Справа № 620/1884/25
Суддя: Оксана ТИХОНЕНКО
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2025 року Чернігів Справа № 620/1884/25

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Тихоненко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Бобровицької міської ради Чернігівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Бобровицька міська рада Чернігівської області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань захисту прав дитини Бобровицької міської ради Чернігівської області від 28 листопада 2024 року, протокол № 11, яким відмовлено у наданні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій;

зобов`язати Бобровицьку міську раду надати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статус дитини, які постраждали внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок воєнних дій, збройної агресії російської федерації малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазнала психологічного насильства, що підтверджується Висновком оцінки потреб сім`ї Святошинського районного в місті Києві центру соціальних служб від 04 березня 2024, соціальна картка № 15/03/2024. Внаслідок чого, 03 червня 2024 року позивач звернулася до органу опіки і піклування Бобровицької міської ради із заявою та відповідним пакетом документів про надання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статусу дитини, постраждалої внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, однак листом Бобровицької міської ради від 29.11.2024 №03-23/207 (який отриманий позивачем наручно 03 грудня 2024 року) зазначено, що на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Бобровицької міської ради (протокол №11 від 28 листопада 2024 року) відмовлено в наданні статусу й рекомендовано позивачу звернутися із відповідною заявою про надання статусу дитини, постраждалої внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів до органу опіки та піклування за місцем фактичного проживання родини з дитиною. Дана відмова є безпідставною та такою, що порушує права малолітньої дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 поновлено позивачу строк звернення до суду, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в електронній формі. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та зазначає, що фактично позивачем оскаржується протокольне рішення Комісії з питань захисту прав дитини Бобровицької міської ради Чернігівської області від 28.11.2024 № 12, яким було рекомендовано ОСОБА_1 звернутися із відповідною заявою про надання статусу дитини, постраждалої внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем фактичного проживання дитини. Дане протокольне рішення приймалося на підставі Порядку надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017р. № 268 (зі змінами), пункту 2.10 наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309 «Про затвердження переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», роз`яснень Міністерства соціальної політики України, служби у справах дітей Ніжинської районної державної адміністрації та листа Кобижчанського старостинського округу від 22.11.2024 року №15-08/242, згідно якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території старостинського округу не проживає, місцеву школу не відвідує. Вказує, що сам по собі факт того, що дитина має статус внутрішньо переміщеної особи не є підставою згідно з положеннями Порядку № 268 для надання такого статусу дитини, що постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. Також зазначає, що позивачем, на момент звернення з заявою до Бобровицької міської ради про надання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, було подано інформацію, яка не відповідала дійсності. Бобровицька міська рада листом від 29.11.2024 року № 03-23/207 повідомила ОСОБА_1 про результати розгляду її питань на комісії. Рішення про відмову у наданні статусу дитини, постраждалої внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Бобровицькою міською радою не приймалися. Крім того відповідач просить зменшити розмір судових витрат.

Позивачем подана відповідь на відзив, в якій зазначені аналогічні обставини, викладені в позові.

Відповідачем подано заперечення, в яких зазначені аналогічні обставини, викладені у відзиві.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 разом з малолітньою донькою ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади №2024/002597768 від 14 березня 2024 року та Витягом з реєстру територіальної громади №2025/002134564 від 13 лютого 2025 року.

24 лютого 2022 року у зв`язку з бойовими діями на території міста Києва позивач разом з донькою, виїхали до АДРЕСА_2 , що підтверджується Довідкою від 09 квітня 2022 року №7410- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та Довідкою від 09 квітня 2022 року №7410- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Внаслідок воєнних дій, збройної агресії російської федерації малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазнала психологічного насильства, що підтверджується Висновком оцінки потреб сім`ї Святошинського районного в місті Києві центру соціальних служб від 04 березня 2024, соціальна картка № 15/03/2024.

В зв`язку з зазначеним, 04 січня 2024 року позивач звернулася до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою та відповідним пакетом документів про надання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів.

Відповіддю Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 16 січня 2024 року за вих. № 107-408 відмовлено у задоволенні заяви, оскільки відповідно до ст. 30-1 Закону України «Про охорону дитинства» статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, надається органом опіки та піклування за місцем реєстрації дитини, як внутрішньо переміщеної особи, а відповідно до довідки від 20 квітня 2022 року №1311- фактичним місцем проживання/перебування малолітньої ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 .

В зв`язку з зазначеним, 03 червня 2024 року позивач звернулася до органу опіки і піклування Бобровицької міської ради із заявою та відповідним пакетом документів про надання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статусу дитини, постраждалої внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів.

