Справа № 420/25012/24
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/25012/24

Перша інстанція: суддя Тарасишина О.М.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Єщенка О. В.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року у справі за позовом адвоката Попова Володимира Володимировича, в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2024 року адвокат Попов В. В., представляючи інтереси ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі ГУ ДПС в Одеській області), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.05.2024 за №-1504-UA0084853 про визначення його довірителю податкового зобов`язання «Орендна плата з фізичних осіб» за 2024 рік в сумі 189 309,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог адвокат Попов В.В. указує про передачу, ОСОБА_1 , права користування Сільськогосподарському фермерському господарству «ВІДРОДЖЕННЯ» (далі СФГ «ВІДРОДЖЕННЯ»), належної йому на праві оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства.

Передача права користування земельною ділянкою супроводжувалося обов`язком сплати СФГ «ВІДРОДЖЕННЯ» орендної плати.

За таких обставин, на думку адвоката, його довіритель втратив статус землекористувача, а СФГ «ВІДРОДЖЕННЯ» у зв`язку з набуттям такого статусу повинно сплачувати відповідний податок на землю.

Також, адвокат звертає увагу, що відсутність Реєстрі речових прав записів про фактичне користування земельною ділянкою СФГ «ВІДРОДЖЕННЯ», в жодному разі не може спричинювати шкоди інтересам держави, оскільки всі необхідні платежі сплачуються наведеним сільськогосподарським підприємством.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року, ухваленого за результатами розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні), позов адвоката Попова В. В., в інтересах ОСОБА_1 , задоволено.

Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №-1504-UA0084853 від 13.05.2024.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції встановив, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 56,80 га з кадастровим номером :01:001:0004, фактично перебуває у користуванні саме юридичної особи СФГ «ВІДРОДЖЕННЯ», а фізична особа ОСОБА_1 , який її отримав за договором оренди землі від 09.03.2006 на 25 років, який був зареєстрований у Кодимському райвідділі філії Центру ДЗК 11.05.2006 за №01, є його головою, а тому плата за землю повинна бути здійснена фактичним землекористувачем СФГ «ВІДРОДЖЕННЯ», до якого перейшли права й обов`язки землекористувача.

Провівши системний аналіз норм Податкового кодексу України, правових висновків Верховного Суду, зокрема, рішення Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №179/1043/16-ц, суд першої інстанції виснував, що за системним тлумаченням статей 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20.12.1991 №2009-XII (далі Закон №2009-XII), статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 №973-IV (далі Закон №973-IV), статей 7, 27, 38, 50 і 51 Земельного кодексу Української РСР від 18.12.1990, статей 31,92, 51 Земельного кодексу України від 25.10.2001, що після отримання у постійне користування земельної ділянки, наданої для ведення селянського (фермерського) господарства, та проведення державної реєстрації такого господарства постійним користувачем цієї ділянки є відповідне господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Також, суд першої інстанції приділив увагу правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, який міститься в постанові від 20.03. 2019 (справа №615/2197/15-ц) про те, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства.

Тобто, з моменту створення селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) до фермерського господарства переходять правомочності володіння і користування та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки його засновника.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим ГУ ДПС в Одеській області, в апеляційній скарзі, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Одним із доводів апеляції контролюючого органу є те, що за ОСОБА_1 відповідно до витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 309657567, зареєстровано право оренди земельної ділянки.

За таких обставин, на думку ГУ ДПС в Одеській області, оскаржуване податкове повідомлення рішення сформовано щодо належного землекористувача.

Визначаючи платника орендної плати за земельну ділянку державної або комунальної власності, яка надана фізичній особі - засновнику фермерського господарства, контролюючий орган зазначив, що це є фізична особа (засновник фермерського господарства), що уклала договір оренди на земельну ділянку державної або комунальної власності, в якому визначено цільове призначення земельної ділянки - для ведення фермерського господарства.

Таким чином, на думку ГУ ДПС в Одеській області, якщо відповідно до норм чинного законодавства право власності та/або постійного користування земельною ділянкою набуло Фермерське господарство, як юридична особа, або якщо договір оренди земельної ділянки укладений Фермерським Господарством, як юридичною особою, то у відповідності до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України обов`язок щодо самостійного обчислення суми плати за землю та подання податкової декларації з плати за землю до податкової служби за місцезнаходженням земельних ділянок покладається на Фермерське господарство, як на юридичну особу.

У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Попов В.В. наполягає на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, а апеляцію вважає такою, що не підлягає задоволенню.

Зокрема, адвокат указує, що вимоги апеляції ГУ ДПС в Одеській області зводяться до необхідності подвійної сплати орендної плати за земельну ділянку, що суперечить діючим нормам законодавства України. Наполягає на тому, що в матеріалах справи присутні докази сплати СФГ «ВІДРОДЖЕННЯ» орендної плати за 2024 рік.

