Справа № 420/3524/25
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3524/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними та скасування пунктів 2,3,4,8 наказу Військової частини НОМЕР_1 №4 від 05.01.2025 року «Про результати службового розслідування» у частині притягнення начальника протиповітряної оборони в/ч НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення стягнення «ЗАУВАЖЕННЯ», а також притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 11209,19 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 за результатом якого позивач просить:

визнати протиправними та скасувати пункти 2, 3, 4 та 8 наказу Військової частини НОМЕР_1 від 05 січня 2025 року № 4 "Про результати службового розслідування" у частині притягнення начальника протиповітряної оборони військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення стягнення "ЗАУВАЖЕННЯ", а також притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 11 209 грн. 19 коп.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що службове розслідування проведене не об`єктивно, поверхнево та односторонньо, з порушенням норм чинного законодавства України, а Наказ командира військової частини НОМЕР_1 , виданий на підставі такого службового розслідування незаконним, а тому таким, що підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Ухвалою суду від 10 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).

До суду надійшов відзив. Відповідно до відзиву відповідач заперечував щодо заявлених позовних вимог, вказавши, що оскаржуваний наказ прийнято відповідно до норм чинного законодавства, з дотриманням вимог проведення службового розслідування.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що Наказом начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сил територіальної оборони Збройних Сил України (по особовому складу) від 20.10.2022 № 185, ОСОБА_1 призначений на посаду начальника протиповітряної оборони військової частини НОМЕР_2 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.10.2022 № 330, Позивач прийняв посаду та виконує свої обов`язки за посадою по теперішній час.

Щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності судом встановлено наступне.

Листом від 17.09.2024 № 1583/1132 командир військової частини НОМЕР_3 (окремий батальйон), яка підпорядковується військовій частині НОМЕР_1 (бригада) повідомив, що з 04.02.2024 головний сержант-командир 1 зенітного кулеметного відділення 1 зенітного кулеметного взводу зенітної батареї військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_2 перебуває у відрядженні у військовій частині НОМЕР_3 , проте з того часу документів про завершення відрядження не надходило, станом на вересень 2024 року останній досі перебуває на котловому забезпеченні військової частини НОМЕР_3 .

На вказаному листі начальник адміністративної групи штабу військової частини НОМЕР_1 повідомив командиру військової частини НОМЕР_1 про те, що сержант ОСОБА_2 прибув до військової частини НОМЕР_1 ще 12.04.2024, у зв`язку із чим запропонував призначити службову перевірку за даним фактом.

Резолюцією командира військової частини НОМЕР_1 на вказаному листі старшому лейтенанту ОСОБА_3 доручено провести службову перевірку. Як вбачається з доповідної записки останнього від 07.10.2024 вх. № 9477, обставини та факти, встановлені під час службової перевірки, знайшли своє підтвердження. Встановлено, що сержант ОСОБА_2 , з 05.02.2024 перебуваючи на котловому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_3 , на підставі рапорту ОСОБА_4 від 12.04.2024 вх. № 1809 був зарахований на котлове забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 наказом по стройовій частині від 12.04.2024 № 107. Сержант ОСОБА_2 знятий з котлового забезпечення у військовій частині НОМЕР_3 наказом від 18.09.2024 № 262.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.10.2024 №587 призначено службове розслідування за фактом завдання державі збитків внаслідок подвійного перебування сержанта ОСОБА_5 на котловому забезпеченні. Проведення розслідування було доручено офіцеру протиповітряної оборони військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_6 . Наказом від 31.10.2024 № 653 строк проведення вказаного службового розслідування було продовжено.

Рапортом від 18.11.2024 старший лейтенант ОСОБА_7 доповів командиру військової частини НОМЕР_1 про те, що під час проведення службового розслідування ним виявлено можливу причетність до вказаного правопорушення його безпосереднього начальника ОСОБА_4 , тому він вбачає конфлікт інтересів і не може завершити службове розслідування. Причому по суті вказаного рапорту клопотав також Позивач.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.11.2024 № 706 старшого лейтенанта ОСОБА_8 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за затягування строків розслідування та тривалу бездіяльність, а також у зв`язку з наявністю потенційного конфлікту інтересів, враховуючи, що термін на проведення службового розслідування, визначений Порядком, практично вичерпано. Цим же наказом призначено повторне службове розслідування, проведення якого доручено офіцеру відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 молодшому лейтенанту ОСОБА_9 .

Службове розслідування останнім проводилося із врахуванням матеріалів службової перевірки, проведеної старшим лейтенантом ОСОБА_10 , а також матеріалів службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини від 08.10.2024 № 587, яке було доручено проводити старшому лейтенанту ОСОБА_6 .

Актом службового розслідування №22/4 від 05.01.2025 року встановлено наступне.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.02.2024 № 34 сержант ОСОБА_2 вибув у відрядження до військової частини НОМЕР_3 з 03.02.2024 до окремого розпорядження, був знятий з продовольчого забезпечення військової частини НОМЕР_1 та отримав атестат на продовольство до військової частини НОМЕР_3 .

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 04.02.2024 № 35 сержант ОСОБА_2 прибув та приступив до виконання службових обов`язків і з 05.02.2024 був зарахований на котлове забезпечення військової частини НОМЕР_3 .

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.04.2024 № 107 сержанта ОСОБА_5 зараховано з 13.04.2024 на котлове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 на підставі рапорту підполковника ОСОБА_4 (вх. №1809 від 12.04.2024).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 18.09.2024 № 262 сержант ОСОБА_2 з 19.09.2024 знятий з котлового забезпечення військової частини НОМЕР_3 .

Згідно пояснень начальника ППО військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_4 стало відомо, що 12.04.2024 року був поданий рапорт підполковником ОСОБА_11 від 12.04.2024 № 1809/р на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , щодо необхідності повернення з відрядження до військової частини НОМЕР_3 сержанта ОСОБА_5 . У зв`язку з плановою щорічною відпусткою сержанта ОСОБА_5 . На місце ОСОБА_5 пропонувалось відрядити солдата ОСОБА_12 . Рапорт був направлений з резолюцією командира в наказ". Про цей рапорт підполковник ОСОБА_13 доповів командиру військовій частині НОМЕР_3 через " ІНФОРМАЦІЯ_2 " вказавши про зняття з котлового забезпечення сержанта ОСОБА_5 , на що отримав відповідь від командира військової частини НОМЕР_3 , що сержант ОСОБА_2 буде знятий з котлового забезпечення, якщо надійде офіційний документ з резолюцією командира військової частини НОМЕР_1 . Підполковник ОСОБА_13 також вказує у своїх поясненнях на те, що рапорт та документи для переміщення з військової частини НОМЕР_3 до військової частини НОМЕР_1 не були надані офіційними джерелами зв`язку, а передані через месенджер "Whats Up".

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 27.04.2024 № 118 встановлено, що солдат ОСОБА_14 прибув у відрядження до військової частини НОМЕР_3 і поставлений на котлове забезпечення військової частини НОМЕР_3 окремим наказом командира військової частини НОМЕР_3 . Відповідно, як вказано в рапорті підполковника ОСОБА_4 (вх. № 1809 від 12.04.2024) заміна сержанта ОСОБА_5 на солдата ОСОБА_12 не відбулась.

Згідно з поясненнями головного сержанта командира 1 зенітно-ракетного відділення 2 зенітно-ракетного взводу зенітної батареї військової частини НОМЕР_1 майстер-сержанта ОСОБА_15 стало відомо, що 12.04.2024 року сержант ОСОБА_2 прибув з відрядження з військової частини НОМЕР_3 до військової частини НОМЕР_1 . Але факт того, що ОСОБА_2 не повідомив адміністративну групу штабу військової НОМЕР_1 про своє прибуття із відрядження і не надав посвідчення про відрядження, майстер-сержанту ОСОБА_16 не відомо, тому що сержант ОСОБА_2 неодноразово переміщувався між підрозділами із правилами переміщення ознайомлений.

