Справа № 320/4782/21
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року Справа№320/4782/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Донецького окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому позивач просить суд:

- зобов`язати Головне управління державної податкової служби у Київській області провести відповідні дії щодо скасування відповідних записів з облікової (інформаційної) бази платників податків та зняти позивача з обліку як платника єдиного соціального внеску у зв`язку із відсутністю записів про його інформацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 01 липня 2004 року.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що в грудні 2019 року, під час заповнення декларації через особистий кабінет платників податків їй стало відомо про те, що вона має заборгованість по сплаті соціального внеску в розмірі 29293,44 грн.

14 квітня 2020 року позивачем на адресу Державної податкової служби України була надіслана скарга вх.№15252/6 від 16.04.2020 року, згідно якої позивач просила розглянути відповідну скаргу та скасувати (вважати недійсною) заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску в розмірі 29293,44 грн. Скаргу обґрунтовано тим, що згідно запиту № від 29.01.2020 року, відповідно до критерії запиту: реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 , позивача в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запитів не знайдено.

Позивачем було отримано відповідь на скаргу №20681/6/99-00-04-05-01-06, що сформована 02.07.2020 року Державною податковою службою України, в якій повідомлено про те, що вона перебуває на обліку як фізична особа-підприємець у ГУ ДПС у Київській області з 11.01.2002 року.

27 серпня 2020 року, на виконання вимог Закону України №592 та відповіді ДПС України, отриманої на скаргу, позивачем на адресу відповідача направлено заяву про списання несплаченої станом на день набрання чинності Законом України №592 суми недоїмки, а також штрафних санкцій та пені, нараховані на ці суми недоїмки за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Закону України №592. Відповіді на свою заяву від відповідача позивач не отримувала.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, зазначив, що згідно даних ІТС «Податковий блок» ФОП ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 11.02.2002 року та перебуває на загальній системі оподаткування. Відповідно до витягу з реєстру страхувальників ФОП ОСОБА_1 взята на облік платника єдиного внеску 20.01.2002 року, реєстраційний номер платника єдиного внеску 5738/10283. Стан платника податків 0 платник податків за основним місцем обліку. Також зазначено, що фізичні особи-підприємці, стосовно яких не проводилася державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (у тому числі до створення Єдиного державного реєстру), не втратили статусу фізичної особи-підприємця.

Починаючи з 1 січня 2017 року фізичні особи-підприємці на загальній системі оподаткування, які не отримували дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці року, зобов`язані сплачувати єдиний внесок за себе не менше мінімального страхового внеску за місяць: у 2017 році не менше 704 грн за місяць, у 2018 році не менше 819,06 грн. за місяць.

Також зазначено, що незважаючи на те, що позивач не отримувала дохід у звітному році або окремому місяці, остання як ФОП зобов`язана сплачувати ЄСВ, не зважаючи на те, що ОСОБА_1 не здійснювала підприємницьку діяльність.

Граничний термін перерахування єдиного внеску за 2017 рік 9 лютого 2018 року та відповідно до внесення змін з 01.01.2018 року єдиний внесок сплачується щоквартально по строку.

Згідно з даними інтегрованих карток платника податків позивача по єдиному соціальному внеску станом на 31.01.2020 року залишаються не сплаченими наступні нарахування за: ЄСВ за 2017 рік 704 грн. х 12 =8448 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 8448,00 грн.; ЄСВ за І квартал 2018 року (граничний термін сплати 19.04.2018 року) 819,06 грн. х 3 =2457,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 10905,18 грн.; ЄСВ за ІІ квартал 2018 року (граничний термін сплати 19.07.2018 року) 819,06 грн. х 3 =2457,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 13362,36 грн.; ЄСВ за ІІІ квартал 2018 року (граничний термін сплати 19.10.2018 року) 819,06 грн. х 3 =2457,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 15819,54 грн.; ЄСВ за ІV квартал 2018 року (граничний термін сплати 21.01.2019 року) 819,06 грн. х 3 =2457,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 18276,72 грн.; ЄСВ за І квартал 2019 року (граничний термін сплати 19.04.2019 року) 918,06 грн. х 3 =2754,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 21030,90 грн.; ЄСВ за ІІ квартал 2019 року (граничний термін сплати 19.07.2019 року) 918,06 грн. х 3 =2754,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 23785,08 грн.; ЄСВ за ІІІ квартал 2019 року (граничний термін сплати 19.10.2019 року) 918,06 грн. х 3 =2754,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 26539,26 грн.; ЄСВ за ІV квартал 2019 року (граничний термін сплати 21.01.2020 року) 918,06 грн. х 3 =2754,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 29293,44 грн. Таким чином станом на 31.01.2020 року у позивача обліковується заборгованість по єдиному соціальному внеску в розмірі 29293,44 грн.

Також зазначено, що відповідно до інтегрованих карток по ОСОБА_1 починаючи з лютого 2018 року обліковується заборгованість по ЄСВ та позивачем не було виконано всі умови для зняття її з обліку як платника єдиного внеску.

Окрім того, зазначає, що суд не може втручатися у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, що матиме місця у разі задоволення вимоги позивача про зобов`язання зняти позивача з обліку єдиного внеску та платника податків фізичної особи-підприємця.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року матеріали адміністративної справи № 320/4782/21 передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Супровідним листом Київського окружного адміністративного суду № 01-07/4120/21 від 19.05.2021 направлено адміністративну справу №320/4782/21 до Окружного адміністративного суду міста Києва.

21.05.2021 вказана справа надійшла до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2021 справу № 320/4782/21 передано на розгляд судді Аблову Є.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання вимог пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2825-IX та Порядку №399 на підставі Акту приймання-передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва від 15.01.2025, згідно супровідного листа КОАС від 15.01.2025 №01-19474/25 до Донецького окружного адміністративного суду передано 4132 судові справи, у тому числі адміністративну справу №320/4782/21.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2024 року зазначену справу було передано на розгляд судді Донецького окружного адміністративного суду Христофорову А.Б.

Ухвалою суду від 07 березня 2025 року прийнято до свого провадження адміністративну справу №320/4782/21 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5А) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який було не одноразово продовжено та який триває станом на дату розгляду даної справи.

02 березня 2022 року опублікованими Радою суддів України 02.03.2022 року Рекомендаціями щодо роботи судів в умовах воєнного стану року, судам України рекомендовано за можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через залучення до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя.

Донецький окружний адміністративний суд продовжує свою роботу у дистанційному режимі.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно даних ІС Податковий блок ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку за основним місцем обліку в Броварському управлінні ГУ ДПС у Київській області як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування з 20.01.2002 року.

Згідно з даними інтегрованих карток платника податків позивача по єдиному соціальному внеску станом на 31.01.2020 року не сплачені наступні нарахування по:

ЄСВ за 2017 рік 704 грн. х 12 =8448 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 844,00 грн.;

ЄСВ за І квартал 2018 року (граничний термін сплати 19.04.2018 року) 819,06 грн. х 3 =2457,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 10905,18 грн.;

ЄСВ за ІІ квартал 2018 року (граничний термін сплати 19.07.2018 року) 819,06 грн. х 3 =2457,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 13362,36 грн.;

ЄСВ за ІІІ квартал 2018 року (граничний термін сплати 19.10.2018 року) 819,06 грн. х 3 =2457,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 15819,54 грн.;

ЄСВ за ІV квартал 2018 року (граничний термін сплати 21.01.2019 року) 819,06 грн. х 3 =2457,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 18276,72 грн.;

ЄСВ за І квартал 2019 року (граничний термін сплати 19.04.2019 року) 918,06 грн. х 3 =2754,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 21030,90 грн.;

ЄСВ за ІІ квартал 2019 року (граничний термін сплати 19.07.2019 року) 918,06 грн. х 3 =2754,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 23785,08 грн.;

ЄСВ за ІІІ квартал 2019 року (граничний термін сплати 19.10.2019 року) 918,06 грн. х 3 =2754,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 26539,26 грн.;

ЄСВ за ІV квартал 2019 року (граничний термін сплати 21.01.2020 року) 918,06 грн. х 3 =2754,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 29293,44 грн.

Таким чином станом на 31.01.2020 року у позивача обліковується заборгованість по єдиному соціальному внеску в розмірі 29293,44 грн.

14 квітня 2020 року позивачем на адресу Державної податкової служби України була надіслана скарга вх.№15252/6 від 16.04.2020 року, згідно якої позивач просила розглянути відповідну скаргу та скасувати (вважати недійсною) заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску в розмірі 29293,44 грн. Скаргу обґрунтовано тим, що згідно запиту № від 29.01.2020 року, відповідно до критерії запиту: реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 , позивача в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запитів не знайдено.

ОСОБА_1 отримано відповідь на скаргу №20681/6/99-00-04-05-01-06, що сформована 02.07.2020 року Державною податковою службою України, в якій повідомлено про те, що вона перебуває на обліку як фізична особа-підприємець у ГУ ДПС у Київській області з 11.01.2002 року.

27 серпня 2020 року, на виконання вимог Закону України №592 та відповіді ДПС країни, отриманої на скаргу, позивачем на адресу відповідача направлено заяву про списання несплаченої станом на день набрання чинності Законом України №592 суми недоїмки, а також штрафних санкцій та пені, нараховані на ці суми недоїмки за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Закону України №592.

Позивач вважає незаконним її перебування на обліку, як платника єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, за відсутності у неї статусу фізичної особи-підприємця, а відповідно і нарахування боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом № 2464-VI (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону № 2464-VI).

Пунктами 2 і 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (далі - Закон № 1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ (у редакції Закону № 1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій ) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону № 2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб - підприємців з 01 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Відповідно до частин другої - четвертої, восьмої, дванадцятої статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

У даній справі, спірним є питання наявності у позивача статусу платника єдиного внеску відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ і, як наслідок, наявності обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі за період з 01 січня 2017 року по ІV квартал 2019 року включно.

Позивач набув статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01 липня 2004 року, тобто до набрання чинності Законом № 755-IV, але не зверталася до державного реєстратора з реєстраційною карткою про включення відомостей про неї до ЄДР відповідно до вимог цього Закону. Вказані обставини сторонами не оспорюються та не спростовуються.

Отже, до предмета доказування в даній справі входить наявність можливості в осіб, які набули статусу суб`єктів підприємницької діяльності до набрання чинності Законом № 755-IV, здійснювати конституційне право на підприємницьку діяльність та отримувати дохід від такої діяльності на законних підставах у разі неподання ними реєстраційної картки відповідно до вимог цього Закону.

Суд зазначає, що суб`єктна ознака статусу ФОП є визначальною для вирішення питання про віднесення позивача до платників єдиного внеску, а тому дослідження питання про наявність у позивача статусу ФОП має значення для правильного вирішення даної справи та прийняття обґрунтованого рішення.

Відповідно до статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Згідно із частиною другою статті 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 128 Господарського кодексу України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

01 липня 2004 року набрав чинності Закон № 755-IV, яким передбачено створення і формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - у первинній редакції).

Відповідно до частини першої статті 42 Закону № 755-IV для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем, повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації ФОП.

Згідно з пунктом 2 розділу VIII Прикінцеві положення цього Закону державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

Таким чином, визначена процедура державної реєстрації з дати набрання чинності Законом № 755-IV передбачала встановлення волевиявлення особи щодо одержання правового статусу ФОП через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01 липня 2004 року) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до ЄДР - абзац сьомий частини першої статті 1 Закону № 755-IV) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію (документ встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію юридичної особи або ФОП - абзац дев`ятий частини першої статті 1 Закону № 755-IV).

03 березня 2011 року набрав чинності Закон № 2390-VI, яким внесено зміни до Закону № 755-IV.

Пунктами 2-4 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2390-VI було передбачено, що процес включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

Водночас пунктом 8 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2390-VI визначено, що після закінчення передбаченого для включення відомостей до ЄДР строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до ЄДР. За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, включаються до ЄДР з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Таким чином, строк для включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких була проведена до 01 липня 2004 року, визначений пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2390-VI, закінчився 03 березня 2012 року. При цьому цей строк включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких проведена до 01 липня 2004 року, підлягав застосуванню виключно у випадках самостійного подання останніми реєстраційних карток державному реєстратору.

