Справа № 380/20797/24
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві о/р № НОМЕР_1 від 27.09.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити переведення позивача з 20.09.2024 року з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №058-IV на пенсію державного службовця за віком відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3732-XII та розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII та здійснити перерахунок пенсії з врахуванням довідок №28 від 18.09.2024 року про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років та №29 від 18.09.2024 року про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, виданих Самбірського районною державною адміністрацією Львівської області.

Посилається на те, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та з 2005 року отримував пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу» (далі Закон №3723-ХІІ); з 01.03.2023 року позивача було автоматично переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058), у зв`язку із доцільністю. 20.09.2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення на інший вид пенсії пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ з урахуванням п.п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу» (далі Закон №889-VIII). Однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві о/р № НОМЕР_1 від 27.09.2024 року відмовлено позивачу у задоволенні його заяви, мотивуючи тим, що право на призначення пенсії державного службовця в рамках дії Закону №889-VIII мають особи, які не отримували пенсію відповідно до Закону №3723-ХІІ; крім того, вказано, що позивач станом на 01.05.2016 року не державній службі не працював. Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії на належний соціальний захист порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.

Від відповідачів надійшли відзиви на позовну заяву, в яких посилаються на те, що згідно п.п.4-7 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 позивач має право повернутися на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» лише із встановленням розміру пенсії, який він отримував до 01.03.2023 року. Зазначила, що у такому разі розмір пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» становитиме 8713,98 грн, що є меншим, ніж розмір пенсії, обчислений відповідно до Закону №1058, який позивач отримує в даний час (10340,35 грн). Тому, враховуючи вищенаведене та той факт, що позивач уже скористався правом на призначення пенсії державного службовця 01.10.2005 року та отримував зазначену пенсію з дати призначення до дня набрання чинності Законом №889-VIII, станом на 01.05.2016 року на державній службі не працював, то на обчислення пенсії на умовах Порядку №622 права він не має. За таких обставин, вважають, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві о/р №69 від 27.09.2024 року правомірним та законним, прийнятим в межах, у спосіб та у відповідності до норм чинного законодавства України. Просять відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою судді від 14.10.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; на підставі п.1 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням клопотання позивача справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Позивач, ОСОБА_1 , 01.09.1945 року, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області, зокрема: з 01.10.2005 року по 28.02.2023 року отримував пенсію за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ, а з 01.03.2023 року його було автоматично переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058.

20.09.2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення його з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058, на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ з урахуванням п.п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII. До заяви, серед іншого, додав довідки №28 від 18.09.2024 року про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років та №29 від 18.09.2024 року про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, видані Самбірського районною державною адміністрацією Львівської області.

За принципом екстериторіальності його заява та додані документи розглядались та, відповідно, рішення приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві.

За результатами розгляду заяви та доданих позивачем документів відповідач прийняв рішення о/р № НОМЕР_1 від 27.09.2024 року про відмову у переведенні на пенсію за віком. Зазначена відмова мотивована, що:

«Відповідно до п.3-1 Порядку №622, право на перерахунок пенсії за віком згідно з цим Порядком мають державні службовці, які на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889- VIII займали посади державної служби та які пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХII, не отримували з дати призначення до дня набрання чинності Законом України від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу».

Оскільки пенсію за віком відповідно до Закону №3723-ХII гр. ОСОБА_2 було призначено у 2005 році, він отримував зазначену пенсію з дати призначення до дня набрання чинності Законом України від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу», станом на 01.05.2016 року на державній службі не працював, на обчислення пенсії на умовах Порядку №622 права він не має.

При цьому, оскільки на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» гр. ОСОБА_2 було переведено автоматично, без його звернення, то згідно п.п.4-7 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону він має право повернутися на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» лише із встановленням розміру пенсії, який він отримував до 01.03.2023 року, з урахуванням індексації з 01.07.2023 року та з 01.03.2024 року відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року №168 та від 23.02.2024 року №185.

Розмір пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у такому разі становить 8713,98 грн, що є меншим, ніж розмір пенсії, обчислений відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який заявник отримує в даний час.

Враховуючи викладене, прийнято рішення гр. ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» на підставі заяви від 20.09.2024 року №2015 відмовити.».

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Згідно ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

01.05.2016 року набрав чинності Закон №889-VIII, пунктом 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення якого визнано такими, що втратили чинність: Закон України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Таким чином, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ.

Так, відповідно до п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону №3723-XІI, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стаж державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відмовляючи в призначенні пенсії, відповідач виходив із того, що право на призначення пенсії державного службовця в рамках дії Закону №889-VIII мають особи, які не отримували пенсію відповідно до Закону №3723-XII, а оскільки позивачу до набрання чинності Законом №889-VIII призначалася пенсія відповідно до Закону №3723-XII, права на повторне призначення пенсії відповідно до вказаного Закону він не має.

Даючи оцінку вказаним аргументам, суд враховує таке.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону №1058, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії.

Перерахунок пенсії, за своїм змістом є зміною розміру одного і того ж виду пенсії, у зв`язку із зміною показника, що був базою для визначення розміру пенсії (заробітної плати, грошового забезпечення тощо), чи з інших підстав, передбачених чинним законодавством.

Спірні правовідносини в цій справі стосуються переведення позивача з одного виду пенсії за віком відповідно до Закону №1058 на інший вид пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII. Вказані види пенсії відрізняються підставами їх призначення та механізмами визначення їх розміру, а наявність правових підстав для переведення позивача на пенсію відповідно до Закону №3723-ХІІ пов`язана виключно з дотриманням вимог, визначених п.п.10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 25.05.2023 року у справі №580/3805/22 (пункти 29, 30), ані розділ ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ, ані ст.37 Закону №3723-XII не містять обмеження щодо неможливості призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII особам, яким до 01.05.2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VІІІ) призначалась пенсія відповідно до Закону №3723-XII. Верховний Суд вважає безпідставним висновок судів попередніх інстанцій про відсутність у позивачки права на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII з підстави, що за вказаним законом їй вже призначалась пенсія. Верховний Суд у наведеній справі виснував, що для правильного вирішення спору необхідно встановити, чи займала позивачка станом на 01.05.2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VІІІ) посаду державної служби та який стаж державної служби вона мала станом на зазначену дату, оскільки норми розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ пов`язують збереження в особи права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №3723-XII з наявністю в особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже те, що позивач раніше отримував пенсію відповідно до Закону №3723-XII, не позбавляє його права перейти з пенсії за віком, яку він отримує наразі за Законом №1058, на пенсію в межах дії Закону №889-VIII, адже за наявності в особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону, законодавець не забороняє після призначення пенсії перейти з одного виду пенсії на інший або звернутись із заявою про переведення пенсії за іншим законом. Одержавши заяву позивача про переведення на пенсію за іншим законом, відповідач міг виходити лише з оцінки об`єктивних обставин, тобто відповідного права особи, яке вона має, або ж відсутності такого права (наприклад за відсутності необхідного стажу роботи на посадах державної служби станом на відповідний момент часу). У спірному рішенні не зазначається про те, що позивач не має достатнього страхового або спеціального стажу роботи/служби, що б унеможливлювало вирішення цього питання.

Як видно з матеріалів справи, у позивача наявний страховий стаж (понад 40 років), стаж державної служби (понад 30 років станом на 01.05.2016 року), він досяг пенсійного віку (має 79 років).

Таким чином, суд приходить висновку, що у Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві не було фактичних та правових підстав для відмови у переведенні на інший вид пенсії позивача, у якого наявні умови для реалізації права на одержання пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ з урахуванням п.п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 року №889-VII. А тому, спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві о/р № НОМЕР_1 від 27.09.2024 року «Про відмову гр. ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком згідно з ЗУ «Про державну службу» є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимог зобов`язального характеру.

Питання щодо порядку переведення (переходу) з одного виду пенсії на інший та питання призначення пенсії неодноразово було проаналізовано у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 року у справі №21-612а14, постановах Верховного Суду від 23.10.2018 року у справі №317/4184/16-а; від 17.05.2019 року у справі №511/777/17; від 11.07.2019 року у справі №264/6292/16-а; від 10.10.2019 року у справі №520/7533/17; від 13.02.2020 року у справі №263/3478/17; від 17.07.2020 року у справі №335/13894/16-а, в яких суди дійшли висновку, що, якщо особа отримувала пенсію на підставі одного закону (наприклад, Закону України «Про прокуратуру») та виявила бажання перейти на пенсію за іншим законом (наприклад, на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), зазначені правовідносини слід розцінювати як нове призначення пенсії. У іншому ж випадку, якщо такий перехід відбувся в рамках одного закону - Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вказані правовідносини є переведенням на пенсію в рамках одного закону.

Станом на дату виникнення спірних правовідносин позивач отримує пенсію за віком, яка йому обчислюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, позивач має право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ.

Правовідносини щодо переходу позивача із пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця по Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ розцінюються відповідно до положень чинного законодавства та усталеної судової практики як призначення нового виду пенсії.

Частиною 3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно з ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Позиція Верховного Суду щодо застосування ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 04.09.2021 року у справі №320/5007/20, від 23.12.2021 року у справі №480/4737/19 та від 22.06.2023 року у справі №480/4288/21.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві, відмовляючи позивачеві у призначенні пенсії державного службовця, виходив з того, що право на призначення пенсії державного службовця в рамках дії Закону №889-VIII мають особи, які не отримували пенсію відповідно до Закону №3723-XII, а оскільки позивачу до набрання чинності Законом №889-VIII призначалася пенсія відповідно до Закону №3723-XII, права на повторне призначення пенсії відповідно до вказаного Закону він не має.

Разом з тим, відповідачем, як органом, що призначає пенсії, не вимагалось дооформлення поданих позивачем документів для призначення пенсії, у тому числі заяви про призначення пенсії, чи подання додаткових документів, як і не зазначалося про те, що позивач не має достатнього страхового або спеціального стажу роботи/служби.

Тобто позивачем, як суб`єктом звернення, було дотримано всіх визначених законом умов для призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ та п.п.10, 12 Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу».

Відповідно до п.4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року №622 (далі Порядок №622), пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права.

Враховуючи вищенаведене та те, що позивачем виконано всі умови, визначені Законами України «Про державну службу», а тому, в силу вимог ст.ст.5, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою ефективного захисту його порушених прав, слід зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу», п.п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу», а саме з 20.09.2024 року.

Водночас суд враховує, що згідно з п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У цій справі для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві, рішенням якого відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії державного службовця.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу вказаного виду пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення ОСОБА_1 за його заявою від 20.09.2024 року, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 08.02.2024 року у справі №500/1216/23 та від 09.07.2024 року у справі №240/16372/23, який в силу приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються судом під час вирішення цього спору.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію з урахуванням довідок про складові заробітної для призначення пенсії державного службовця при здійсненні перерахунку пенсії, то суд зазначає наступне.

Як видно з матеріалів справи та й не заперечується сторонами, позивач на час звернення за призначенням пенсії не займав посаду державної служби, тому з урахуванням положень ст.37 Закону №3723-ХІІ розмір пенсії позивача підлягає обчисленню із заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, пенсія позивачу підлягає обчисленню у відсотковому співвідношенні від заробітку, зазначеного у відповідних довідках.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27.01.2023 року у справі №340/4184/21 та узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постанові від 13.02.2019 року у справі №822/524/18.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо судових витрат, то згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такі відшкодовуються позивачу в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 27.09.2024 року о/р № НОМЕР_1 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком згідно з ЗУ «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (місцезнаходження: вул.Бульварно-Кудрявська, 16, м.Київ, 04053; ) призначити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) з 20.09.2024 року пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу», пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу» та здійснити перерахунок пенсії, з урахуванням довідок №28 від 18.09.2024 року про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та №29 від 18.09.2024 року про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби, виданих Самбірського районною державною адміністрацією Львівської області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (місцезнаходження: вул.Бульварно-Кудрявська, 16, м.Київ, 04053; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.