Згідно з поясненнями начальника групи персоналу (s-1) штабу військової частини НОМЕР_3 молодшого лейтенанта ОСОБА_17 стало відомо, що ситуація з сержантом ОСОБА_18 виявилась 17.09.2024 в ході самоперевірки обліку особового складу військової частини НОМЕР_3 тому, що виникла підозра, що сержант ОСОБА_2 надто довго перебуває у відрядженні у військовій частині НОМЕР_3 , в цей же день засобами СЕДО був направлений запит № 1583/1132 до військової частини НОМЕР_1 з проханням звірити облік та верифікувати перебування цього військовослужбовця у тривалому відрядженні у військовій частині НОМЕР_3 . У відповідь на це був отриманий витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 107 від 12.04.2024 про повернення сержанта ОСОБА_5 у військову частину НОМЕР_1 з відрядження з військової частини НОМЕР_3 по зарахування його на котлове забезпечення з 13.04.2024 на підставі рапорту підполковника ОСОБА_19 № 1809 від 12.04.2024. На підставі цього був виданий наказ командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 262 від 18.09.2024, згідно яким сержант ОСОБА_2 вважається таким, що припинив відрядження і був знятий з котлового забезпечення з 19.09.2024.

Згідно з поясненнями старшого офіцера відділення планування штабу військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_20 стало відомо, що останній займав посаду начальника адміністративної групи військової частини НОМЕР_1 в період з 15.07.2024 по 28.11.2024. В період з 15.07.2024 по 18.09.2024 сержант ОСОБА_2 до адміністративної групи не звертався, посвідчення про відрядження не надавав. Підставою для зарахування на котлове забезпечення військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_5 слугував рапорт підполковника ОСОБА_4 з резолюцією начальника штабу заступника командира військової частини НОМЕР_2 , та усне підтвердження щодо прибуття сержанта ОСОБА_5 , підполковником ОСОБА_11 в ході телефонної розмови.

Сержант ОСОБА_2 відмовився давати свої пояснення згідно статті 63 Конституції України.

Згідно з пояснень капітана ОСОБА_21 стало відомо, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 15.03.2024 № 75 капітан ОСОБА_22 тимчасово виконував обов`язки начальника групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 в період з 15.03.2024 по 19.06.2024, останньому стало відомо, що ситуація з сержантом ОСОБА_18 виявилась 17.09.2024 в ході самоперевірки обліку особового складу військової частини НОМЕР_3 тому, що виникла підозра що сержант ОСОБА_2 надто довго перебуває у відрядженні у військовій частині НОМЕР_3 , в цей же день засобами СЕДО був направлений запит № 1583/1132 до військової частини НОМЕР_1 з проханням звірити облік та верифікувати перебування цього військовослужбовця у тривалому відрядженні у військовій частині НОМЕР_3 . У відповідь на це був отриманий витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 107 від 12.04.2024 про повернення сержанта ОСОБА_5 у військову частину НОМЕР_1 з відрядження з військової частини НОМЕР_3 по зарахування його на котлове забезпечення з 13.04.2024 на підставі рапорту підполковника ОСОБА_4 № 1809 від 12.04.2024. Ha підставі цього був виданий наказ командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 262 від 18.09.2024 якому сержант ОСОБА_2 вважається таким, що припинив відрядження і був знятий з котлового забезпечення з 19.09.2024.

Згідно відповіді ТВО командира військової частини НОМЕР_3 майора ОСОБА_23 від 14.11.2024 № 10964 на запит військової частини НОМЕР_1 від 13.11.2024 № 1156/24/6018 фактична сторона справи полягає у тому, що сержант ОСОБА_2 прибув особисто до групи персоналу військової частини НОМЕР_3 04.02.2024 з посвідченням про відрядження № 5/273 від 02.02.2024, атестатом на продовольство № НОМЕР_4 книжка № НОМЕР_5 серії АВГ, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 про відрядження сержанта ОСОБА_5 до військової частини НОМЕР_3 для виконання бойових (спеціальних) завдань у складі МВГ "КАСПЕР" (без зазначених термінів виконання завдань), засвідчених печатками військової частини НОМЕР_1 . Про прибуття і зарахування на котлове забезпечення був виданий наказ командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 35 від 04.02.2024.

В подальшому жодних розпоряджень з військової частини НОМЕР_1 щодо необхідності вибуття сержанта ОСОБА_5 та необхідність зняття з котлового забезпечення до військової частини НОМЕР_3 не надходило, сам сержант ОСОБА_2 до групи персоналу не прибував.

Сержант ОСОБА_2 прибув у відрядження до військової частини НОМЕР_3 на підставі бойового розпорядження військової частини НОМЕР_1 з метою виконання завдань, визначених у розпорядженні, був облікований у військовій частині НОМЕР_3 , як тимчасово прибулий у відрядження та встановлений на котлове забезпечення встановленим порядком.

У оперативне та організаційне підпорядкування командира військової частини НОМЕР_3 сержант ОСОБА_2 не прибував.

До військової частини НОМЕР_3 не надходило жодних розпорядчих документів від військової частини НОМЕР_1 або інших органів військового управління про завершення відрядження сержанта ОСОБА_5 у військовій частині НОМЕР_3 .

У командира військової частини НОМЕР_3 відсутні, за даних фактичних обставин підстави для самостійного, за власним рішенням, припинення відрядження військовослужбовцю сержанту ОСОБА_24 та зняття з котлового забезпечення підстав не було.

В наслідок усього зазначеного у військовій частині НОМЕР_3 не були оформлені документи про завершення відрядження сержанту ОСОБА_24 .

Крім того, сержант ОСОБА_2 за напрямком виконання бойових (спеціальних) завдань не входив у пряме підпорядкування командира військової частини НОМЕР_3 .

Так, вказаним актом встановлено, що сержант ОСОБА_2 , згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.02.2024 № 34, перебуваючи у відрядженні до військової частини НОМЕР_3 та будучи зарахованим там з 05.02.2024 на котлове забезпечення військової частини НОМЕР_3 , 12.04.2024 вибув до військової частини НОМЕР_1 та з 13.04.2024 згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.04.2024 № 107 був зарахований на котлове забезпечення з 13.04.2024, на підставі рапорту підполковника ОСОБА_4 (вх. №1809 від 12.04.2024). В той же час з`ясовано, що до військової частини НОМЕР_3 жодної офіційної інформації про припинення відрядження та вибуття сержанта ОСОБА_5 з військової частини НОМЕР_3 до військової частини НОМЕР_1 , що слугувало б зняттю сержанта ОСОБА_5 з котлового забезпечення військової частини НОМЕР_3 , не надходило.

З огляду на викладене відповідач дійшов висновку, що ОСОБА_25 , не пересвідчившись, що відрядження сержанта ОСОБА_5 у військовій частині НОМЕР_3 належним чином припинене та оформлене відповідними документами, подав рапорт про прибуття вказаного військовослужбовця з відрядження, внаслідок чого вчинив порушення правил ведення обліку особового складу

Вказаним актом запропоновано за порушення начальником протиповітряної оборони військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_11 вимог ст.ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.58,59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що виразилось у порушенні ним вимог п. 19 розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України 15.09.2022 № 280, притягнути його до дисциплінарної відповідальності та накласти стягнення «ЗАУВАЖЕННЯ», та притягнути начальника протиповітряної оборони військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_4 до обмеженої матеріальної відповідальності згідно з вимогами ст. 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», та утримати з його доходу суму 11209 грн. 19 коп. (одинадцять тисяч двісті дев`ять грн. дев`ятнадцять коп.) у встановленому порядку.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05 січня 2025 року № 4 "Про результати службового розслідування" вирішено:

« 2. Встановити, що матеріальна шкода, завдана державі внаслідок перебування сержанта ОСОБА_5 на подвійному котловому забезпеченні, що призвело до перевитрати на суму 22418 грн. 38 коп., покладається солідарно на підполковника ОСОБА_4 та сержанта ОСОБА_5 .