Натомість, відомості про фізичних осіб - підприємців, які самостійно не звернулись із відповідною заявою у строк, установлений пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2390-VI, підлягали включенню до ЄДР на підставі інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій. Державні реєстратори, вносячи відомості про цих фізичних осіб - підприємців до ЄДР, зобов`язані були зробити відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.

У матеріалах даної справи відсутні докази про подання позивачем державному реєстратору реєстраційної картки для включення відомостей про неї до ЄДР.

25 квітня 2014 року набрав чинності Закон України від 25 березня 2014 року № 1155-VII Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до Єдиного державного реєстру (далі - Закон № 1155-VII).

Цим Законом пункт 2 розділу VIII Прикінцеві положення Закону № 755-IV викладено в новій редакції, відповідно до якої усі діючі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, відомості про яких не включені до ЄДР, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з ЄДР.

До того ж Законом № 1155-VII виключено пункти 2-4 і 7-9 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2390-VI.

Основною метою проекту Закону № 1155-VII є продовження процесу включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які зареєстровані до 01 липня 2004 року та до цього часу не подали державному реєстратору про себе відомості.

Для досягнення цієї мети Законом № 1155-VII внесені зміни до розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2390-VІ щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання , які дозволять проводити включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до ЄДР.

Отже, суд вважає, що статус ФОП є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд.

Водночас, зміни у процедуру адміністрування системи державної реєстрації фізичних осіб - підприємців, запроваджені законами № 2390-VI та № 1155-VII, не спростовують наведених висновків щодо природи визначення статусу ФОП, а лише визначають регулювання діяльності уповноважених органів у відношенні до фізичних осіб, які мають намір продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, розпочату ними до 01 липня 2004 року, що підтверджується виконанням ними обов`язку подати реєстраційну картку або ж констатації відмови особи від набуття статусу ФОП шляхом неподання реєстраційної картки, що за змістом нормативних приписів мало наслідком відмову в заміні свідоцтва про державну реєстрацію на бланки нового зразка та внесення відмітки до ЄДР про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними. Таким чином, виключалася можливість законного здійснення підприємницької діяльності, а відтак отримання доходу від такої діяльності.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що існування нечіткого, суперечливого нормативного регулювання на час виникнення спірних правовідносин порушує принцип правової визначеності.

Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що позивач з 2004 року підприємницьку діяльність фактично не здійснює, доходів від такої діяльності не отримує, звітності не подає. Відповідачем не надано жодного доказу щодо офіційного підтвердження у позивача статусу фізичної особи-підприємця після 01 липня 2004 року шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом №755-IV.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що позивач немає статусу фізичної особи-підприємця, що виключає можливість формальної та фактичної участі її у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, у зв`язку з чим вона не є платником єдиного внеску.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № 260/81/19.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_1 не є платником єдиного внеску, суд вважає, що вона підлягає і зняттю з обліку як платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Суд зазначає, що спосіб захисту прав та інтересів осіб, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

"Ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про безпідставність нарахування позивачу суми єдиного внеску, ефективним та таким, що відповідає вимогам законодавства способом відновлення порушеного права позивача суд вважає зобов`язання відповідача скасувати існуючу суму автоматичного нарахування зі сплати єдиного внеску в інтегрованій картці платника податку ОСОБА_1 , яка станом на 31.01.2020 року становить 29293,44 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Головного управління ДПС у Київській області зняти з обліку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та скасувати існуючу суму автоматичного нарахування зі сплати єдиного внеску в інтегрованій картці платника податку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка станом на 31.01.2020 року становить 29293,44 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 908,00 грн., належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 139, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-262, 293-295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5А, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5А, ) зняти з обліку ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та скасувати існуючу суму автоматичного нарахування зі сплати єдиного внеску в інтегрованій картці платника податку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка станом на 31.01.2020 року становить 29293,44 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5А, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 07 травня 2025 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров