Справа № 500/1134/25
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/1134/25

05 травня 2025 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області, Державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, в якому просив:

визнати протиправними дії Головного управління ДСНС України у Тернопільській області щодо утримання з грошового забезпечення при звільненні зі служби ОСОБА_1 його грошового забезпечення у період із 15.10.2024 по 20.12.2024,

зобов`язати Державну службу України з надзвичайних ситуацій нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у період із 15.10.2024 по 20.12.2024, яке було утримане Головним управління ДСНС України у Тернопільській області на підставі наказу №46-НК/64 від 30.01.2025.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_1 займав посаду першого заступника начальника Головного управління ДСНС України у Тернопільській області та був звільнений від виконання обов`язків за посадою, виключений зі списків особового складу ГУ ДСНС у Тернопільській області та знятий з усіх видів забезпечення 31.01.2025, що підтверджується копією наказу ГУ ДСНС у Тернопільській області №46-НК/6 від 30.01.2025.

Починаючи із 15.06.2024 і до 20.12.2024 позивач, внаслідок захворювання був звільнений від виконання службових обов`язків через тимчасову втрату працездатності у зв`язку з хворобою, що підтверджується медичною характеристикою №12/12 від 28.01.2025, що видана ГУ ДСНС у Тернопільській області. За весь час тимчасової непрацездатності позивачу виплачувалось грошове забезпечення. Водночас, при звільненні позивача зі служби, частина грошового забезпечення за цей період була утримана ГУ ДСНС України у Тернопільській області. Зокрема, відповідно до параграфа 6 вищезгаданого наказу №46-НК/6 від 30.01.2025 наказано начальнику відділу економіки і фінансів ГУ ДСНС України у Тернопільській області забезпечити проведення утримання з грошового забезпечення при звільненні зі служби з 15.10.2024 по 20.12.2024 полковнику служби цивільного захисту ОСОБА_1 , першому заступнику начальника ГУ ДСНС України у Тернопільській області.

Позивач вважає, що особи рядового і начальницького складу органів ДСНС не можуть пройти лікарсько-експертну комісію за власним бажанням, проходженню такої комісії передує обов`язкове направленння від органу ДСНС, де проходить службу особа. ГУ ДСНС у Тернопільській області в свою чергу не направляло його на проведення лікарсько-експертної комісії, а самостійно ініціювати проходження ним комісії позивач не міг.

Позивач з власної ініціативи 29.11.2024 подав рапорт на ім`я тимчасово виконуючого обов`язки начальника Головного управління ДСНС України у Тернопільській області з проханням направити його проходження Центральної лікарсько-експертної комісії ДСНС України. 21.01.2025 позивач отримав довідку Центральної лікарсько-експертної комісії ДСНС України №126, відповідно до якої на підставі статті 39б, 38в, 60б, 71в графи ІІІ Переліку захворювань та Таблиці додаткових вимог _графи__, визначеного наказом МВС України від 28.12.2023 №1079 "Про затвердження Положення про діяльність ЛЕК ДСНС України" його визнано обмежено придатним до служби цивільного захисту та непридатним до служби цивільного захисту на посадах з підвищеним ризиком для життя або здоров`я, надмірними фізичними, психоемоційними навантаженнями.

Отже, Державна служба з надзвичайних ситуацій, як орган який відповідно до п. 2 розділу ХХІ Інструкції №623, який має виключні повноваження щодо прийняття рішення про виплату грошового забезпечення за час хвороби особи понад строки у чотири місяці, після 21.01.2025, а саме видачу позивачу довідки ЦЛЕК, мала усі підстави для прийняття рішення щодо можливості виплати позивачу грошового забезпечення у період із 15.10.2024 по 20.12.2024, проте будь-якого рішення не прийняла.

Ухвалою суду від 03.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області 13.03.2025 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Вказує, що відповідно до параграфу 6 наказу Головного управління ДСНС України у Тернопільській області від 30 січня 2025 року № 46-НК/64 "Про кадрові питання" з ОСОБА_1 утримано помилково виплачене останньому, без належних на те підстав, грошове забезпечення за період з 15.10.2024 по 20.12.2024 відповідно до Інструкції 623. Наголошує, що відповідно до наказу Головного управління від 18.06.2024 №176-НВ/64 "Про кадрові питання" ОСОБА_1 з 15.06.2024 перебував на лікуванні безперервно по 20.12.2024 включно. На момент звільнення та виключення зі списків особового складу ОСОБА_1 (31.01.2025) - рішення ДСНС України, щодо нарахування та виплати останньому грошового забезпечення більш ніж 4 місяці поспіль - не було, а отже суми коштів отриманих у цьому періоді - були такими, на які ОСОБА_1 не мав права. У зв`язку з тим, дані кошти були утриманні з ОСОБА_1 при звільненні та знятті з грошового забезпечення.

Зазначає, що позивач належним чином був звільнений від виконання службових обов`язків, позивач фізично був відсутній на службі цивільного захисту, станом на 15.10.2024 до Головного управління не надходило ні рапорту на закінчення тимчасової втрати працездатності (що не може перевищувати 4 місяців поспіль) ні рапорт про необхідність проведення лікарської експертизи, як того вимагає порядок, Головне управління не мало обов`язку на власний розсуд здійснювати направлення на проходження лікарської експертизи, без відповідного звернення, яке його ініціює, подання рапорту 29.11.2024 про необхідність проведення лікарської експертизи, свідчить про прояви бездіяльності з боку позивача з питань його проходження служби.

18.03.2025 представник позивача подала до суду відповідь на відзив, де вказала, що ГУ ДСНС України у Тернопільській області фактично нараховувало та виплачувало позивачу грошове забезпечення за період із 15.10.2024 по 20.12.2024. Позивачу було невідомо чи зверталося ГУ ДСНС України у Тернопільській області до ДСНС про прийняття рішення щодо продовження такої виплати, він надаючи документи про своє лікування добросовісно розраховував на те, що нарахування та виплата йому грошового забезпечення здійснюється з дотриманням усіх вимог та норм.

Позивач звертався із рапортом від 22.01.2025 про нарахування йому грошового забезпечення за спірний період коли йому було усно повідомлено, що виплачене грошове забезпечення за вказаний період йому збираються утримати під час виплати йому коштів при звільненні. Лише тоді ГУ ДСНС України у Тернопільській області звернулось до ДСНС із листом щодо надання пояснень про можливість виплати грошового забезпечення в період із 15.10.2024 по 20.12.2024. Проте, навіть не дочекавшись таких пояснень ГУ ДСНС України у Тернопільській області утримало із позивача частину його грошового забезпечення.

18.03.2025 до суду поступив відзив на позовну заяву від Державної служби України з надзвичайних ситуацій, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Заперечуючи щодо позовних вимог представник відповідача серед іншого вказав, що у жовтні 2024 року по закінченню встановленого терміну безперервного перебування позивача у звільненні від виконання службових обов`язків через тимчасову втрату працездатності Головним управлінням не надавалось до ДСНС відповідне рішення прямого начальника щодо продовження понад чотири місяці строку лікування позивача та висновок лікарсько-експертної комісії, на підставі якого було прийнято таке рішення. Головне управління листом від 24.01.2025 №64 21-434/64 03 звернулося до ДСНС щодо можливості нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу під час тимчасової непрацездатності понад чотири місяці поспіль.

Згідно з наданими медичними документами ОСОБА_1 пройшов лікарську експертизу лише 21.01.2025, про що свідчить довідка ЛЕК № 126, тобто через три місяці після встановленого терміну. Проте, у довідці ЛЕК від 21.01.2025 №126 відсутнє формулювання згідно із підпункту 2 пункту 4 розділу VII Положення, а саме: за ступенем придатності: "Потребує продовження лікування строком ______". Отже, опрацювавши усі надані документи та враховуючи невиконання посадовими особами Головного управління норм вищезазначених нормативних документів, ДСНС прийшла до законного висновку, що не вбачає підстав щодо виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення під час тимчасової непрацездатності понад чотири місяці поспіль, про що Головне управління було поінформовано листом ДСНС від 19.02.2025 № 04-4033/201.

