Справа № 420/10392/25
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі - відповідач), третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 75687742 від 24.03.2025 р. як незаконну та протиправну.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24.03.2025 р. головним державним виконавцем Попилястим Анатолієм Богдановичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 75687742. Разом з тим, належних дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", по відношенню до боржника та його посадових осіб державним виконавцем не вчинено. Зокрема, державним виконавцем не здійснено жодних запитів до Міністерства оборони, звернень до суду щодо притягнення посадових осіб до відповідальності, жодних дій щодо контролю по внесенню в ЄРДР повідомлень відповідача про вчинення кримінального правопорушення не здійснено, жодних запитів щодо виділення коштів Державним казначейством та фінансовим департаментом МО боржнику - відповідач також не здійснював. Позивач вважає, що виконавче провадження може бути закінчено виключно тоді, коли буде виконано судове рішення та виконавчий лист шляхом перерахування позивачу грошових коштів згідно судового рішення. Вважаючи, що оскаржувана постанова порушує його права, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою від 14.04.2025 р. позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.

У встановлений строк позивач усунув недоліки позовної заяви і ухвалою від 18.04.2025 р. визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено позивачу строк звернення до суду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи та призначено судове засідання на 06.05.2025 р. о 10:00 год.

01.05.2025 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що на примусовому виконанні у Відділі ПВР перебувало виконавче провадження № 75687742 з примусового виконання виконавчого листа № 420/20722/23 виданого 16.07.2024 р. Одеським окружним адміністративним судом про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити підполковнику ОСОБА_1 , грошове забезпечення у повному обсязі за період з 15.09.2022 р. по 09.03.2023 р., з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення. 16.10.2024 р. відповідачем на адресу боржника направлено вимогу щодо виконання рішення суду. Після отримання відповіді від боржника, державним виконавцем 10.12.2024 р. на підставі ст.ст.63, 75 Закону № 1404-VIII на боржника накладено штраф у розмірі 5100 грн., а також 06.02.2025 р. накладено штраф у розмірі 10200 грн., про що винесено відповідні постанови. 11.02.2025 р. відповідачем сформовано та направлено на адресу Головного управління Національної поліції у Херсонській області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, а також сформовано та направлено до Одеського окружного адміністративного суду заяву про зміну способу та порядку, в задоволенні якої судом відмовлено. У відповідності до абз.3 ч.3 ст.63 Закону № 1404-VII у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. На підставі наведеного, відповідач вважає, що державним виконавцем правомірно на підставі п.11 ч.1 ст.39 та ст.40 Закону № 1404-VII завершено виконавче провадження, про що винесене відповідну постанову.

01.05.2025 р. від представника третьої особи надійшли пояснення по справі, згідно яких вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню. Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 є органом військового управління, витрати на фінансування якого здійснюється із Державного бюджету України, та не має власних надходжень, якими він міг би розпорядитись на власний розсуд; також обмежений у своїх витратах приписами бюджетного законодавства щодо заборони здійснювати видатки, на які не виділено бюджетні кошти. Тому, вина третьої особи у невиплаті позивачеві коштів на виконання рішення суду - відсутня. Відтак, навіть припустивши, що за якимись формальними за своїм змістом підставами виконавче провадження було б відновлено, у державного виконавця відсутні встановлені законом важелі (окрім вже вжитих заходів), які дали можливість домогтись виконання судового рішення.

24.04.2025 р. від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

У судове засідання представники відповідача та третьої особи не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

За таких обставин суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно даних КП "ДСС", рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 р. у справі № 420/20722/23 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними та скасування наказів.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2024 р. рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 р. скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цій частині прийнято нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 24 від 25 вересня 2022 року в частині призупинення виплати грошового забезпечення підполковнику ОСОБА_1 ; визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 158 від 25 вересня 2022 року в частині призупинення виплати грошового забезпечення підполковнику ОСОБА_1 ; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити підполковнику ОСОБА_1 , грошове забезпечення у повному обсязі за період з 15.09.2022 р. по 09.03.2023 р., з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення; в іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 р. залишено без змін.

16.07.2024 р. Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 420/20722/23.

08.08.2024 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попилястим Анатолієм Богдановичем відкрито виконавче провадження № 76365869, про що винесено відповідну постанову.

Відповідно до п.2 постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 76365869 від 08.08.2024 р. боржнику необхідно було виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

З метою забезпечення виконання рішення суду, відповідач 16.10.2024 р. направив на адресу боржника вимогу виконавця у виконавчому провадженні № 75687742, в якій вимагав надати повну інформацію щодо виконання рішення суду про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити підполковнику ОСОБА_1 грошове забезпечення у повному обсязі за період з 15.09.2022 р. по 09.03.2023 р., з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення у повному обсязі за період з 15.09.2022 р. по 09.03.2023 р., з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення.

Листом від 22.10.2024 р. № 4668 боржник повідомив відповідачу, що з метою добровільного виконання судового рішення, ІНФОРМАЦІЯ_3 у травні, липні та серпні було подано заявки на фінансування.19.08.2024 р. ІНФОРМАЦІЯ_3 звертався до Одеського окружного адміністративного суду із заявою про відстрочення виконання судового рішення на термін до надходження відповідного фінансування, але не раніше, ніж до 31.12.2024 р.. Однак, суд відмовив у задоволенні вказаної заяви У серпні, вересні та жовтні 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_3 також подав заявки на фінансування з метою виконання рішення суду (копії заявок додаються), проте, на даний час заявки так і залишились не профінансованими з боку вищестоящого фінансового органу. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся з листом від 19.08.2024 р. № 913/4072/10/2/290 до фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою отримання коштів на виконання рішення суду (копія листа додається). Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_3 вжив необхідних заходів щодо добровільного виконання рішення суду як до, так і після відкриття виконавчого провадження. Отже, вина ІНФОРМАЦІЯ_5 у затримці фінансування на виконання судового рішення відсутня

10.12.2024 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попилястим Анатолієм Богдановичем за невиконання рішення суду накладено на ІНФОРМАЦІЯ_1 штраф у розмірі 5100 грн.

06.02.2025 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попилястим Анатолієм Богдановичем за повторне невиконання рішення суду накладено на ІНФОРМАЦІЯ_1 штраф у розмірі 10200 грн.

11.02.2025 р. від представника Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) надійшла заява про встановлення чи зміну способу і порядку виконання по виконавчому провадженню № 75687742 з примусового виконання виконавчого листа № 420/20722/23, виданого 16.07.2024 р. Одеським окружним адміністративним судом про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити підполковнику ОСОБА_1 грошове забезпечення у повному обсязі за період з 15.09.2022 р. по 09.03.2023 р., з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення у повному обсязі за період з 15.09.2022 р. по 09.03.2023 р., з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення (464751 грн.).

11.02.2025 р. відповідач звернувся до Головного управління Національної поліції України в Херсонській області із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у невиконанні рішення суду по справі № 420/20722/23.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2025 р. відмовлено у задоволенні заяви представника Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) про зміну способу і порядку виконання рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними та скасування наказів.

Листом від 03.03.2025 р. № 36/668 Головне управління Національної поліції в Херсонській області повідомило відповідача про те, що в ході перевірки за фактом вчинення дій, які мають ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 Кримінального кодексу України, встановлено, що підстав для прийняття рішення про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, на теперішній час не вбачається. З матеріалів доданих до повідомлення слідує, що у керівника ІНФОРМАЦІЯ_5 не має умислу на умисне невиконання рішення суду про виплату Вам грошового забезпечення у сумі 464571 грн., а воно не виконано на даний час з об`єктивних причин через відсутність коштів.

24.03.2025 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Попилястим Анатолієм Богдановичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, згідно якої залишок нестягненої суми за виконавчим документом 0 грн., сума стягнутого виконавчого збору 32000 грн.

Вважаючи постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 76365869 від 24.03.2025 р. протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 р. № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Статтею 5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до вимог ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 1 ст.18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами ч.3 ст.18 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно ч.4 ст.19 Закону № 1404-VIII сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч.8 ст.19 Закону № 1404-VIII).

За змістом постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.08.2024 р. № 75450714 встановлено, що в межах останнього примусовому виконанню підлягає постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2024 р. у справі № 420/20722/23.

Згідно п.11 ч.1 ст.39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

За ч.1-3 ст.63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частиною 2 статті 39 Закону № 1404-VIII встановлено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У випадках, передбачених п.п.1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 ч.1 цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ч.3 ст.39 Закону № 1404-VIII).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до ч.1 ст.41 Закону № 1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Предметом спору у даній справі є правовідносини щодо прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.11 ч.1 ст.39, 40 Закону № 1404-VIII.

З матеріалів справи слідує, що третя особа фактично не виконала в повному обсязі постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2024 р. у справі № 420/20722/23 в частині зобов`язання нарахувати та виплатити підполковнику ОСОБА_1 , грошове забезпечення у повному обсязі за період з 15.09.2022 р. по 09.03.2023 р., з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення.

Поряд з цим, відповідач, вживаючи заходи для виконання цього рішення суду, двічі виносив постанови про накладення штрафу, звертався до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення, а також звертався до органу національної поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Суд наголошує, враховуючи приписи ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, а його невиконання - тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.2 КАС України однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства є верховенство права. Згідно із вказаним принципом людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

17.07.1997 р. Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень ст.9 Конституції України.

За змістом ст.32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 Конвенції (справи "Войтенко проти України", "Горнсбі проти Греції").

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс ("Піалопулос та інші проти Греції", "Юрій Миколайович Іванов проти України", "Горнсбі проти Греції").

Варто також зауважити, що у справах "Шмалько проти України", "Іммобільяре Саффі проти Італії" ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа "Сук проти України").

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

При цьому, суд наголошує, що накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

За цією позицією накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.12.2022 р. у справі № 340/5200/21.

Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом № 1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом № 1404-VIII заходи в межах встановлених повноважень.

Крім того, суд звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Частиною 3 статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Разом з цим, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства.

З огляду на викладене, суд вважає, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Отже, відповідач неправомірно закінчив виконавче провадження за п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з чим наявні підстави для визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд приходить, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору, інших витрат не поніс, а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-77, 90, 143, 242-246, 271, 287 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (65007, м.Одеса, вул.Б.Хмельницького, буд.34, ), третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною та скасування постанови, задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (65007, м.Одеса, вул.Б.Хмельницького, буд.34, ) про закінчення виконавчого провадження № 76365869 від 24.03.2025 р.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко