Справа № 216/2679/25
Суддя: ЦИМБАЛІСТЕНКО О. В.
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 216/2679/25
провадження 2-аз/216/5/25
УХВАЛА

іменем України

23 квітня 2025 року місто Кривий Ріг

Суддя Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Цимбалістенко О.В., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву адвоката Бобиль Василя Володимировича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №216/2679/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ

Адвокат Бобиль В.В. (представник позивача), який діє в інтересах ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- Скасувати постанову в.о. начальника відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті Золотовського К.А. від 11.04.2025 р. за №000115 про накладення адміністративного стягнення за ч.3 ст. 132-2 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 , а справу закрити за відсутністю складу правопорушення;

- Стягнути з Відповідача судові витрати.

Представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить зупинити дію постанови.

В обґрунтування заяви зазначено,що Позивач не погоджується з оскаржуваною постановою про накладення штрафу і не має намір сплачувати у добровільному порядку накладений на нього цією постановою штраф, на даний час існує реальна можливість початку виконавцем примусового виконання постанови відповідача, оскарження якої, згідно з чинним законодавством, не зупиняє її виконання і це безпосередньо може вплинути на матеріальний стан заявника через можливість накладення арешту на його майно, кошти та інші цінності і подальшого звернення на них стягнення задля забезпечення виконання спірної постанови, що, в свою чергу, може призвести до ускладнення та/або унеможливлення ефективного поновлення порушених оскаржуваною постановою прав і законних інтересів позивача у разі задоволення судом позову про визнання такої постанови протиправною та її скасування.

Наведене свідчить про наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, що розглядається. Крім того у разі встановлення протиправності оскаржуваної постанови і задоволення позовних вимог про її скасування, позивачу доведеться докласти значних зусиль і витрат, щоб відновити свої права та повернути своє майно (кошти), на яке може бути звернено стягнення у разі примусового виконання цієї постанови

Згідно ч. 1 ст. 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 150 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно зі частиною 2 статті 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено в тому числі зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками невжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 22.02.2005 року у справі «Новоселецький проти України» зазначив, що стаття 1 Протоколу N 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення "Броньовський проти Польщі" [GC], N 31443/96, п. 143, CEDH 2004-...). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. рішення "Спорронг та Лонрот проти Швеції" ( 980_098 ), від 23 вересня 1982 року, серія А, N 52, стор. 26, п.69).

В рішенні від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд знову наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар" (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 по справі № 381/4019/18 висловила висновки щодо застосування норм права, згідно яких співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору, в зв`язку з чим відсутні підстави для відмови у вжитті заходів забезпечення позову з огляду на недоведеність або необґрунтованість заявлених позовних вимог. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 20/3560/18, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Дослідивши отримані матеріали, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви з огляду на таке.

З доводів заяви про забезпечення позову, позовної заяви та наданих позивачем документів вбачається, що між сторонами дійсно виник спір щодо законності винесення оскаржуваної постанови.

Вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення штрафу на підставі постанови не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті.

Застосування вказаного заходу забезпечення позову не призведе до спричинення негативних наслідків для стягувача, оскільки у разі відмови у задоволенні позовних вимог примусове виконання продовжиться у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Разом з тим невжиття заходів забезпечення позову, в разі ухвалення судом рішення про задоволення позову, може ускладнити ефективний захист та поновлення прав позивача, оскільки вимагатиме від нього вжиття відповідних заходів щодо повернення стягнутого за виконавчим документом, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом або подальшого подання заяв про збільшення позовних вимог.

Вжиття заходів забезпечення позову не призведе до понесення стягувачем додаткових витрат унаслідок його застосування та не впливатиме негативно на матеріальний стан стягувача.

Враховуючи наведене вище, суд вважає за можливе частково задовольнити заяву про забезпечення позову та зупинити стягнення штрафу на підставі постанови, оскільки вказаний захід забезпечення позову є пропорційним заявленим позовним вимогам та не становитиме надмірний тягар для стягувача (відповідача).

Одночасно суд не вбачає підстав для задоволення заяви в частині зупинення дії оскаржуваної постанови, оскільки виходячи з положень КАС України, належним способом забезпечення позову є зупинення стягнення штрафу, накладеного згідно постанови, а не зупинення дії постанови.

Суд роз`яснює учасникам справи, що вони не позбавлені права в порядку, визначеному ст. 155, 157 КАС України, звернутись до суду з заявою про заміну одного заходу забезпечення позову іншим або з заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 150-155, 157, 243, 248, 256 КАС України,-

УХВАЛИВ

Заяву адвоката Бобиль Василя Володимировича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №216/2679/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Зупинити стягнення з ОСОБА_1 адміністративного штрафу за порушення вантажовідправником вимог оформлення та внесення відомостей до товарно-транспортної накладної або інших визначених законодавством документів на вантаж на корить держави у розмірі 34000,00 грн., накладеного згідно постанови Державної служби України з безпеки на транспорті № 000115 від 11 квітня 2025 року.

В іншій частині заяви відмовити.

Роз`яснити Державній службі України з безпеки на транспорті право подати клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначенихчастиною другоюстатті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя О.В.ЦИМБАЛІСТЕНКО