19.03.2025 представник позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила позовну вимогу №2 прийняти у новій редакції:

зобов`язати Державну службу України з надзвичайних ситуацій прийняти рішення про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення у період із 15.10.2024 по 20.12.2024, яке було утримане Головним управління ДСНС України у Тернопільській області на підставі наказу №46-НК/64 від 30.01.2025.

Також 19.03.2025 від представником позивача подано відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 21.03.2025 прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог у адміністративній справі №500/1134/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області, Державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Встановлено відповідачу Державній службі України з надзвичайних ситуацій строк для подання до суду відзиву на заяву про уточнення позовних вимог протягом п`яти календарних днів з дня отримання копії даної ухвали.

25.03.2025 Державною службою України з надзвичайних ситуацій до суду подано відзив на заяву про уточнення позовних вимог, в якому відповідач зазначив, що позивач по закінченню 4 місячного терміну тимчасової непрацездатності не звернувся до Головного управління, особисто не ініціював направлення його на ЛЕК, від керівника закладу охорони здоров`я, підрозділів медичного забезпечення. Таким чином, ініціатива щодо направлення позивача на ЛЕК повинна була виходити від нього та направлена до Головного управління, останнє отримавши рапорт позивача, керівника закладу охорони здоров`я, підрозділу медичного забезпечення про стан здоров`я, рапорту безпосереднього керівника за наявності скарг на стан здоров`я, повинне було звернутися до ДСНС.

У матеріалах цієї справи відсутній висновок Центральної експертно-лікарської комісії ДСНС щодо придатності особи рядового і начальницького складу - позивача до подальшої служби в органах управління (підрозділах). Натомість наявний висновок ЛЕК від 21.01.2025 №126, що позивач обмежено придатний до служби цивільного захисту та непридатний до служби цивільного захисту на посадах з підвищеним ризиком для життя або здоров`я, надмірним фізичним, психоемоційним навантаженням. Крім того, висновок ЛЕК від 21.01.2025 №126 не містить рекомендації щодо доцільності продовження лікування. Адже виплата грошового забезпечення може бути продовжена більш як через 4 місяці у зв`язку з необхідністю продовження лікування понад 4 місяці, яке повинно бути продовжене та підтверджене в установленому порядку.

26.03.2025 представник позивача подала до суду додаткові пояснення у справі.

Державною службою України з надзвичайних ситуацій 27.03.2025 до суду також подано додаткові пояснення у справі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийнятті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

ОСОБА_1 відповідно до наказу ДСНС України від 06.04.2021 №106 "Про кадрові питання" призначений на посаду першого заступника начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області та відповідно до наказу ДСНС України від 22.01.2025 №54 "Про звільнення ОСОБА_1 " звільнений зі служби цивільного захисту за підпунктом 3 пункту 176 (за станом здоров`я) на підставі довідки Центральною лікарсько-експертною комісією від 21.01.2025.

Згідно з наказом Головного управління ДСНС України у Тернопільській області від 30.01.2025 № 46-НК/64 "Про кадрові питання" ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Головного управління та знято з усіх видів грошового забезпечення з 31.01.2025.

Відповідно до параграфу 2 наказу Головного управління ДСНС України у Тернопільській області від 30.01.2025 №46-НК/64 "Про кадрові питання", ОСОБА_1 призначено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 календарних років служби.

Згідно з параграфом 5 наказу Головного управління ДСНС України у Тернопільській області від 30.01.2025 №46- НК/64 "Про кадрові питання" ОСОБА_1 призначено виплату грошової компенсації за невикористанні останнім щорічні основні відпустки в період з 2021 по 2025 роки.

Відповідно до параграфу 6 наказу Головного управління ДСНС України у Тернопільській області від 30.01.2025 №46-НК/64 "Про кадрові питання" з ОСОБА_1 утримано помилково виплачене останньому, без належних на те підстав, грошове забезпечення за період з 15.10.2024 по 20.12.2024 відповідно до Інструкції 623.

Вважаючи дії Головного управління ДСНС України у Тернопільській області щодо утримання з грошового забезпечення при звільненні зі служби ОСОБА_1 його грошового забезпечення у період із 15.10.2024 по 20.12.2024 протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Згідно з статтею 101 Кодексу цивільного захисту України (далі - КЦЗ України) служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Відповідно до статті 115 КЦЗ України держава забезпечує соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів та підрозділів цивільного захисту і членів їхніх сімей відповідно до Конституції України, цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Приписами статті 125 КЦЗ України визначено, що держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обов`язків. Порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженою наказом МВС від 20.07.2018 №623, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 серпня 2018 року за №936/32388 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 1 розділу ХХІ Інструкції особам рядового і начальницького складу, яких звільнено від виконання службових обов`язків на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність у зв`язку із захворюванням, пораненням, травмуванням, доглядом за хворим членом сім`ї, та тим, які перебувають у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, зберігається виплата грошового забезпечення в розмірі, одержуваному особою на день звільнення від виконання службових обов`язків на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність, але не більше ніж за чотири місяці поспіль, крім випадків, коли законодавством України передбачено триваліші строки перебування на лікуванні.

Виплата грошового забезпечення за час хвороби понад строки, зазначені в пункті 1 цього розділу, допускається за рішенням ДСНС, прийнятим на підставі висновку Центральної експертно-лікарської комісії ДСНС щодо придатності особи рядового і начальницького складу до подальшої служби в органах управління (підрозділах) (пункту 2 розділу ХХІ Інструкції).

Пунктом 158 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 р. №593 передбачено, що загальний час безперервного перебування у звільненні від виконання службових обов`язків через тимчасову втрату працездатності у зв`язку з хворобою та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або для проходження медико-психологічної реабілітації не має перевищувати чотирьох місяців (крім випадків, коли законодавством передбачено більший строк перебування на лікуванні). Зазначений строк може бути продовжений рішенням прямих начальників на підставі висновку лікарсько-експертної комісії ДСНС.

Згідно з абзацом першим пункту 6 розділу ІІІ Положення про діяльність лікарсько-експертних комісій Державної служби України з надзвичайних ситуацій, затвердженого наказом МВС від 28.12.2023 №1079, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 21 лютого 2024 р. за №268/41613 (далі - Положення), у випадках тимчасової непрацездатності осіб рядового і начальницького складу у зв`язку із захворюванням, пораненням (травмою, контузією, каліцтвом), отриманими в період проходження служби, що досягає строку 4 місяців безперервно, а при захворюванні на туберкульоз - протягом 10 місяців з дня настання непрацездатності здійснюється направлення на ЛЕК за встановленим порядком. Продовження строку лікування понад установлені строки здійснюється лише за висновком ЦЛЕК.

Пунктом 1 розділу ІІІ Положення визначено, що направлення на проведення лікарської експертизи здійснюють відповідні підрозділи по роботі з персоналом органів та підрозділів цивільного захисту всім категоріям без виключення після належно сформованого необхідного переліку документації за безпосередньої участі підрозділів медичного забезпечення.

Відповідно до абзацу другого пункту 17 розділу ІІІ Положення контроль за строками проходження ЛЕК, періодичністю визначених повторних оглядів ЛЕК, реалізацією рішень ЛЕК здійснюють відповідні підрозділи по роботі з персоналом.

Крім цього, згідно з абзацом третім пункту 6 розділу ІІІ Положення особи рядового і начальницького складу, що скаржаться на стан здоров`я, часто та довготривало хворіють, зобов`язані за поданням підрозділу по роботі з персоналом пройти позачерговий медичний огляд та в разі виявлення захворювань, що можуть перешкоджати проходженню служби цивільного захисту, направляються на лікарську експертизу для визначення придатності до подальшої служби цивільного захисту.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 розділу VII Положення щодо осіб рядового і начальницького складу приймаються постанови ЛЕК, зокрема з таким формулюванням за ступенем придатності: "Потребує продовження лікування строком ______".

Така постанова приймається відповідно до рекомендації закладів охорони здоров`я (вузькопрофільних спеціалістів) з метою досягнення наслідку захворювання, відновлення працездатності при строках непрацездатності більше 4 місяців у разі загальних захворювань, наслідків поранень (травм, контузій, каліцтв). Зазначене рішення виноситься з урахуванням клопотань безпосередніх керівників у службових характеристиках про доцільність продовження подальшої службової діяльності, можливості переміщення на посаду з меншим обсягом функціональних обов`язків.

Разом із цим, у жовтні 2024 року по закінченню встановленого терміну безперервного перебування позивача у звільненні від виконання службових обов`язків через тимчасову втрату працездатності Головним управлінням не надавалось до ДСНС відповідне рішення прямого начальника щодо продовження понад чотири місяці строку лікування позивача та висновок лікарсько-експертної комісії, на підставі якого було прийнято таке рішення.

Головне управління листом від 24.01.2025 №64 21-434/64 03 звернулося до ДСНС щодо можливості нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу під час тимчасової непрацездатності понад чотири місяці поспіль.

Згідно з наданими медичними документами ОСОБА_1 пройшов лікарську експертизу лише 21.01.2025, про що свідчить довідка ЛЕК №126, тобто через три місяці після встановленого терміну.

Проте, у довідці ЛЕК від 21.01.2025 №126 відсутнє формулювання згідно із підпункту 2 пункту 4 розділу VII Положення, а саме: за ступенем придатності: "Потребує продовження лікування строком строком ______".

Листом ДСНС 19.02.2025 №04-4033/201 було повідомлено про відсутність підстав щодо виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення під час тимчасової непрацездатності понад чотири місяці поспіль, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім того, на підставі висновку лікарсько-експертної комісії ДСНС згідно з пунктами 1-4 розділу ІІ наказу МВС України від 19.02.2018 №117 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 березня 2018 р. за № 295/31747 "Про затвердження Порядку тимчасового звільнення від виконання службових обов`язків осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту в разі захворювань, травм або поранень" (далі - наказ МВС №117) особи рядового і начальницького складу тимчасово звільняються від виконання службових обов`язків на підставі документа, що засвідчує їх тимчасову непрацездатність, виданого на підставі наказу Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2001 року №455, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 04 грудня 2001 року за №1005/6196.

Особи рядового і начальницького складу зобов`язані повідомляти безпосередньому керівнику (начальнику) про своє перебування на лікарняному.

Вийшовши на службу після закінчення лікування, особи рядового і начальницького складу подають до підрозділу по роботі з персоналом документ, що засвідчує їх тимчасову непрацездатність.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу від виконання службових обов`язків у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та вихід їх на службу оформлюються наказом органу, підрозділу цивільного захисту.

Тимчасове звільнення від виконання службових обов`язків осіб рядового і начальницького складу в разі тимчасової непрацездатності у зв`язку із захворюванням чи травмою, отриманими в період проходження служби, надається на весь період тимчасової непрацездатності до її відновлення, але на строк не більше ніж чотири місяці безперервно, а в разі захворювання на туберкульоз - не більше як на десять місяців з дня початку основного курсу лікування.

Продовження строку лікування здійснюється на підставі висновку штатних лікарсько-експертних комісій ДСНС (далі - ЛЕК).

Згідно матеріалів цієї справи, рапортом від 17.06.2024 Р-564/64 на виконання вимог наказу МВС №117 - позивач повідомив безпосереднього керівника про те, що останній з 15.06.2024 перебуває на амбулаторному лікуванні в амбулаторії ЗСМ №3 комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Тернопільської міської ради з діагнозом ГРВІ.

Наказом Головного управління від 18.06.2024 №176-HB/64 "Про кадрові питання" позивача звільнено від виконання службових обов`язків у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю позивач починаючи з 15.06.2024 був відсутній на службі по 20.12.2024 включно.

