у разі якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.
Втім, митним органом не обґрунтовано необхідності надання перекладу вказаного документу, складеного іншою мовою та не зазначено які саме відомості потребують перекладу. Доказів на спростування зазначеного, відповідачем до суду не надано.
Згідно з ч.1 ст. 69 Митного кодексу України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.
За приписами ст. 1 Закону України "Про Митний тариф України" митний тариф України є невід`ємною частиною цього Закону та містить перелік ставок загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України і систематизовані згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД), складеною на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів.
Відповідно до ч. 4 ст. 280 Митного кодексу України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.
Отже, системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що УКТЗЕД є товарною номенклатурою Митного тарифу, який затверджено Законом України "Про Митний тариф України" та правильність класифікації та кодування товарів має вплив на визначення ставки податку, а не визначення митної вартості товару.
При цьому, відмінність коду товару є наслідком невірної класифікації товару за УКТ ЗЕД та має наслідком визначення нової ставки податку, однак не свідчить про невідповідність поданих декларантом документів щодо ціни та митної вартості товару.
Враховуючи викладене, суд звертає увагу, що факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування відповідачем того, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не можуть слугувати підставою для відмови в митному оформленні товару.
Для митного оформлення імпортованого товару позивач надав документи, що передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи містили числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої та п`ятої статті 58 Митного кодексу України.
Відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст інвойсу, у тому числі будь-яких відомостей про отримання від компетентних органів країни продавця інформації щодо відчуження позивачу товару продавцем.
Окрім цього, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, крім іншого, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Посилаючись на ці митні декларації митним органом вказано на наявність інформації щодо митних оформлень подібних товарів за рівнями митної вартості, вищими за митну вартість товарів, задекларованих позивачем, втім, відповідачем не доведено того, що товар за вказаними митними деклараціями дійсно ввезений до України, що митна вартість за такими митними деклараціями не була скоригована, що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржено до суду та скасовано судом.
Крім того, наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
Рішення про коригування митної вартості не містить обґрунтування числового значення митної вартості товарів, не зазначені факти, які вплинули або повинні були вплинути на таке коригування, щодо умови поставки, фактурної вартості, методи визначення митної вартості, не зазначено чи за такими ж товаро-супровідними документами поставлявся товар, тощо. Тобто не надано доказів, що ввезення вказаних товарів відбувалося на тих же умовах доставки та з тією ж самою відстанню.

Слід зазначити, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Підтверджуючими документами про вартість товару в даному випадку є зовнішньоекономічний контракт та рахунок-фактура (інвойс). Позивачем під час митного оформлення наданий договір, на підставі якого придбано товар, рахунок-фактуру та товаро-супровідні документи, що підтверджують його транспортування.

Надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності є тими відомостями, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Враховуючи викладене суд вважає, що висновок у спірному рішенні про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору та за рівнем, визначеними декларантом, не є доведеним, а відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не вказав, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах.

Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях.

Суд зазначає, що коригування митної вартості є способом мінімізації шкоди державі від невірного декларування товарів, що ввозяться на територію України, однак таке коригування, як і будь-яке інше рішення суб`єкта владних повноважень, має відповідати критеріям законності, які наведені у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, чого відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не дотримано.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для визнання протиправним та скасування спірного рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів.

Отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Віст Груп" є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи приписи ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Віст Груп" 3930 грн. сплачених судових витрат.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів від 28.08.2021 №100380/2021/000390/2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (, бульвар Вацлава Гавела, буд.8а, м.Київ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Віст Груп" (, вул.Привокзальна, 1-А, м.Шостка, Сумська область) сплачений судовий збір в розмірі 3930 (три тисячі дев`ятсот тридцять)грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.