Листом Бобровицької міської ради від 29.11.2024 №03-23/207 позивачу рекомендовано звернутися із відповідною заявою про надання статусу дитини, постраждалої внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів до органу опіки та піклування за місцем фактичного проживання родини з дитиною.

Згідно з витягу з протоколу №12 засідання Комісії з питань захисту прав дитини Бобровицької міської ради від 28.11.2024 щодо надання статусу дитини, постраждалої внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_1 , вирішено: «Заслухавши думку членів Комісії вважати за доцільне відповідно до підпункту 4, пункту б статті 34, статті 40 Закону України Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, підпункту 2 пункту 4 Типового положення про комісію з питань захисту прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», Порядку надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017р. № 268 (зі змінами), пункту 2.10 наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309 «Про затвердження переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», беручи до уваги вказане у заяві місце проживання дитини, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом оцінки потреб сім`ї/особи Святошинського районного у місті Києві центру соціальних служб, інформацією Кобижчанського старостинського округу Бобровицької міської ради про факт не проживання малолітньої за місцем реєстрації як внутрішньо переміщеної особи на підвідомчій території Бобровицької міської ради, рекомендувати ОСОБА_1 звернутися із відповідною заявою про надання статусу дитини, постраждалої внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, право на встановлення якого має ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем виявлення дитини місцевими органами виконавчої влади та/або органами місцевого самоврядування, місцем реєстрації та фактичного проживання дитини ( АДРЕСА_1 ). Службі у справах дітей Бобровицької міської ради підготувати відповідь заявниці».

Вважаючи права неповнолітньої ОСОБА_2 порушеними, позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до частини 7 статті 30-1 Закону України «Про охорону дитинства» статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, надається органом опіки та піклування за місцем реєстрації дитини, як внутрішньо переміщеної особи. Порядок надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, визначається Кабінетом Міністрів України.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією затверджено Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, згідно з яким м. Київ включено до переліку територій активних бойових дій у період з 24.02.2022 по 30.04.2022.

Так, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, відповідно до статті 30-1 Закону України «Про охорону дитинства» Кабінет Міністрів України постановою від 5 квітня 2017 р. № 268 затвердив Порядок надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів.

Відповідно до пунктів 3-7,9-10 Порядку № 268 право на отримання статусу має дитина, а також особа, яка на час воєнних дій, збройних конфліктів, збройної агресії Російської Федерації не досягла 18 років (повноліття), і в результаті: 1) отримали поранення, контузію, каліцтво; 2) зазнали фізичного, сексуального насильства; 3) були викрадені або незаконно вивезені за межі України; 4) залучалися до участі у діях воєнізованих чи збройних формувань; 5) незаконно утримувалися, у тому числі в полоні; 6) зазнали психологічного насильства.

Наслідками воєнних дій і збройних конфліктів для дитини можуть бути одна, кілька або всі обставини, зазначені в пункті 3 цього Порядку. Під час надання дитині статусу заявником визначається обставина, яка мала найбільший негативний вплив на стан здоров`я та розвиток дитини.

Статус надається органом опіки та піклування за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання/перебування дитини як внутрішньо переміщеної особи, за місцем звернення, якщо місце проживання/перебування дитини не задеклароване/ не зареєстроване або задеклароване/зареєстроване на території, на якій ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованій Російською Федерацією, або за місцем виявлення такої дитини місцевими органами виконавчої влади та/або органами місцевого самоврядування.

Для надання статусу законний представник дитини або у разі, коли дитина переміщується без супроводження батьків або осіб, які їх замінюють, її родичі (баба, дід, прабаба, прадід, тітка, дядько, повнолітні брат або сестра), вітчим, мачуха, представник органу опіки та піклування подають до служби у справах дітей заяву про надання статусу, згоду на обробку персональних даних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» і засвідчені в установленому порядку копії таких документів: свідоцтва про народження дитини або іншого документа, що посвідчує особу дитини; документа, що посвідчує особу заявника; документа, що підтверджує повноваження законного представника дитини (у разі коли дитина постійно проживає/перебуває у закладі охорони здоров`я, закладі освіти або іншому дитячому закладі, - документа, що підтверджує факт перебування дитини в такому закладі) або родинні стосунки між дитиною та заявником; довідки про взяття дитини на облік як внутрішньо переміщеної особи (у разі наявності); паспорта громадянина України, виготовленого у формі книжечки (у разі наявності); паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон у формі е-паспорта або е-паспорта для виїзду за кордон (у разі наявності); витягу з реєстру територіальної громади (у разі наявності).

У разі відсутності відомостей про задеклароване/зареєстроване місце проживання/ перебування дитини або документів, зазначених в абзацах другому - п`ятому цього пункту, доказами підтвердження її місця проживання/перебування на території, на якій ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованій Російською Федерацією, можуть бути відомості, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або документи про право власності батьків або дитини на рухоме чи нерухоме майно, або свідоцтво про базову загальну середню освіту, або атестат про повну загальну середню освіту, або документ про професійно-технічну освіту, або табель успішності, або учнівський квиток, або медичні документи, або свідоцтво про народження дитини.

За обставин, передбачених у підпункті 6 пункту 3 цього Порядку, також подаються: висновок оцінки потреб сім`ї (особи) у соціальних послугах, підготовлений центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді за формою, затвердженою Мінсоцполітики. До оцінювання потреб сім`ї (особи) може бути залучений психолог/ практичний психолог, психотерапевт, психіатр, що працює в іншому закладі, установі, організації. На основі висновку оцінки потреб сім`ї (особи) у соціальних послугах за згодою батьків/законних представників дитина направляється до відповідного закладу/організації для реабілітації та отримання відповідних соціальних послуг; копія посвідчення з написом Посвідчення члена сім`ї загиблого, якщо дитина отримала статус відповідно до Порядку надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2015 р. № 740; копії свідоцтва про смерть та документа, що підтверджує загибель особи внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, або копія документа, що підтверджує смерть особи внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, у разі загибелі батьків дитини або одного з них із числа цивільних осіб.

Суд зазначає, що законодавство, яке регулює спірні правовідносини не ставить у залежність період реєстрації внутрішньо переміщеною особою саме у період окупації певної території. Питання права набуття статусу дитини, що постраждала внаслідок воєнних дій має на меті вирішення наявних факторів, таких як чи зазнала дитина психологічного, фізичного, сексуального насильства, чи отримала поранення, контузію, каліцтво, тощо.

Верховний Суд у постанові від 24.01.2023 по справі № 360/3668/18 зазначив, що у вирішенні питання щодо можливості надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, слід виходити з наявності у дитини статусу внутрішньо переміщеної особи.

Як встановлено судом та слідує з матеріалів справи, неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ) взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою від 09.04.2022 №7410-.

04 січня 2024 року позивач звернулася до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою та відповідним пакетом документів про надання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів.

Відповіддю Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 16 січня 2024 року за вих. № 107-408 відмовлено у задоволенні заяви, оскільки відповідно до ст. 30-1 Закону України «Про охорону дитинства» статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, надається органом опіки та піклування за місцем реєстрації дитини, як внутрішньо переміщеної особи, а відповідно до довідки від 20 квітня 2022 року №1311- фактичним місцем проживання/перебування малолітньої ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 .

В зв`язку з зазначеним, 03 червня 2024 року позивач звернулася до органу опіки і піклування Бобровицької міської ради із заявою та відповідним пакетом документів про надання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статусу дитини, постраждалої внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів.

Листом Бобровицької міської ради від 29.11.2024 №03-23/207 позивачу рекомендовано звернутися із відповідною заявою про надання статусу дитини, постраждалої внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів до органу опіки та піклування за місцем фактичного проживання родини з дитиною.

Згідно з витягу з протоколу №12 засідання Комісії з питань захисту прав дитини Бобровицької міської ради від 28.11.2024 щодо надання статусу дитини, постраждалої внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_1 , вирішено: «Заслухавши думку членів Комісії вважати за доцільне відповідно до підпункту 4, пункту б статті 34, статті 40 Закону України Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, підпункту 2 пункту 4 Типового положення про комісію з питань захисту прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», Порядку надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017р. № 268 (зі змінами), пункту 2.10 наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309 «Про затвердження переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», беручи до уваги вказане у заяві місце проживання дитини, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом оцінки потреб сім`ї/особи Святошинського районного у місті Києві центру соціальних служб, інформацією Кобижчанського старостинського округу Бобровицької міської ради про факт не проживання малолітньої за місцем реєстрації як внутрішньо переміщеної особи на підвідомчій території Бобровицької міської ради, рекомендувати ОСОБА_1 звернутися із відповідною заявою про надання статусу дитини, постраждалої внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, право на встановлення якого має ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем виявлення дитини місцевими органами виконавчої влади та/або органами місцевого самоврядування, місцем реєстрації та фактичного проживання дитини ( АДРЕСА_1 ). Службі у справах дітей Бобровицької міської ради підготувати відповідь заявниці».

Суд зазначає, що вчинення державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбачений законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Судом встановлено, що відповідачем в порушення вимог законодавства на заяву позивача від 03 червня 2024 року про надання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статусу дитини, постраждалої внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів не прийнято жодного рішення.

Отже відповідачем ані рішення про надання статусу дитини, постраждалої внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, ані рішення про мотивовану відмову у його наданні органом місцевого самоврядування по заяві позивача не прийнято, що підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин суд вважає спірне рішення відповідача (протокол № 12 від 28.11.2024), яким було рекомендовано позивачу звернутися із відповідною заявою про надання статусу дитини, постраждалої внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, право на встановлення якого має ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем виявлення дитини місцевими органами виконавчої влади та/або органами місцевого самоврядування, місцем реєстрації та фактичного проживання дитини ( АДРЕСА_1 ) протиправним, оскільки відповідач зобов`язаний був прийняти одне із рішень: про надання статусу дитини, постраждалої внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, або про мотивовану відмову у його наданні, що свідчить про порушення порядку, визначеного чинним законодавством.

Отже суд дійшов висновку, що відповідач не розглянув заяву позивача від 03.06.2024 про надання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статусу дитини, постраждалої внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем протиправно при розгляді заяви ОСОБА_1 , щодо надання дитині статусу постраждалої внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, не взято до уваги наявність у дитини статусу внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується Довідкою від 09 квітня 2022 року №7410- та наявність у дитини психологічної травми внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, що підтверджується Висновком оцінки потреб сім`ї, та є підставою для надання статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, передбаченого статтею 30-1 Закону України «Про охорону дитинства» та «Порядком надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів», що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2017 року № 268.

Щодо посилань відповідача у відзиві та запереченнях, що на момент отримання позивачем та її донькою статусу внутрішньо переміщеної особи, Бобровицька міська територіальна громада, згідно Наказу від 22 грудня 2022 року № 309, не була територією, на якій велися активні бойові дії (станом на 09 квітня 2022 року), то останні судом не приймаються до уваги, оскільки законодавство, що регулює спірні правовідносини не ставить у залежність період реєстрації внутрішньо переміщеною особою саме у період окупації певної території.

Крім того, суд зазначає, що вказана вище довідка від 09.04.2022 №7410- про взяття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на облік внутрішньо переміщеної особи є чинною.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно з частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог частково, шляхом визнання протиправним та скасування рішення Комісії з питань захисту прав дитини Бобровицької міської ради Чернігівської області, оформленого протоколом від 28 листопада 2024 року № 12; зобов`язання Бобровицької міської ради Чернігівської області повторно розглянути заяву позивача від 03.06.2024 про надання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статусу дитини, постраждалої внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів з урахуванням правової позиції суду.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 та від 11 липня 2013 року №6-рп/2013.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина третя вказаної статті).

Таким чином, послуги зі складання позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг є різновидом правової допомоги, витрати на яку включаються до складу судових витрат.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Також, за змістом частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмету спору.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Суд зазначає, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн позивачем надані суду: ордер на надання правничої допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, договір 11/12-2024 про надання правничої (правової) допомоги від 11.12.2024, рахунок на оплату № 30 від 11.02.2025 на суму 6000,00 грн, квитанція про сплату 6000,00 грн, акт надання послуг №11 від 17.03.2025 на суму 6000,00 грн.

Відповідно до частини 6 та 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи наведене, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, визначаючись із обґрунтованістю заявлених витрат на правничу допомогу, суд уважає, що сума 4000,00 грн є обґрунтованою і пропорційною до предмету спору, а тому підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1211,20 грн, суд зазначає, що відповідно до п.12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» позивачі в інтересах неповнолітніх осіб звільняються від сплати судового збору, а тому підстави для розподілу судових витрат, зокрема, судового збору, відсутні.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Бобровицької міської ради Чернігівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань захисту прав дитини Бобровицької міської ради Чернігівської області, оформлене протоколом від 28 листопада 2024 року № 12.

Зобов`язати Бобровицьку міську раду Чернігівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.06.2024 про надання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статусу дитини, постраждалої внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів з урахуванням правової позиції суду.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Бобровицької міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 ).

Відповідач: Бобровицька міська рада Чернігівської області (вул. Незалежності, 46,м. Бобровиця,Чернігівська обл., Ніжинський р-н,17400, ).

Повне судове рішення складено 06.05.2025.

Суддя Оксана ТИХОНЕНКО