Відповідно до приписів пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

На виконання розпорядження Кодимської районної державної адміністрації №465 від 14.07.2005 ОСОБА_1 передана сільськогосподарська земля для ведення фермерського господарства площею 56,80га ріллі із земель запасу Малослобідської сільської ради.

09.03.2006 Кодимська районна державна адміністрація (Орендодавець) та Фермерське господарство (Орендар) уклали договір оренди землі сільськогосподарського призначення, загальною площею 56,8 га строком на 25 років.

В розділі договору оренди «Умови використання земельної ділянки» в пункті 15 вказано, що вона передається в оренду для ведення фермерського господарства.

Наведений договір був зареєстрований в Кодимському райвідділі філії Центру ДЗК 11.05.2006 за №01.

11.05.2006 ОСОБА_1 (як засновник СФГ «ВІДРОДЖЕННЯ» ) прийняв рішення №1 передати СФГ «ВІДРОДЖЕННЯ» право використання земельної ділянки площею 56,80га з кадастровим номером :01:001:0004, а також обов`язок сплати орендної плати за неї.

Передача права користування земельною ділянкою і обов`язку сплати орендної плати відбулась згідно Акта №1 від 11.05.2006.

17.01.2022, на підставі рішення Слобідської селищної ради №543-VІІІ від 22.12.2021 (у зв`язку зі зміною Орендодавця, а саме власника земельної ділянки) між Орендодавцем, в особі Слобідської селищної ради та Орендарем ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору оренди землі, що є невід`ємною частиною договору.

Згідно пункту 8 вказаної угоди, договір оренди укладено на 49 років.

За пунктом 9 наведеної угоди орендна плата вноситься Орендарем в грошовій формі в розмірі 9% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становить 180 123, 45 грн в рік.

Згідно пункту 11 орендна плата вноситься щомісячно у розмірі 1/12 частини річної орендної плати на рахунок орендодавця, не пізніше 30 числа наступного місяця за звітним місяцем. Додаткова угода до договору оренди зареєстрована у встановленому законом порядку.

Номер запису про інше речове право 47839644, дата державної реєстрації 09.09.2022р., індексний номер витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 309657567 від 13.09.2022 (копія додається) .

СФГ «ВІДРОДЖЕННЯ», з моменту укладення договору оренди, а саме з 2006 року сплачувало податок за землю з кадастровим номером :01:001:0004 площею 56,80 га, а також включало дану земельну ділянку в податкову звітність, а саме у Податкову декларацію зі сплати за землю.

З цього приводу в матеріалах справи присутні податкові декларації платника єдиного податку четвертої групи, у тому числі зв 2024, де до такої податкової декларації СФГ «ВІДРОДЖЕННЯ» включило земельну ділянку площею 56,80 га.

13.02.2024 Слобідська селищна рада видала довідку №259, в якій вказала, що земельна ділянка, площею 56,80 га обробляється СФГ «ВІДРОДЖЕННЯ» та зазначила, що розмір орендної плати за земельну ділянку площею 56,80 га складає 189 309,76 грн з розрахунку 9% від нормативно грошової оцінки землі.

Доказами, що присутні в матеріалах справи підтверджено, що СФГ «ВІДРОДЖЕННЯ» сплатило податок на землю за 2024 рік, згідно податкових декларацій, які були прийняті ГУ ДПС в Одеській області і зареєстровані.

Це зокрема, податкова декларація платника єдиного податку четвертої групи за 2024 рік (уточнююча з урахуванням уточнень з 01.02.2024) реєстраційний номер , квитанція №2 від 09.04.2024, податкова декларація з плати за землю (оренда землі) за 2024 рік, реєстраційний номер , квитанція №2 від 12.03.2024.

Сплата податку за землю підтверджується платіжними інструкціями:

№2756 від 21.02.2024 на суму 41 395,62 грн;

№2795 від 28.03.2024 на суму 41395,62 грн;

№2824 від 18.04.2024 на суму 33395,62;

№2863 від 26.04.2024 на суму 41395,62 грн;

№2899 від 27.05.2024 на суму 41 395, 62 грн.

13.05.2024 ГУ ДПС в Одеській області прийняло податкове повідомлення-рішення №-1504-UA0084853 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання «Орендна плата з фізичних осіб» за 2024 рік в сумі 189 309,74 грн.

Також, за липень 2024 року СФГ «ВІДРОДЖЕННЯ» оплатило орендну плату за землю, згідно платіжної інструкції №2942 від 23.07.2024 в сумі 41395,62 грн., єдиний податок четвертої групи за 2-й квартал 2024 платіжна інструкція №2944 від 23.07.2024 в сумі 9 847,85 грн.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Досліджуючи зміст апеляції ГУ ДПС в Одеській області, колегія суддів установила, що в ній міститься твердження про те, що договір оренди землі для ведення фермерського господарства від 09.03.2006 уклав саме ОСОБА_1 , а також, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №309657567 значиться орендарем саме ОСОБА_1 , а відтак податкове зобов`язання «Орендна плата з фізичних осіб» за 2024 рік в сумі 189 309,74 грн нараховано даному платнику податків на законних підставах.

