Справа № 191/1209/25
Суддя: Форощук С. А.
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 191/1209/25
Провадження № 2-а/191/12/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: Форощук С.А.,

за участю секретаря судового засідання: Вехник С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Лисенко Віталій Вікторович до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лисенко В.В. звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - також ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправною скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову зазначив, що 07.03.2025 року, позивачу стало відомо, що по відношенню до нього начальником (керівником) ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 складено постанову №430 за справою про адміністративне правопорушення від 09.09.2024 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн. Згідно змісту вказаної постанови вбачається, що начальник (керівник) ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , вбачив у діях позивача склад адміністративного правопорушення, яке полягає нібито в тому, що позивач своєчасно, в семиденний строк, не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_2 про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» та відмовився проходити військово-лікарську комісію без поважних причин, у зв`язку з чим, військовозобов`язаний ОСОБА_1 нібито порушив абз.4 ч.1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч.1-3 ст. 17 Закону України «Про оборону України». Оскаржувана постанова була винесена відповідачем на підставі протоколу №430 про адміністративне правопорушення від 03.09.2024 року складеного відносно позивача, командиром 3 відділення 2 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 молодшим сержантом. Згідно змісту протоколу, особою що його склала визначено правопорушенням скоєним позивачем те, що нібито він своєчасно, в семиденний строк, не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_2 про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», чим порушив правила військового обліку та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП. Додатком до протоколу вказано тільки паспорт позивача, відомостей про відмову від проходження ВЛК цей протокол не містить. У матеріалах справи також наявні направлення від 03.09.2024 року № 599, картка обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного ОСОБА_1 , інформована добровільна згода пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення ОСОБА_1 від 03.09.2024 року (форма 003-6/о), інформована згода на проходження тесту на ВІЛ, ОСОБА_1 від 03.09.2024 року (форма 503-1/о) та копія поштового конверту. Позивач вважає, що постанову №430 за справою про адміністративне правопорушення від 09.09.2024 року винесено з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, вона ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій позивача.

Просить суд визнати протиправною та скасувати постанову №430 за справою про адміністративне правопорушення від 09.09.2024 року якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн., закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за постановою №430 за справою про адміністративне правопорушення від 09.09.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, від представника позивача адвоката Лисенка В.В. до початку розгляду справи надійшла заява про підтримання позовних вимог та проведення розгляду справи без його участі та участі позивача.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, копію позовної заяви з додатками, а також ухвалу про відкриття провадження отримав в електронному кабінеті у підсистемі «Електронний суд». Правом на подання відзиву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, відповідач не скористався. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін не подавав.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ч.2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 7 КУпАП України визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Процес притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягують до такої відповідальності.

Відповідно до статті 235 КУпАП військові комісаріати розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення військовозобов`язаними чи призовниками законодавства про військовий обов`язок і військову службу, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про неявку на виклик у військовий комісаріат (статті 210, 210-1, 211 - 211-6).

Від імені військових комісаріатів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право районні (міські) військові комісари.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до абзацу 5 частини 1 статті 1 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17 березня 2014 року, коли оприлюднено Указ Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію».

24 лютого 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ, яким затверджено Указ Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та діє станом на сьогодні.

Згідно з Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Встановлено, що 03.09.2024 року уповноваженою особою, командиром 3 відділення 2 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 молодшим сержантом складено протокол №430 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 , в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 своєчасно в семиденний строк не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_2 про зміну персональних даних, зазначених у ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», чим порушив правила військового обліку та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210 КУпАП.

Також згідно з протоколом №430 про адміністративне правопорушення від 03.09.2024 року ОСОБА_1 серед іншого роз`яснено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10-00год. 09.09.2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судом встановлено, що 09.09.2024 року постановою №430 за справою про адміністративне правопорушення, уповноваженою особою, начальником (керівником) ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 винесена постанова про накладання на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17000грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 201-1 КУпАП.

Відомості про участь ОСОБА_1 при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно нього в постанові № 430 від 09.09.2024 року відсутні.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У розумінні ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Так, частина 3 ст. 201-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період.

Зі змісту постанови № 430 від 09.09.2024 року, вбачається, що 03.09.2024 року ОСОБА_1 своєчасно в семиденний строк не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_2 про зміну персональних даних, зазначених у ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» та відмовився проходити військово-лікарську комісію без поважних причин, у зв`язку з чим, військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив абз. 4 ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку», ч.1-3 ст. 17 Закону України «Про оборону України».

Положення ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» передбачає перелік персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста із більше як 30 пунктів, водночас, зі змісту постанови неможливо встановити, про зміну яких персональних даних, не повідомив військовозобов`язаний ОСОБА_1 у семиденний строк, при цьому відсутні відомості, що підтверджують наявність факту зміни персональних даних позивача.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до примітки ст. 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Враховуючи, що у постанові не вказано про зміну яких персональних даних не повідомив ОСОБА_1 , суд позбавлений можливості оцінити правомірність незастосування уповноваженою особою примітки до ст. 210 КУпАП при кваліфікації дій позивача.

Відповідно до абз. 4 ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Так, згідно з направленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 03.09.2024 року №599 ОСОБА_1 направлений для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації в особливий період. Також 03.09.2024 року ОСОБА_1 надав письмову згоду на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення, копія якої додана до матеріалів справи.

Як вбачається з картки обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного, ОСОБА_1 03.09.2024 року проходив медично обстеження у профільних спеціалістів.

При цьому, відомості, які б підтверджували відмову позивача від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, зокрема відповідний акт тощо, відсутні, докази, які б підвереджували такий факт відмови, відповідачем суду не надані.

Відповідно до положень ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Водночас, згідно з протоколом № 430 від 03.09.2024 року у відношенні ОСОБА_1 , його дії кваліфіковані як, несвоєчасне повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_3 про зміну персональних даних, зазначених у ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», водночас протокол не містить посилання на порушення ОСОБА_1 абз. 4 ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку», що виразилось у відмові у проходженні військово-лікарської комісії без поважних причин.

Крім того, суд звертає увагу, що протоколом № 430 від 03.09.2024 року у відношенні ОСОБА_1 , складений за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП (Порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, вчинене в особливий період), при цьому постановою №430 за справою про адміністративне правопорушення від 09.09.2024 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 201-1 КУпАП (порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період).

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11.10.2016 у справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Проте, відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що позивач ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 201-1 КУпАП або ч. 3 ст.210 КУпАП, зокрема, не надано відомостей про які саме зміни персональних даних не повідомив ОСОБА_1 та яким чином виразилась його відмова у проходженні ВЛК.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, нормами КАС України у даному випадку не передбачено право суду на визнання або не визнання постанови протиправною. Крім того, суд зазначає, що ці вимоги охоплюються вимогами про скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому окремому розгляду не підлягають. У зв`язку з чим, в частині визнання постанови протиправною слід відмовити.

Враховуючи вищезазначене, доводи позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення не спростовано матеріалами справи, а його вина не доведена належними та допустимими доказами, передбаченими ст. 251 КУпАП, в зв`язку із чим суд у сукупності встановленого та викладеного дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.210-1 КУпАП, адміністративне стягнення накладено на позивача незаконно та необґрунтовано, а тому наявні правові підстави для скасування постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення і закриття провадження у справі.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 5, 9, 72, 74, 77, 139, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Лисенко Віталій Вікторович до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення №430 від 09.09.2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. - скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ЄДРПОУ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати по сплаті судового збору у сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана у десятиденний строк з дня його проголошення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. А. Форощук