3. За порушення начальником протиповітряної оборони військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_11 вимог ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що виразилось у порушенні ним вимог п. 19 розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України 15.09.2022 № 280, притягнути його до дисциплінарної відповідальності та накласти стягнення - «ЗАУВАЖЕННЯ».

4. Притягнути начальника протиповітряної оборони військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_19 . До обмеженої матеріальної відповідальності згідно з вимогами ст. 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», та утримати з його доходу суму 11209 грн. 19 коп. (одинадцять тисяч двісті дев`ять грн. дев`ятнадцять коп.) у встановленому порядку.

8. Начальнику фінансово-економічної служби головному бухгалтеру фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 :

- у встановленому законодавством порядку, 3 урахуванням приписів ст. 13 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", стягнути із місячного грошового забезпечення начальника протиповітряної оборони військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_4 шкоду, завдану державі, у сумі 11209 грн. 19 коп. (одинадцять тисяч двісті дев`ять грн. дев`ятнадцять коп.).»

Позивач вважає зазначений наказ протиправним та за його скасуванням звернувся до суду.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та виконання військового обов`язку визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі по тексту - Закон України № 2232-ХІІ).

Згідно із статтею 2 частиною 1 Закону України № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Статтею 2 частинами 2-4 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 19 частини 1 Закону України № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби, затвердженим Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 (далі по тексту - Статут).

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Разом з тим, сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі по тексту - Дисциплінарний статут).

Так, за приписами статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна, відповідно до статті 3 Дисциплінарного статуту досягається шляхом, зокрема: особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" (стаття 5 частина 3 Дисциплінарного статуту).

Згідно із статті 45 частиною 1 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Наведені норми Дисциплінарного статуту дають підстави для висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Відповідно до вимог статей 83-86 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Відповідно до вимог статті 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно із вимогами статті 91 Дисциплінарного статуту заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість покарання безпосередньо винних осіб.

Приписами статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначено Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 608 від 21.11.2017 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 р. за № 1503/31371 (далі по тексту - Порядок № 608).

Відповідно до пункту 1 абзаців 2, 3 Розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Водночас, пункт 2 Розділу ІІ Порядку №608 вказує, що службове розслідування не призначається: у разі надходження анонімних повідомлень, заяв, скарг; якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

Судом встановлено, що Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 08.10.2024 № 587 на підставі доповідної записки за результатами службової перевірки від 07.10.2024 (вх. № 9477) призначено службове розслідування за фактом завдання державі збитків у зв`язку з незняттям із котлового забезпечення сержанта ОСОБА_5 .

При проведенні службового розслідування у позивача було відібрано пояснення, з яких вбачається, що 12.04.2024 він подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 про необхідність повернення сержанта ОСОБА_5 з відрядження. Рапорт був зареєстрований у стройовій частині штабу військової частини НОМЕР_1 (вх. № 1809), і на ньому командир військової частини поставив резолюцію «В наказ». Далі Позивач вказує, що вказаний рапорт переслав засобами інтернет-зв`язку (WhatsApp) командиру військової частини НОМЕР_3 і попросив оформити сержанту ОСОБА_24 закриття відрядження. На це командир військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_26 повідомив йому, що необхідно отримати на рапорті резолюцію командира військової частини НОМЕР_1 , що Позивачем було зроблено. Після цього, як вказує у своїх поясненнях Позивач, він надіслав командиру військової частини НОМЕР_3 у месенджері WhatsApp рапорт із резолюцією і зазначає (далі цитата): «на підставі цього рапорту ОСОБА_2 вибув з військової частини НОМЕР_3 ».

Судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.04.2024 № 107 саме рапорт Позивача від 12.04.2024 вх.№1809 став підставою для прибуття сержанта ОСОБА_5 з відрядження та зарахування його на котлове забезпечення.

Таким чином, Позивач особисто клопотав перед командиром військової частини НОМЕР_1 про повернення сержанта ОСОБА_5 із відрядження, особисто робив спроби упорядкувати відкликання останнього із відрядження шляхом електронного листування з командиром військової частини НОМЕР_3 , при цьому упустивши необхідність офіційного повідомлення встановленим порядком та визначеними засобами зв`язку ОСОБА_27 про те, що ОСОБА_2 відкликається з відпустки.

У власних поясненнях Позивач вказує, що «для здійснення ротації достатньо рапорту» і підтверджує, що командуванню військової частини НОМЕР_3 офіційними каналами зв`язку не було надіслано інформацію про завершення відрядження сержанта ОСОБА_5 . Цим самим Позивач підтверджує, що проявив службову недбалість, не пересвідчився про належне оформлення документів про відрядження, а його рапорт від 12.04.2024 № 1809 і став підставою для повернення сержанта ОСОБА_5 з відрядження та відповідно зарахування його на котлове забезпечення. Відкликання сержанта ОСОБА_5 відбулося за особистою ініціативою Позивача.

Посилання Позивача на той факт, що в його обов`язки не входить організація належного обліку особового складу, спростовується діями та поясненням самого ж Позивача, оскільки саме він, як начальник протиповітряної оборони військової частини НОМЕР_1 , шляхом подання рапорту здійснював дії щодо повернення сержанта ОСОБА_5 з відрядження, при цьому не забезпечив належне оформлення цієї процедури. До вказаної процедури не залучався ні безпосередній командир сержанта ОСОБА_5 , ні інші посадові особи протиповітряної оборони НОМЕР_1 , що свідчить про особистий контроль Позивача над указаними діями.

Таким чином, Позивач, як прямий начальник сержанта ОСОБА_5 , вчиняв заходи з оформлення процедури повернення останнього з відрядження: подав рапорт та здійснював дії, що свідчать про особисте залучення до організації обліку особового складу протиповітряної оборони військової частини НОМЕР_1 . Тому твердження про те, що він не має стосунку до порушення, яке стало предметом службового розслідування, спростовується доданими матеріалами та поясненнями самого ж Позивача.

Отримавши резолюцію командира військової частини НОМЕР_1 на своєму рапорті, Позивача усвідомлював, що формулювання вказаної резолюції «В наказ» свідчить про задоволення його рапорту, а також про видачу наказу про повернення сержанта ОСОБА_5 з відрядження та зарахування його на котлове забезпечення, а отже був зобов`язаний здійснити дії, направлені на належну організацію обліку особового складу ввіреного йому підрозділу, відповідно до ст.ст. 80-81 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Таким чином, саме Позивач не забезпечив повідомлення командира військової частини НОМЕР_3 про завершення відрядження сержанта ОСОБА_5 . На котлове забезпечення останнього поставили на підставі рапорту Позивача, що підтверджується поясненням начальника (на той час) адміністративної групи (колишня стройова частина) штабу військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_20 . Факт відсутності сержанта ОСОБА_5 у військовій частині НОМЕР_3 було виявлено лише 17.09.2024 у результаті планової перевірки стану обліку особового складу. При цьому, відповідно до пояснень тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_3 майора ОСОБА_23 , вказаний військовослужбовець за напрямком виконання бойових (спеціальних) завдань не входив у пряме підпорядкування командира військової частини НОМЕР_3 , а виконував завдання оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з протиповітряної оборони, якому звітував про їхнє виконання.

Таким чином, під час проведення службового розслідування були достатні підстави вважати, що Позивач зосередив особистий контроль над обліком особового складу, персонально приймав рішення про переміщення військовослужбовців, вирішував питання ротацій та заміни їх у районах виконання бойових (спеціальних) завдань. Про це свідчить зокрема той факт, що рапорт про необхідність повернення сержанта ОСОБА_5 з відрядження подавав саме Позивач, а не безпосередній командир останнього (це вбачається із пояснень майстер-сержанта ОСОБА_15 , який станом на 12.04.2024 виконував обов`язки командира зенітно-ракетного взводу військової частини НОМЕР_1 (тобто обов`язки безпосереднього командира сержанта ОСОБА_5 ), який жодних рапортів стосовно останнього не подавав).

З огляду на викладене відповідачем вірно встановлено порушення позивачем Вимоги Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, якими передбачено сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України щодо її додержання, права командирів щодо застування заохочень та стягнень, а саме:

статті 1 Дисциплінарного статуту, яка вимагає від кожного військовослужбовця бездоганного і неухильного додержання порядку і правил встановлених військовими статутами та іншим законодавством України;

статті 4 Дисциплінарного статуту, яка вимагає від кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

статті 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, якою передбачено, що командир (начальник) відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок;

статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, якою передбачено загальні обов`язки командира (начальника). Вимоги Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України 15.09.2022 № 280 (далі по тексту - Інструкція № 280), якою визначений механізм організації обліку військовослужбовців та працівників (далі особовий склад) в Міноборони, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти (далі військовий навчальний заклад), установах та організаціях Збройних Сил України (далі Збройні Сили), органі управління Державної спеціальної служби транспорту, бригадах, полках, окремих батальйонах, підрозділах охорони, органах забезпечення, навчальному центрі, закладах, підприємствах та установах, що входять до її складу;

пункту 19 Розділу ІІ Інструкція № 280, згідно якого командир (начальник) стосовно обліку особового складу зобов`язаний:

1) знати весь особовий склад контролювати ведення обліку особового складу в обсязі вимог, визначених Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, та цією Інструкцією;

2) щодня доповідати начальнику штабу батальйону (дивізіону, ескадрильї, полку) відомості про наявність особового складу;

3) щомісячно перевіряти стан обліку особового складу в підрозділах роти, наявність B особового складу документів, що посвідчують особу військовослужбовця, наявність у них відміток (про закріплену особисту зброю, про серію та/або номер паспорта громадянина України, про групу крові та резус-фактор тощо), а також відповідність записів фактичному військовому званню та посаді, на яку призначено військовослужбовця, перевіряти наявність ідентифікаційних жетонів та вживати необхідних заходів для усунення виявлених недоліків.

Крім того, актом службового розслідування встановлено, що відповідно до довідки про вартісну оцінку заподіяної шкоди (вх. № 10721 від 20.10.2024 року), розмір завданого збитку державі в результаті того, що сержант ОСОБА_2 з 12.04.2024 був поставлений на котлове забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 на підставі рапорту підполковника ОСОБА_4 , перебуваючи на котловому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_3 в період з 13.04.2024 по 18.09.2024, складає 22418 грн. 38 коп.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Матеріали службового розслідування свідчать, що помилка в належному обліку прибуття сержанта ОСОБА_5 з відрядження відбулася внаслідок недбалості, проявленої Позивачем, а також особисто сержантом ОСОБА_18 , внаслідок чого до обмеженої матеріальної відповідальності було притягнуто також останнього.

З огляду на викладене позивача правомірно притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності згідно з вимогами ст. 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», та утримати з його доходу суму 11209 грн. 19 коп.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 2 статті 74 КАС України установлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а тому позовні вимоги стосовно визнання протиправним та скасування Наказу не підлягають задоволенню.

Решта позовних вимог не підлягають задоволенню, оскільки є похідними.

Щодо посилання позивача на те, що під час службового розслідування не було надано оцінку його поясненням, суд критично ставиться до даних тверджень, оскільки, як свідчать матеріали службового розслідування відповідачем було перевірено та надано оцінку поясненням позивача його підлеглих, які були надані під час службового розслідування.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З аналізу матеріалів справи та норм права, суд доходить висновку, що відповідачем доведена правомірність винесення у відношенні позивача оскаржуваних наказів з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, а отже, позовні вимоги позивача не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що судом відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог повністю, отже і витрати понесені позивачем не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними та скасування пунктів 2,3,4,8 наказу Військової частини НОМЕР_1 №4 від 05.01.2025 року «Про результати службового розслідування» у частині притягнення начальника протиповітряної оборони в/ч НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення стягнення «ЗАУВАЖЕННЯ», а також притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 11209,19 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст.295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст.255 КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко

.