Справа № 126/413/25
Суддя: Гуцол В. І.
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/413/25

Провадження № 2-а/126/36/2025

"05" травня 2025 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Гуцола В. І.

із секретарем Шевчуком С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення з тих підстав, що як стверджує постановою № 98 від 14.02.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності у виді накладення штрафу в сумі 17000 грн. В оскаржуваній постанові зазначається, що йому 22.05.2024 року було запропоновано отримати повістку № 294 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 9-00 год 23.05. 2024 року, проте він відмовився від її отримання, не прибув за викликом ІНФОРМАЦІЯ_2 та не повідомив про причини неявки шляхом безпосереднього звернення або в будь-який інший спосіб, протягом трьох діб від визначеної в повістці дати прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 не повідомив про причини неявки шляхом безпосереднього звернення або в будь-який інший спосіб, та в подальшому в семиденний термін не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подання підтверджуючих документів про поважність неявки за викликом, станом на сьому добу, що зафіксовано актами фіксування неприбуття військовозобов`язаними № 44765/8 від 23.04.2024, № 4804/1від 26.05.2024 року та № 4977/4 від 30.05. 2024 року, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП. Він вважає дану постанову протиправною, винесеною з порушенням норм закону з наступних підстав. Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 року за № 36/41381 (далі - Інструкція). Позивач заперечує факт належного вручення йому повістки чи повідомлення його про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 про «Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу є у разі вручення повістки особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки, а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки. Матеріали адміністративної справи не містять жодного доказу вручення йому повістки чи відмови від її отримання. Пояснення щодо неприбуття для проходження ВЛК були написані під тиском та під диктування працівників ТЦК. Крім того притягнення позивача до адміністративної відповідальності є протиправним, а постанова підлягає скасуванню в зв`язку зі спливом строку притягнення до адмінвідповідальності, визначеним ч. 7 ст. 38 КУпАП. Частиною 7 ст. 38 КУпАП імперативно визначено, що адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за не прибуття 23.05.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначений в повістці строк. Тобто, датою виявлення факту неприбуття позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медичної комісії, є 23.05.2024 року, тому граничною датою накладення на нього адміністративного стягнення за ознаками вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у даному конкретному випадку, є 24.08.2024 року. Однак, як вбачається з постанови № 98 про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, вона була винесена лише 14.02.2025 року, хоча посадовими особами станом на 23.05.2024 року було достовірно було відомо, що позивач не з`явився для проходження медичної комісії за повісткою № 294. За умовами п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, тому посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_2 не мали правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. З ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення в сумі 17000 грн. Просить скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності № 98 від 14.02.2025, провадження у справі закрити та стягнути з відповідача на користь позивача 484,48 грн. судового збору.

Від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджуються даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. 22.05.2024 року позивачу, відповідно до абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.1 та ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 17 Закону України «Про оборону України» та відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» (в чинній редакції), було запропоновано отримати повістку №294 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09 год. 00 хв. 23.05.2024 року, проте позивач, будучи ознайомленим зі змістом повістки та зі своїми обов`язками, як військовозобов`язаного, відкрито відмовився від її отримання, що підтверджується актом фіксування відкритої відмови військовозобов`язаного від отримання повістки від 22.05.2024 року за вхідним №4665. 22.05.2024 року позивач, будучи повністю обізнаним з необхідністю свого прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , не прибув за викликом на вказані у повістці час та дату, чим порушив вимоги абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.1 та ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 17 Закону України «Про оборону України», що зафіксовано актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного по повістці за вхідним №4765/8 від 23.05.2024 року. Крім того, протягом трьох діб від визначеної у повістці дати прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , не повідомив про причини неявки шляхом безпосереднього звернення або в будь-який інший спосіб, що зафіксовано актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом, станом на третю добу за вхідним №4804/1 від 26.05.2024 року та в подальшому у семиденний термін не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зафіксовано актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом станом на сьому добу за вхідним №4977/4 від 30.05.2024 року. Лише 10.02.2025 року громадянин ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де головним спеціалістом відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_5 службовцем ЗСУ ОСОБА_3 , уповноваженою складати протоколи про адміністративні правопорушення наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 № 1169 від 25.12.2024р., на підставі статей 235, 254, 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення було складено протокол №98 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (за вхідним №1346 від 10.02.2025 року) відносно ОСОБА_1 за вчинене ним правопорушення передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП. Повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10 год. 00 хв. 14.02.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , каб. 6, розташованому за адресою АДРЕСА_1 . В графі пояснення та зауваження особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо суті порушення і змісту протоколу власноручно зазначено: «Протокол мною прочитано, зауважень та доповнень не маю». Громадянин ОСОБА_1 заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Другий примірник протоколу ОСОБА_1 отримав 10.02.2025 року, про що свідчить його особистий підпис у відповідній графі протоколу. Крім того, до протоколу додано пояснення ОСОБА_1 , за вхідним №1344 від 10.02.2025 року, з яких встановлено наступне: «Я, ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки 22.05.2024 року на прибуття 23.05.2024 року для проходження медичного огляду у зв`язку з сімейними обставинами, проте підтверджуючі документи відсутні. Свою провину визнаю, зауважень до протоколу не маю». 14.02.2025 року Постановою №98 за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 17 000.00 (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок).

Позивач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позовну заяву залишити без задоволення.

Судом на підставі ч.4 ст. 229 КАСУ зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України судовий розгляд адміністративної справи здійснювався у порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що 14.02.2025 року постановою №98 за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 17000 грн.

Позивач заперечує факт вручення йому повістки, також зазначає, що жодних підтверджуючих доказів вручення йому повістки немає. Щодо наданих пояснень про неприбуття для проходження ВЛК, повідомив суду, що вони були написані під тиском та під диктування працівників ТЦК.

Згідно з п.40 постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 про «Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.

Відповідно до абз. 1 п. 41 постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 про «Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: - у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки, а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.

Задля встановлення усіх суттєвих обставин в справі, судом було направлено ІНФОРМАЦІЯ_1 запит від 11.03.2025 № 126/413/25/1055/2025 з вимогою надати наявні фото, відео докази вручення повістки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , або відеозапис відмови від одержання повістки № 294, яка стала підставою винесення ІНФОРМАЦІЯ_7 постанови № 98 від 14.02.2025. 12.03.2025 представником відповідача запит було отримано, однак він був залишений без відповідного реагування.

Судом взято до уваги те, що ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - в особливий період.

За змістом оскаржуваної постанови кваліфікуючою ознакою вчиненого адміністративного правопорушення є порушення правил військового обліку в особливий період.

Згідно із абзацом 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указами Президента України №64/2022 та №69/2022 від 24.02.2022 року в Україні оголошено воєнний стан та загальну мобілізацію, які діють і по цей час. Тобто, на дату винесення оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період.

Згідно ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених ст.ст. 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Дослідивши акт фіксування неприбуття військовозобов`язаного для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом, станом на сьому добу від 30 травня 2024 року о 18 годині, стало відомо, що саме цього числа відповідачем було виявлено факт вчинення адміністративного правопорушення, однак позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності лише 14 лютого 2025 року.

Згідно положень п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Тобто, дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Дослідивши подані позивачем докази в сукупності, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не була доведена «поза розумним сумнівом».

Таким чином, зважаючи на вищевикладене та те, що на виконання вимог законодавства відповідачем не було вжито заходів до повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для вирішення справи належним чином, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Як визначено у ст. 1 Конституції України - Україна є правова держава, а в силу її ст. 8 в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Суддя є незалежним та керується верховенством права (ст. 129 Конституції України). Разом з тим, в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Представник відповідача мав можливість надати належні та допустимі докази відмови позивача від отримання повістки № 294 від 22.05.2024, однак не надав їх суду.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23- рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Так, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення ним такого порушення, а лише тільки вказує на нього. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має вагомі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові КАС ВС від 26.04.2018 року у справі №338/1/17.

Згідно положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України», і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, доводи позивача, якими він заперечує правомірність складеної постанови відповідачем не спростовані.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає, що заявлений адміністративний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, оскільки оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення від 14.02.2025 року, якою на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП накладено штраф в розмірі 17000 грн, була винесена після закінчення три місячного строку з моменту виявлення правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 38 КУпАП.

За таких обставин у відповідності до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", ч.1 ст. 139 КАС України 484,48 гривні стягнути з відповідача як суб`єкта владних повноважень за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 8, 9, 10, 71-79, 194, 229, 268, 241-246, 270-272, 286 КАС України, ст. ст. 7, 9, 38, 122, 247, 251, 254-256, 283, 286, 294, 317, 317-1 КУпАП, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_8 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову № 98 від 14.02.2025, начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі сімнадцять тисяч гривень скасувати.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити, у зв`язку із закінченням на момент притягнення до адміністративної відповідальності строку передбаченого ч.7 ст. 38 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_8 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. І. Гуцол