Справа № 420/32609/24
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/32609/24

Перша інстанція: суддя Бойко О.Я.,

повний текст судового рішення

складено 13.01.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі ГУДПС) та просив визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення від 29.08.2024 року № 36079/15-32-24-04-20;

- податкове повідомлення-рішення від 29.08.2024 року № 36080/15-32-24-04-20;

- податкове повідомлення-рішення від 29.08.2024 року № 36082/15-32-24-04-20;

-податкове повідомлення-рішення від 29.08.2024 року № 36089/15-32-24-04-20;

- податкове повідомлення-рішення від 29.08.2024 року № 36090/15-32-24-04-20;

-податкове повідомлення-рішення від 29.08.2024 року № 36091/15-32-24-04-20;

-податкове повідомлення-рішення від 29.08.2024 року № 36093/15-32-24-04-20;

-податкове повідомлення-рішення від 29.08.2024 року № 36095/15-32-24-04-20;

- податкове повідомлення-рішення від 29.08.2024 року № 36098/15-32-24-04-20;

- податкове повідомлення-рішення від 29.08.2024 року № 36099/15-32-24-04-20;

-податкове повідомлення-рішення від 29.08.2024 року № 36100/15-32-24-04-20;

-податкове повідомлення-рішення від 29.08.2024 року № 36101/15-32-24-04-20;

- податкове повідомлення-рішення від 29.08.2024 року у № 36102/15-32-24-04-20;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-36083/15-32-24-04-20 від 29.08.2024;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №36085/15-32-24-04-20 від 29.08.2024;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-36086/15-32-24-04-20 від 29.08.2024;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №36087/15-32-24-04-20 від 29.08.2024.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року позов задоволено. Скасовано спірні ППР та рішення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 01.03.2018 року по 31.03.2021 року позивач перебував на спрощеній системі оподаткування - єдиний податок, 2-а група, а в періоді з 12.02.2018 - 28.02.2018 р.р. та 01.04.2021 - 31.12.2023 р.р. - на загальній системі оподаткування. З 01.06.2021 року позивач є платником ПДВ.

Податкова адреса позивача у спірному періоді: АДРЕСА_1 . Місце здійснення підприємницької діяльності: АДРЕСА_2 , павільйон місце 377 на території СТРП;5 ТК №3.

За результатами підприємницької діяльності за 2021 рік позивач задекларував отриманий дохід на загальній системі оподаткування в сумі 41,5 млн.грн., загальна сума витрат, яка відображена у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік становить 99,5 відсотків.

Відповідач у період з 28.06.2024 року по 18.07.2024 року , на підставі наказу ГУДПС від 12.06.2024 року №5777-п та направлення від 28.06.2024 року №13052/15-32-24-04-13, провів документальну планову виїзну перевірку діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 12.02.2018 року по 31.12.2023 року.

25.07.2024 року відповідач склав акт про результати перевірки № 30759/15-32-24-04- 15/39612611.

Відповідно до висновків акту перевірки відповідач встановив наступні порушення податкового законодавства:

- п.63.3 ст.63 Податкового кодексу України (ПК України); п.8.1, п.8.2 розд. VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, в частині не надання відомостей щодо об`єкту оподаткування, який використовувався у здійсненні підприємницької діяльності;

- п.44.1, п.44.3, 44.6 ст.44, ст.85 ПК України, Порядку від 16.09.2013 №4481 та від 13 травня 2021 року №261, в частині надання до перевірки документів за період з 12.02.2018 року по 31.12.2023 року не в повному обсязі та неналежне ведення обліку доходів та витрат підприємця;

- п.177.1, п.177.2 ст.177, п.167.1 ст.167 ПК України в частині заниження податкових зобов`язань з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у сумі 143373,09 грн., в т.ч. за 2021 рік на 13971,59 грн., за 2022 рік на 69551,54 грн., за 2023 рік на 59849,96 грн.;

- п.295.1 ст.295 ПК України в частині порушення термінів перерахування авансових внесків по єдиному податку за березень 2018 року по строку до 20.03.2018 року, фактично перерахований 27.03.2018 року;

- п.п.296.5.1 п.296.5 ст.296 п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49 ПК України в частині не подання податкової декларації платника єдиного податку за 1-й квартал 2021 року по строку до 09.05.2021 року та станом на день завершення перевірки;

- ст.51, пп.б п.176.2 ст.176 та пп.49.18.2 п.49.18 ст.49 ПК України в частині не подання податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 2-й, 3-й, 4-й квартали 2021 р., 1-й, 2-й, 3-й, 4-й квартали 2023 р.;

- ст.24 Кодексу законів про працю України, Постанови КМУ від 17 червня 2015 р. №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» в частині залучення до підприємницької діяльності протягом 2018-2023рр. праці одного працівника, не оформленого належним чином;

- пп.168.1.1., пп.168.1.2., п.п.168.1.4, п.168.1. ст.168, пп.а) п.176.2 ПК України донараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 6480,00 грн. а саме: за червень 2021 р. у сумі 1080,00 грн., за липень 2021р. - 1080,00 грн. та за період з серпня 2021 р. по листопад 2021 року - 4680,00 грн.;

- ст.6, п.2, п.3 ст.9 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження податкових зобов`язань по єдиному соціальному внеску від підприємницької діяльності всього у сумі 175233,78 грн., в т.ч. за 2021 р. - 17076,40 грн., за 2022 р. - 85007,43 грн. та за 2023 р. - 73149,95 грн.;

- п.8 ст.9, п.2 ст.6 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження податкових зобов`язань по ЄСВ із заробітної плати всього в сумі 7920,00 грн., а саме: а саме: за червень 2021 р. в сумі 1320,00 грн., за липень 2021 року- 1320,00 грн., за серпень 2021 року - 1320,00 грн., за вересень 2021 року - 1320,00 грн., за жовтень 2021 року - 1320,00 грн. та за листопад 2021 р. - 1320, 00 грн.;

- пп.«а» п.176.2 ст.176. п.п.1.2, п.п.1.3, п.п.1.4 п.16 1 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень ПК України в частині заниження податкових зобов`язань з військового збору всього на 12487,75 грн., в т.ч. від підприємницької діяльності в сумі 11947,75 грн., а саме: за 2021 р. в сумі 1164,30грн., за 2022 р. в сумі 5795,96 грн., за 2023 р. в сумі 4987,49 грн. та з нарахованого доходу фізичним особам всього на 540,00 грн., а саме: за червень 2021р. на 90, 00 грн., за липень 2021 р. на 90, 00 грн. та за період з серпня по листопад 2021р. на 360, 00 грн.;

- п.198.1, п.198.3 ст.198, п. 198.5. ст.198, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст. 200, п.201.4 ст.201, п.201.10 ст.201 ПК України в частині заниження податкових зобов`язань з ПДВ всього в сумі 341765,65 грн., в т.ч. за травень 2022 р. в сумі 205707,65 грн. та за березень 2023 р. в сумі 136058,00 грн.; в частині завищення від`ємного значення з податку на додану вартість в жовтні 2023р. станом на 31.12.2023 р. на суму 66600,00 грн., в частині порушення термінів декларування податкових зобов`язань з ПДВ за лютий 2022р. на суму ПДВ 91728 грн;

- п.201.10 ст.201 ПК України в частині відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних ПН всього на суму ПДВ 471530,65 грн., в т.ч. за жовтень 2021 р. на суму ПДВ 63165 грн., за листопад 2021 року на суму ПДВ 15400,00 грн., за грудень 2021 р. на суму ПДВ 53108,32rрн., грудень 2021р. на суму ПДВ 273257,33 грн. та за жовтень 2023 р. на суму ПДВ суму ПДВ 66600,00 грн.;

- п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині не проведення через РРО сум отриманого доходу в розмірі 2423534,47 грн.

Позивач подав заперечення від 12.08.2024 року №1208-24 на вказаний акт перевірки.

За результатами розгляду заперечень відповідач у складі комісії з питань розгляду заперечень склав висновок №291/15-32-24-04-17 від 22.08.2024, яким висновки акту виклав у новій редакцій:

- п.63.3 ст.63 ПК України, п.8.1, п.8.2 розд. VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 в частині ненадання відомостей щодо об`єкту оподаткування, який використовувався у здійсненні підприємницької діяльності;

- п.44.1, п.44.3, 44.6 ст.44, ст.85 ПК України, Порядку від 16.09.2013 №481 та від 13 травня 2021 року № 261, надання до перевірки документів за період з 12.02.2018 по 31.12.2023 не в повному обсязі та неналежне ведення обліку доходів та витрат підприємця;

- п.177.1, п.177.2 ст.177, п.167.1 ст.167 ПК України в частині заниження податкових зобов`язань з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у сумі 115023,09 грн., в т.ч. за 2021 рік на 13971,59 грн., за 2022 рік на 69551,54 грн., за 2023 рік на 31499,96 грн.;

- п.295.1 ст.295 ПК України в частині порушення термінів перерахування авансових внесків по єдиному податку за березень 2018 р. по строку до 20.03.2018 року, фактично перерахований 27.03.2018 року;

- п.п.296.5.1 п.296.5 ст.296 п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49 ПК України в частині не подання податкової декларації платника єдиного податку за 1-й квартал 2021 р. по строку до 09.05.2021 року та станом на день завершення перевірки;

- ст.51, пп.б п.176.2 ст.176 та пп.49.18.2 п.49.18 ст.49 ПК України в частині не подання податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 2-й, 3-й 4-й квартали 2021р., 1-й, 2-й, 3-й, 4-й квартали 2023р.;

- ст.24 Кодексу законів про працю України, Постанови КМУ від 17 червня 2015 р. №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» в частині залучення до підприємницької діяльності протягом 2018-2023 рр. праці одного працівника, не оформленого належним чином;

- пп.168.1.1., пп.168.1.2., п.п.168.1.4, п.168.1. ст.168, пп.а п.176.2 ПК України донараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 6480,00 грн. а саме: за червень 2021 р. у сумі 1080,00 грн., за липень 2021р. - 1080,00 грн. та за період з серпня 2021 р. по листопад 2021 року - 4680,00 грн.;

- ст.6, п.2, п.3 ст.9 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в частині заниження податкових зобов`язань по єдиному соціальному внеску від підприємницької діяльності всього у сумі 140583,78 грн., в т.ч. за 2021 р. - 17076,40 грн., за 2022 р. - 85007,43 грн. та за 2023 р. 38499,95 грн.;

- п.8 ст.9, п.2 ст.6 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження податкових зобов`язань по ЄСВ із заробітної плати всього в сумі 7920,00 грн., а саме: а саме: за червень 2021 р. в сумі 1320,00 грн., за липень 2021 року- 1320,00 грн., за серпень 2021 року - 1320,00 грн., за вересень 2021 року - 1320,00 грн., за жовтень 2021 року - 1320,00 грн. та за листопад 2021 р. - 1320,00 грн.;

- пп.«а» п.176.2 ст.176. п.п.1.2, п.п.1.3, п.п.1.4 п.16 1 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень ПК України в частині заниження податкових зобов`язань з військового збору всього на 10125, 25 грн., в т.ч. від підприємницької діяльності в сумі 9585,25 грн., а саме: за 2021 р. в сумі 1164.30 грн., за 2022 р. в сумі 5795,96 грн., за 2023 р. в сумі 2624,99 грн. та з нарахованого доходу фізичним особам всього на 540,00 грн., а саме: за червень 2021р. на 90,00 грн., за липень 2021 р. на 90,00 грн. та за період з серпня по листопад 2021р. на 360,00 грн.;

- п.198.1, п.198.3 ст.198, п.198.5. ст.198, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст. 200, п.201.4 ст.201, п.201.10 ст.201 ПК України, в частині заниження податкових зобов`язань з ПДВ всього в сумі 341765, 65 грн., в т.ч. за травень 2022 р. в сумі 205707,65 грн. та за березень 2023 р. в сумі 136058,00 грн.; в частині завищення від`ємного значення з податку на додану вартість в жовтні 2023р. станом на 31.12.2023 р. на суму 66600,00 грн., в частині порушення термінів декларування податкових зобов`язань з ПДВ за лютий 2022 р. на суму ПДВ 91728 грн;

- п.201.10 ст.201 ПК України в частині відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних ПН всього на суму ПДВ 471530,65 грн., в т.ч. за жовтень 2021 р. на суму ПДВ 63165 грн., за листопад 2021 р. на суму ПДВ 15400,00 грн., за грудень 2021р. на суму ПДВ 53108,32 rрн., грудень 2021 р. на суму ПДВ 273257,33 грн. та за жовтень 2023 р. на суму ПДВ 66600,00 грн.;

- п.1 ст.3 Закону України від 06.07.95 р. №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині не проведення через РРО сум отриманого доходу в розмірі 2234534,47 грн.

На підставі акту перевірки та висновку комісії з питань розгляду заперечень від 22.08.2024 відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення:

від 29.08.2024 року №36079/15-32-24-04-20, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 372,30 грн.;

від 29.08.2024 року №36080/15-32-24-04-20, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 2234534,47 грн.;

від 29.08.2024 року №36082/15-32-24-04-20, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 66600,00 грн.;

від 29.08.2024 року №36089/15-32-24-04-20, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 143778, 86 грн., з яких 115023,09 грн. (податкові зобов`язання) та 28755,77 грн. (штрафна санкція);

від 29.08.2024 року №36090/15-32-24-04-20, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом у розмірі 10800, 00 грн., з яких 6480,00 грн. (податкові зобов`язання) та 4320,00 грн. (штрафна санкція);

від 29.08.2024 року №36091/15-32-24-04-20, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору утриманого з доходів фізичних осіб у розмірі 877, 50 грн., з яких 540,00 грн. (податкові зобов`язання) та 337,50 грн. (штрафна санкція);

від 29.08.2024 року №36093/15-32-24-04-20, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору за результатами річного декларування у розмірі 11981,56 грн., з яких 9585,25 грн. (податкові зобов`язання) та 2396,31 грн. (штрафна санкція;

від 29.08.2024 року №36095/15-32-24-04-20, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 427207,06 грн., з яких 341 765,65 грн. (податкові зобов`язання) та 85441,41 грн. (штрафна санкція);

від 29.08.2024 року №36098/15-32-24-04-20, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 340,00 грн.;

від 29.08.2024 року №36099/15-32-24-04-20, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 1 020,00 грн.;

від 29.08.2024 року №36100/15-32-24-04-20, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 1020,00 грн.;

від 29.08.2024 року №36101/15-32-24-04-20, яким застосовано штрафну санкцію за не реєстрацію податкових накладних у розмірі 235765,33 грн.;

від 29.08.2024 року № 36102/15-32-24-04-20, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 340,00 грн.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-36083/15-32-24-04-20 від 29.08.2024 на загальну суму 140583,78 грн.;

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №36085/15-32-24-04-20 від 29.08.2024, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 8972,92 грн.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-36086/15-32-24-04-20 від 29.08.2024 на загальну суму 7920, 00 грн.;

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №36087/15-32-24-04-20 від 29.08.2024, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 3960,00 грн.

Вважаючи вказані рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримав копію наказу про проведення документальної виїзної перевірки 27.06.2024 року, про що і розписався. Тобто, копію наказу про проведення перевірки позивач отримав за день до її проведення, що свідчить про відсутність у відповідача права на проведення перевірки 28.06.2024 року з урахуванням приписів ст.77 ПК України.

Також суд зазначив, що суперечливою є інформація з приводу місця проведення планової документальної виїзної перевірки. Так, в наказі про проведення перевірки вказана адреса її проведення - податкова адреса позивача: м.Одеса, вул.В.Терешкової, буд.13. В акті перевірки відповідач зазначає про проведення впродовж перевірки інвентаризації за адресами приміщень на підставі договорів оренди нежитлових приміщень: Одеська обл., Овідіопольський район, смт.Авангард, вул.Базова, 8 А приміщення №2 площею 113 кв.м. ; вул Базова, 12 Б/1 складське приміщення №3 площею 330 кв.м.

Окрім того суд дійшов висновків, що з огляду на акт перевірки відповідачем не зазначено, на підставі яких саме документів позивачем було отримано доходи у встановленій в акті перевірки сумі, які в подальшому не включені до валового доходу, а також при встановленні фактично отриманого позивачем доходу відповідач не врахував повернення коштів від ТОВ «ОЛІМПЕКС ГРУП», що свідчить про необґрунтованість в повному обсязі визначення суми заниження валового доходу.

Щодо залучення позивачем до праці ОСОБА_3 без належного оформлення, суд дійшов висновку, що сам по собі факт внесення торгової виручки особою не може вважатися виконання ним трудових обов`язків.

Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що частково відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Щодо доводів позивача про протиправність призначення та проведення перевірки, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями (далі ПКУ) документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Пунктом 77.4 ст.77 ПКУ визначено, що про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному ст.42 ПКУ, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

08 грудня 2023 року набрав чинності Закон України від 09 листопада 2023 року №3453-IX «Про внесення змін до ПК України та інших законів України щодо скасування мораторію на проведення податкових перевірок» (далі Закон №3453). Цим Законом п.69 підрозд.10 розд.ХХ «Перехідні положення» ПК України доповнено п.п.69.35 прим.2, відповідно до якого з 01 грудня 2023 року по 31 грудня 2024 року до плану-графіка проведення документальних планових перевірок на 2023 та 2024 роки можуть бути включені платники податків, які відповідають хоча б одному з критеріїв, серед яких є пов`язані з рівнем сплати податку на додану вартість та формування валових витрат за 2021 рік, а саме: загальна сума витрат, відображених у податковій декларації про майновий стан і доходи, становить 75 або більше відсотків суми загального річного доходу, задекларованого у такій декларації, за умови що сума загального річного доходу, отриманого від провадження підприємницької діяльності, становить 10 мільйонів гривень і більше.

Апеляційним судом було досліджено план-графік проведення документальних планових перевірок платників податків на 2024 рік на офіційному веб-сайті ГУДПС та встановлено, що ФОП ОСОБА_4 було включено до плану-графіку 22.12.2023 року, тобто в строки, передбачені чинним законодавством.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що він не належав до кола осіб, які підлягали перевірці, оскільки за результатами підприємницької діяльності за 2021 рік ФОП ОСОБА_5 задекларовано отриманий дохід на загальній системі оподаткування в сумі 41,5 млн.грн., загальна сума витрат, яка відображена у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік, становить 99,5 відсотків, а тому за вказаними критеріями позивача було правомірно включено до плану-графіку проведення перевірок.

Колегія суддів також наголошує, що платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки.

Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах у постановах Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі №826/2679/14, від 13 вересня 2018 року у справі №804/1113/16, від 30 листопада 2018 року у справі №808/1641/15, від 07 листопада 2018 року у справі №811/824/17, від 24 січня 2019 року у справі №826/13963/16, від 18 грудня 2018 року у справі №826/3014/16, від 15 січня 2019 року у справі №822/28/15, від 05 березня 2020 року у справі №825/1110/17.

З урахуванням зазначеного, а також враховуючи факт допуску відповідача до перевірки (в тому числі надання доступу до приміщень, надання первинних та інших документів, проведення спільно з податковим органом інвентаризації), суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що зазначені у оскаржуваному рішенні порушення процедури проведення спірної перевірки є безумовною підставою для скасування усіх прийнятих відповідачем за наслідком перевірки рішень та вимог.

Щодо суті викладених в акті перевірки порушень податкового та іншого законодавства, колегія суддів зазначає наступне.

Так, порядок оподаткування доходів ФОП визначений ст.177 ПКУ.

Згідно із п.177.1 ст.177 розд.IV ПКУ оподаткуванню підлягають доходи фізичних осіб - підприємців, які отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності.

Відповідно до п.177.2 ст.177 ПКУ об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої ФОП.

Відповідно до абзаців першого та другого п.44.1 ст.44 ПКУ визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим п. 44.1 ст. 44 ПКУ.

Відповідно до п.85.2 ст.85 ПКУ платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до п.44.6 ст.44 ПКУ у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу, платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Також, положеннями статті 185 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування (ПДВ) є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.

Зі змісту статті 198 ПК України вбачається, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг; отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з ЄРПН, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Положеннями статті 200 ПК України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Щодо виявлених під час перевірки порушень, апеляційний суд зазначає, що в ході перевірки податковим органом було встановлено заниженні валового доходу ФОП ОСОБА_5 за період з 12 лютого 2018 р. по 28 лютого 2018р. та з 01.04.2021р. по 31.12.2023р. всього на 639017,16 грн., які, на думку фіскального органу, виникли з наступних причин.

За 2021 рік ФОП ОСОБА_5 занижено валовий дохід на 77619,98грн. у зв`язку із: позивачем задекларовано отриманий дохід в сумі 41447828,00 грн. (без ПДВ). В ході перевірки встановлено, що фактично ФОП ОСОБА_5 отримано дохід від підприємницької діяльності за період з 01.04.2021р. по 31.12.2021р. в сумі 41525447,98 грн., а саме:

а) в сумі 22024854,72 грн. від юридичних осіб контрагентів-покупців товару за трикотажну тканину, який надійшов на поточні рахунки;

б) через реєстратори розрахункових операцій в готівковій формі від кінцевого споживача в сумі 17818481,20 грн. (без ПДВ);

в) в готівковій формі без проведення через РРО в сумі 1366286,67грн. (без ПДВ);

г) в сумі 315825,39 грн., який отримано підприємцем в готівковій формі без проведення через РРО.

За 2022 рік ФОП ОСОБА_5 занижено валовий дохід на 386397,42грн. у зв`язку з тим, що згідно декларації про майновий стан і доходи за 2022 рік позивачем задекларовано отриманий дохід в сумі 8175732,00 грн. (без ПДВ). Проте, в ході перевірки встановлено, що фактично отримано дохід від підприємницької діяльності за 2022рік в сумі 8562129,42 грн., який складається із отриманого доходу у безготівковій формі від юридичних осіб контрагентів-покупців товару в сумі 6598408,62 грн. (без ПДВ) та через РРО в готівковій формі від кінцевого споживача в сумі 1963720,80 грн. (без ПДВ).

За 2023 рік ФОП ОСОБА_5 занижено валовий дохід на 174999,79 грн. у зв`язку з тим, що відповідно до інформації про стан заборгованості, наданої до перевірки, дебіторська/кредиторська заборгованість з ТОВ «ОЛІМПЕКС ГРУП» не зазначена, договори, рахунки, накладні на реалізацію товару, ТТН, акти звірки взаєморозрахунків з ТОВ «ОЛІМПЕКС ГРУП» як до перевірки так і до заперечення не надано, що свідчить про розрахунок підприємства з ФОП ОСОБА_5 за товар у готівковій формі. З урахуванням вищевикладеного, ФОП ОСОБА_5 в 2023 році отримано дохід від ТОВ «ОЛІМПЕКС ГРУП» у готівковій формі без проведення через РРО в сумі 180000,00 грн. (без ПДВ) та не враховано до складу валового доходу відповідного періоду.

З приводу визначення податковим органом валового доходу за 2021 рік колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, формуючи вищенаведений висновок, податковим органом було взято за основу податкову декларацію з ПДВ за жовтень 2021 року.

Так, податковим органом було виявлено, що сума у розмірі 315825,39 грн. була відображена у податковій декларації з ПДВ за жовтень 2021 року, в той час як в ЄРПН у жовтні 2021 року податкові накладні на відповідну суму не були зареєстровані, у зв`язку з чим податковий орган прийшов до висновку, що позивачем було реалізовано товар на суму 315825,39 грн. (без ПДВ) без проведення через РРО і цю суму необхідно включити до валового доходу за 2021 рік.

Проте, даний висновок є безпідставним, оскільки ґрунтувався на аналізі податкової звітності та реєстру податкових накладних без дослідження первинної документації, на підставі якої і складались та реєструвались податкові накладні, і фактично є припущенням.

Ні акт перевірки, ні матеріали справи не містять будь-яких доказів та пояснень щодо конкретних встановлених податковим органом фактів реалізації позивачем товару на вказану суму.

Більш того, в ході розгляду справи позивач пояснив, що сума у розмірі 315825,39 грн. була помилково відображена у податковій декларації з ПДВ за жовтень 2021 року, оскільки ця сума була включена до декларації з ПДВ за вересень 2021 на підставі податкової накладної №93 від 29.09.2021 року, яка була надана суду.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з податку на додану вартість є дата, що припадає на податковий період, протягом якого відбулася перша з подій: або дата зарахування коштів від покупця/замовника як оплата товарів/послуг; або дата відвантаження товарів чи оформлення документа, що підтверджує факт надання послуг.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПКУ, податкова накладна складається на дату виникнення податкового зобов`язання. У наданому випадку така дата 29 вересня 2021 року, що засвідчує факт настання однієї з подій, визначених у пункті 187.1 ПКУ.

Незалежно від дати реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкове зобов`язання підлягає відображенню у тому звітному періоді, до якого належить дата складання податкової накладної, що відповідає даті першої події.

Будь-яких інших підстав включення суми у розмірі 315825,39 грн. до складу валового доходу позивача за 2021 рік в ході розгляду справи відповідачем зазначено не було.

Отже, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок податкового органу щодо не встановлення отримання доходу у безготівковій формі, що свідчить про розрахунок за відвантажений товар у готівковій формі та не проведення через РРО суми отриманого доходу у 2021 році в розмірі 315825,39 грн., а також щодо не складання та не реєстрації податкових накладних на вказану реалізацію товару.

Стосовно порушень щодо не проведення через реєстратори розрахункових операцій сум отриманого доходу в готівковій формі всього в розмірі 2423534,47 грн., у зв`язку з чим податковим органом в тому числі включено за актом перевірки до валового доходу позивача за 2021 рік без ПДВ у сумі 1366286,67 грн, колегія суддів зазначає, що акт перевірки не містить будь-яких посилань на те, в ході дослідження яких саме первинних документів бухгалтерського обліку посадові особи податкового органу дійшли висновку про наявність відповідних порушень.

В ході розгляду справи позивач пояснив, що вказані кошти в розмірі 2423534,47 грн. вносилися на його рахунок ним особисто та через довірену особу ОСОБА_3 як власні кошти з метою поповнення обігових коштів для виконання зовнішньоекономічних відносин з придбання товару, а формулювання «надходження торгівельної виручки від продажу товару» зазначалося у платіжних документах за рекомендацією банківської установи.

На думку колегії суддів, саме по собі формулювання «надходження торгівельної виручки від продажу товару», за відсутності належних доказів реалізації товару, не може бути безумовною підставою для висновку як про заниження валового доходу, так і про не проведення через РРО отриманого доходу від продажу товару.

Водночас, ані акт перевірки, ані матеріали справи не містять будь-яких доказів та пояснень щодо того, який товар був реалізований на вказану суму.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що в ході проведення перевірки була здійснена разом зі співробітниками ГУДПС інвентаризація товарних запасів позивача, і в судовому засіданні представник відповідача пояснив, що в ході її проведення не було встановлено будь-яких розбіжностей, що свідчить про відповідність залишків товару даним бухгалтерського обліку.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає необгрунтованим, та таким, що фактично заснований на припущеннях, висновок відповідача в акті перевірки як про заниження валового доходу позивача у 2021 році на 1366286,67 грн., так і про не проведення через РРО отриманого доходу на суму 2234534,47 грн.

Що стосується висновку акту перевірки відносно заниження валового доходу на 386397,42 грн. за 2022 рік, апеляційний суд зазначає, що відповідно до положень пункту 177.2 статті 177 ПК України, об`єктом оподаткування фізичної особи-підприємця, яка перебуває на загальній системі оподаткування, є чистий дохід, тобто різниця між загальним доходом та документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи.

Таким чином, законодавством прямо визначено, що базою для нарахування податку є не загальний дохід, а чистий дохід, який утворюється шляхом вирахування із загального доходу витрат, пов`язаних з господарською діяльністю. Ці витрати мають бути належним чином документально підтверджені.

Так, фіскальним органом було зроблено висновки про заниження податкових зобов`язань виключно на підставі оцінки отриманого доходу, оскільки фактично отримано дохід від підприємницької діяльності за 2022 рік в сумі 8562129,42 грн., який складається із отриманого доходу у безготівковій формі від юридичних осіб контрагентів-покупців товару в сумі 6598408,62 грн. (без ПДВ) та через РРО в готівковій формі від кінцевого споживача в сумі 1963720,80 грн. (без ПДВ), в той час як задекларовано у декларації про майновий стан отриманого доходу 8175732 грн., а тому різниця складає 386397,42 грн.

В ході розгляду справи позивачем не було надано належного пояснення щодо різниці між задекларованою сумою доходу та фактичною, водночас, останній посилався на те, що відповідачем фактично не було проаналізовано фактичні витрати ФОП ОСОБА_4 за вказаний період.

З акту перевірки вбачається, що він фактично не містить аналізу правомірності формування позивачем валових витрат у перевіряємому періоді, в тому числі і за 2022 рік. Не було надано таких пояснень і представником відповідача в судовому засіданні.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає необгрунтованим визначення відповідачем об`єкту оподаткування за період 2022 року, оскільки таке визначення засновано фактично на припущеннях та здійснено без дослідження документально підтверджених валових витрат, що не відповідає положенням статті 177 ПК України.

Що стосується висновків про заниження валового доходу за 2023 рік (господарські операції з контрагентом ТОВ «ОЛІМПЕКС ГРУП»), апеляційний суд зазначає, що відповідно до матеріалів справи, поставка товару на адресу ТОВ «ОЛІМПЕКС ГРУП» від ФОП ОСОБА_6 здійснювалась на регулярній, постійній основі. Оплата за товар здійснювалась або авансовою сплатою, або вже по факту відвантаженого товару.

Так, листом ТОВ «ОЛІМПЕКС ГРУП» №33 від 17.11.2023р. підтверджується факт оплати коштів згідно виставленого рахунку №1910 від 31.10.2023р., та прохання повернути кошти у зв`язку з відсутністю потреби у закупівлі товару.

Позивачем в ході розгляду справи було надано суду платіжну інструкцію №21963 від 16.11.2023 року, якою підтверджується оплата згідно рахунку №1910 від 31.10.2023р., та відповідно платіжна інструкція №13 від 17.11.2023 року, якою підтверджується повернення позивачем сплачених коштів згідно листа №33 від 17.11.2023р. (т.1 а.с.88-89).

Таким чином, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт повернення коштів, а відповідно висновки податкового органу у цій частині також є необґрунтованими.

При розгляді даної справи, апеляційний суд враховує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06 травня 2022 року по справі №826/14188/16, наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення.

У даному випадку, помилкове нарахування сум податкових зобов`язань відбулося через порушення нормативних вимог як платником, так і контролюючим органом.

Апеляційний суд зазначає, що частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.

Однак, оскільки у спірних ППР податковим органом визначена одна єдина сума за весь перевіряємий період, а отже оспорюваний акт не може зберегти свою цілісність і значення у разі визнання судом цього рішення частково протиправним, а тому ці рішення підлягають скасуванню судом повністю.

При цьому, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість акта індивідуальної дії, який визнається протиправним та скасовується, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи наведене, на переконання апеляційного суду, податкові повідомлення-рішення: від 29.08.2024 року №36089/15-32-24-04-20, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 143778, 86 грн., з яких 115023,09 грн. (податкові зобов`язання) та 28755,77 грн. (штрафна санкція), від 29.08.2024 року №36082/15-32-24-04-20, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 66600,00 грн., від 29.08.2024 року № 36101/15-32-24-04-20, яким застосовано штрафну санкцію за не реєстрацію податкових накладних у розмірі 235765,33 грн, №36095/15-32-24-04-20, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 427207,06 грн., з яких 341765,65 грн. (податкові зобов`язання) та 85441,41 грн. (штрафна санкція), а також від 29.08.2024 року №36080/15-32-24-04-20, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 2234534,47 грн є протиправними та підлягають скасуванню.

Крім цього, з урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що підлягають скасуванню, податкові повідомлення-рішення від 29.08.2024 року №36093/15-32-24-04-20, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору за результатами річного декларування у розмірі 11981,56 грн., з яких 9585,25 грн. (податкові зобов`язання) та 2396,31 грн. (штрафна санкція), вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-36083/15-32-24-04-20 від 29.08.2024 на загальну суму 140583,78 грн., рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №36085/15-32-24-04-20 від 29.08.2024, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 8972,92 грн., оскільки ці рішення та вимога фактично є похідними від зазначених вище донарахувань податкових зобов`язань, які визнані судом безпідставними та скасовуються.

Що стосується порушень, встановлених відповідачем щодо не оформлення працевлаштування ОСОБА_3 , колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що, на думку податкового органу, позивачем в періоді з червня по листопад 2021р. було залучено до підприємницької діяльності працю 1 працівника - ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), не оформленого належним чином, а саме: без укладання трудової угоди, договору/ів ЦПХ, звітування до контролюючого органу відповідних форм.

Вказане стало наслідком для припущення відповідачем, що ФОП ОСОБА_5 було виплачено вказаній особі дохід у загальній сумі 36000,00 грн. без утримання та перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб в сумі 6480,00 грн.

Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких доказів, що ОСОБА_3 був працівником ФОП ОСОБА_4 чи приймався на роботу в якості його працівника.

При цьому, позивачем було надано до суду фотокопію довіреності, сформованої в «Приват24 Бізнес», відповідно до якої позивачем було обрано в застосунку Приват24 для бізнесу довірену особу ОСОБА_3 з дорученням йому ряду функцій, в тому числі щодо здачі виручки.

В даному випадку, ОСОБА_3 здійснював лише одну функцію, передбачену довіреністю щодо віднесення коштів довірених від ФОП ОСОБА_4 до банку та перерахування таких коштів на рахунок, і сам по собі факт внесення на банківський рахунок коштів (в тому числі і торгівельної виручки) особою, на думку колегії суддів, не може вважатися виконанням нею трудових обов`язків.

Будь-яких інших доказів укладення позивачем з ОСОБА_3 трудового договору та виконання останнім трудових обов`язків, а також отримання ним заробітної плати як у визначеному податковим органом розмірі, так і в будь-якому іншому, матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що податкове повідомлення-рішення від 29.08.2024 року №36090/15-32-24-04-20, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом у розмірі 10800, 00 грн., з яких 6 480,00 грн. (податкові зобов`язання) та 4320,00 грн. (штрафна санкція) та №36091/15-32-24-04-20, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору утриманого з доходів фізичних осіб у розмірі 877,50 грн., з яких 540,00 грн. (податкові зобов`язання) та 337,50 грн. (штрафна санкція) є безпідставними та підлягають скасуванню.

Окрім того, також підлягають скасуванню, як похідні, податкові повідомлення-рішення від 29.08.2024 року №36100/15-32-24-04-20, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 1020,00 грн., вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-36086/15-32-24-04-20 від 29.08.2024 року на загальну суму 7920, 00 грн., та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №36087/15-32-24-04-20 від 29.08.2024 року, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 3960,00 грн.

Щодо ППР від 29.08.2024 року №36098/15-32-24-04-20, №36099/15-32-24-04-20, якими застосовано до позивача штрафні санкції за надання до перевірки документів за період з 12.02.2018 року по 31.12.2023 року не в повному обсязі та неналежне ведення обліку доходів та витрат підприємця, колегія суддів наголошує, що податковим органом у своїх рішеннях не конкретизовано, які саме документи не було надано позивачем до контролюючого органу.

Наведені обставини мають ґрунтовне значення, оскільки відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

В контексті зазначеного суд наголошує, що правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків лише чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому (яким) він адресований.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових обов`язків, обумовлених цими актами; при цьому за умов відповідності такого акту нормам чинного законодавства.

Наведене узгоджується з висновками, визначеними в постанові Верховного Суду від 02 липня 2019 року, по справі №140/2160/18.

Разом з тим, ППР від 29.08.2024 року №36098/15-32-24-04-20, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 340,00 грн. та №36099/15-32-24-04-20, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 1020,00 грн вищенаведеним критеріям не відповідають, що, на переконання судової колегії, є підставою для їх скасування.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що у період з 01 березня 2018 року по 31 березня 2021 року ФОП ОСОБА_6 здійснював діяльність на спрощеній системі єдиний податок 2 група згідно заяви про застосування спрощеної системи оподаткування №1308 від 15.02.2018 року.

За вказаний період контролюючим органом було встановлено порушення термінів перерахування єдиного податку за березень 2018р. по строку до 20.03.2018р., фактично перерахований 27.03.2018р., чим порушено п.295.1 ст.295 ПК України.

Так, для платників єдиного податку 2 групи, згідно п.294.1 ст.294 ПКУ податковим (звітним ) періодом є календарний рік. Податковий (звітний) період починається з першого числа місяця податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем останнього місяця податкового (звітного) періоду.

Відповідно до п. 296.2 ст. 296 ПКУ платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду.

Відповідно до пп.49.18.3 п.49.18 ст.49 ПКУ податкові декларації подаються за базовий звітний період, що дорівнює календарному року, крім випадків, передбачених підпунктом 49.18.4 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

У разі відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених ПКУ, платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду (п.п. 296.5.1 п. 296.5 ст. 296 ПКУ).

Згідно з п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49 ПКУ податкові декларації, крім випадків, передбачених ПКУ, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

ФОП ОСОБА_4 анульовано як платника єдиного податку згідно заяви платника у зв`язку із переходом на загальну систему з 01.04.2021 року. Податкова декларація платника єдиного податку за 1-й квартал 2021р. підприємцем по строку до 09.05.2021р. та станом на день завершення перевірки не надана до контролюючого органу, чим порушено п.п.296.5.1 п.296.5 ст.296 п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49 ПК України.

В ході документальної перевірки не було встановлено наявності пом`якшуючих обставин згідно ст.112 ПКУ або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податку згідно п.112.8 ст.112 ПКУ.

Також, в ході перевірки достовірності відображених в податкових деклараціях платника єдиного податку за період з 01.03.2018р. по 31.03.2021р. сум доходів від провадження підприємницької діяльності використано наступні документи: відомості, відображені в податкових деклараціях платника єдиного податку за 2018-2021рр.; відомості Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України про суми виплачених доходів за 2018-2021 роки; банківські виписки за перевіряємий період; дані книги обліку доходів (для платників єдиного податку першої, другої та третьої груп, які не є платниками єдиного податку) №374 від 15.02.2018р..

Згідно з п.п.1 п.292.1 ст.292 ПКУ для фізичної особи - підприємця - платника єдиного податку доходом є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній п.292.3 ст.292 ПКУ. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, доходи у вигляді бюджетних грантів, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).

В ході перевірки контролюючим органом було встановлено не декларування отриманого доходу в період перебування на спрощеній системі оподаткування - єдиний податок, а саме: згідно виписок по рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк» ФОП ОСОБА_6 в період з 01.01.2021р. по 31.03.2021р. отримав дохід в сумі 3100,00грн. (11.03.2021р.), який не задекларовано підприємцем у зв`язку із не наданням до ГУДПС податкової декларації платника єдиного податку за 1-й квартал 2021р., чим порушено пп.1 п.292.1 ст.292 ПК України.

Згідно абзацу першого частини п`ятої ст.8 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для платників, зазначених у ст.4 Закону №2464, встановлюється у розмірі 22% до визначеної ст.7 Закону №2464 бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно п.3 ст.9 Закону №2464-VI, згідно якої обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

При цьому, під час розгляду справи позивачем не було спростовано вищенаведені порушення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ППР від 29.08.2024 року №36079/15-32-24-04-20, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 372,30 грн., та №36102/15-32-24-04-20, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 340,00 грн. прийняті у спосіб та порядок, передбачені законом, є обґрунтованими та скасуванню не підлягають.

Отже, позовні вимоги ФОП ОСОБА_4 у цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, а зворотній висновок суду 1-ї інстанції є помилковим.

Окрім того, колегія суддів окремо наголошує, що судом 1-ї інстанції при розгляді справи не було належним чином досліджено первинну документацію у розрізі кожного виявленого контролюючим органом порушення. Так, суд лише формально послався на порушення порядку проведення перевірки, які тягнуть за собою протиправність спірних рішень податкового органу, що на переконання апеляційного суду не можна вважати повним з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення справи.

Більш того, зі змісту резолютивної частини рішення суду 1-ї інстанції вбачається, що ППР від 29.08.2024 року № 36091/15-32-24-04-20, № 36095/15-32-24-04-20, № 36099/15-32-24-04-20 судом було скасовано двічі.

З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи, частково неправильно надана оцінка фактичним обставинам справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права в частині, що призвело до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Податкові повідомлення рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 29.08.2024 року №36080/15-32-24-04-20, №36082/15-32-24-04-20, №36089/15-32-24-04-20, №36090/15-32-24-04-20, №36091/15-32-24-04-20, №36093/15-32-24-04-20, №36095/15-32-24-04-20, №36098/15-32-24-04-20, №36099/15-32-24-04-20, №36101/15-32-24-04-20, №36100/15-32-24-04-20 визнати протиправними та скасувати.

Рішення про застосування штрафних санкцій Головного управління ДПС в Одеській області від 29.08.2024 року №36085/15-32-24-04-20, №36087/15-32-24-04-20 визнати протиправними та скасувати.

Вимоги Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 29.08.2024 року №Ф-36083/15-32-24-04-20, №Ф-36086/15-32-24-04-20 визнати протиправними та скасувати.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді Г.В. Семенюк О.І. Шляхтицький