Відповідаючи на наведені доводи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Стаття 67 Конституції України зобов`язує кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до підпункту 14.1.39. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків, це - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За приписами пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок, це - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Підпунктом 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України унормовує, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов`язковим платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до приписів статті 269 Податкового кодексу України платниками плати за землю є платники земельного податку: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування; платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.

Підпункт 270.1.2 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України вказує, що об`єктами оподаткування орендною платою являються земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.

Базу оподаткування встановлює підпункт 271.1.1. пункту 271.1 статті 271 та зазначає, що це нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік (пункт 285.1 статті 285 Податкового кодексу України).

За приписами пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до пунктів 288.1, 288.2, 288.3 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Згідно статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як згадувалося вище договір оренди від 09.03.2006 був укладений спочатку Орендодавцем, в особі органу державної влади та Фермерським господарством. В подальшому, у зв`язку з тим, що Орендодавцем став виступати орган місцевого самоврядування, до вказаного договору була складена додаткова угода від 17.01.2022, яка пройшла державну реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Дійсно, у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно випливає, що Орендарем є ОСОБА_1 .

Однак, на думку суду, це не є підставою для нарахування, останньому податкового зобов`язання «Орендна плата з фізичних осіб» за 2024 рік в сумі 189 309,74 грн, ураховуючи наступне.

Як згадувалося вище ОСОБА_1 є керівником СФГ «ВІДРОДЖЕННЯ».

Згідно зі статтею 2 Закону №973-IV фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником.

На ім`я голови селянського (фермерського) господарства видається відповідно державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право постійного користування землею. З ним укладається договір на тимчасове користування землею, у тому числі на умовах оренди. Складаються також інші документи відповідно до законодавства України.

Отже, з моменту реєстрації фермерського господарства та набуття статусу юридичної особи обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.

Подібні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16 (провадження № 14-5цс18), від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16 (провадження № 14-262цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 677/1865/16 (провадження № 14-407цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 574/381/17 (провадження № 14-51цс19), від 26 червня 2019 року у справі № 628/778/18 (провадження № 14-235цс19), від 02 жовтня 2019 року у справі № 922/538/19 (провадження № 12-131гс19).

Зазначені висновки також підтримала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2023 року в справі № 633/408/18 (провадження № 14-86цс22).

Аналогічний висновок викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року в справі № 922/989/18 (провадження № 12-205гс19).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа (голова чи керівник фермерського господарства), а фермерське господарство як юридична особа (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 615/2197/15-ц та від 30.06. 2020 у справі №927/79/19.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа.

Згідно з статтею 4 Закону №973-IV фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства). В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.

Головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в Статуті особа. Голова фермерського господарства представляє фермерське господарство перед органами державної влади, підприємствами, установами, організаціями та окремими громадянами чи їх об`єднаннями відповідно до закону.

Сторони у справі не заперечують, що СФГ «ВІДРОДЖЕННЯ» є юридичною особою є платником єдиного податку четвертої групи.

Четверта група оподаткування призначена для виробників сільськогосподарської продукції. До неї відносяться юридичні особи, частка виробництва сільгосппродукції котрих в загальному виробництві перевищує 75%.

За таких умов та наведеного вище правового регулювання СФГ «ВІДРОДЖЕННЯ» є платником земельного податку і обов`язок сплати цього податку для такого платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Як обґрунтовано зауважив суд першої інстанції, матеріали справи не містять доказів про те, що СФГ «ВІДРОДЖЕННЯ», як юридична особа та користувач спірної земельної ділянки зверталося до відповідного органу з заявою про припинення його права користування такою земельною ділянкою.

Колегія суддів підтримує правову позицію суду першої інстанції, що наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про те, що Орендарем земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 56,80 га зазначений голова СФГ «ВІДРОДЖЕННЯ», а не безпосередньо юридична особа, не впливає на вирішення цього спору.

У контексті спірних правовідносин, умови договору оренди землі від 09.03.2006 передбачали особисте використання орендарем ОСОБА_1 , який представляв фермерське господарство земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства, а чинне законодавство не передбачає наступне передання земельної ділянки такого виду використання іншій особі, зокрема в суборенду.

Себто, саме з цього періоду був визначений орендар спірної земельної ділянки, а саме СФГ «ВІДРОДЖЕННЯ» і у контролюючого органу, до прийняття спірного податкового повідомлення рішення, з цього приводу не виникало зауважень.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, шо відповідно до приписів статті 316 КАС України надає підстави залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

За результатами апеляційного перегляду розподіл судових витрат не здійснюється.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року у справі за позовом адвоката Попова Володимира Володимировича, в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя О. В. Єщенко

Повне судове рішення складено 06.05.2025.