Так, згідно з пунктом 1 розділу III Положення направлення на проведення лікарської експертизи здійснюють відповідні підрозділи по роботі з персоналом органів та підрозділів цивільного захисту всім категоріям без виключення після належно сформованого необхідного переліку документації за безпосередньої участі підрозділів медичного забезпечення.

Так саме направлення видається підрозділом персоналу Головного управління, однак відповідно абзацу 3 пункту 1 розділу III Положення про діяльність лікарсько-експертних комісій ДСНС у разі погіршення стану здоров`я осіб рядового і начальницького складу направлення на ЛЕК надається після їх обстеження та в разі неефективності проведених лікувальних, реабілітаційних заходів або в разі відмови від їх проведення на підставі рапорту особи, рапорту (доповідної записки) керівника закладу охорони здоров`я, підрозділу медичного забезпечення про стан здоров`я, що може перешкоджати виконанню посадових обов`язків, рапорту безпосереднього керівника за наявності скарг на стан здоров`я, явних ознак неможливості виконання посадових обов`язків за станом здоров`я.

Таким чином, проаналізувавши дану норму, можна дійти висновку, що передумовою видання підрозділом персоналу направлення на проведення лікарської експертизи є дія викладена у письмовій формі як від самої особи, що хворіє, керівника закладу охорони здоров`я та рапорту безпосереднього керівника за наявності скарг на стан здоров`я, явних ознак неможливості виконання посадових обов`язків за станом здоров?я.

Повертаючись до наказу МВС України від 19.02.2018 №117, вийшовши на службу після закінчення лікування, особи рядового і начальницького складу подають до підрозділу по роботі з персоналом документ, що засвідчує їх тимчасову непрацездатність.

Таким чином, особи рядового і начальницького складу, по завершенню лікування (яке не може перевищувати 4 місяців поспіль) зобов`язані подати рапорт про закінчення лікування, та надати документ, що підтверджує тимчасову втрату працездатності.

Суд зазначає, що рапорт станом на 15.10.2024 (останній день безперервного лікування протягом 4 місяців поспіль), до Головного управління не надходив.

Варто наголосити на тому, що у цей час позивач був звільнений від виконання службових обов`язків та фізично не перебував на службі.

Рапорт про необхідність проведення лікарської експертизи від позивача надійшов до Головного управління 29.11.2024.

Таким чином, суд погоджується з твердженнями представників відповідачів, що Головне управління не мало обов`язку на власний розсуд здійснювати направлення на проходження лікарської експертизи, без відповідного звернення, яке його ініціює.

Суд звертає увагу, що відповідно до параграфу 6 наказу Головного управління ДСНС України у Тернопільській області від 30.01.2025 №46-НК/64 "Про кадрові питання" з ОСОБА_1 утримано помилково виплачене останньому, без належних на те підстав, грошове забезпечення за період з 15.10.2024 по 20.12.2024 відповідно до Інструкції 623.

Однак, жодних доказів щодо оскарження наказу Головного управління ДСНС України у Тернопільській області від 30.01.2025 №46-НК/64 "Про кадрові питання" в частині утримання помилково виплаченого, без належних на те підстав, грошового забезпечення за період з 15.10.2024 по 20.12.2024 відповідно до Інструкції 623, визнання його протиправним та скасування, в ході розгляду даної справи суду не надано, а судом не здобуто.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип "юридичної визначеності". Зокрема, він є одним з визначальних принципів "доброго врядування" і "належної адміністрації" (встановлення процедури і її дотримання), частково збігається з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до "якості" закону).

Аналізуючи поняття "якість закону" Європейський суд з прав людини у пункті 111 рішення у справі "Солдатенко проти України" (заява №2440/07) зробив висновок, що це поняття, вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права, означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість обмеження прав особи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини "закон" має відповідати якісним вимогам, насамперед вимогам "доступності", "передбачуваності" та "зрозумілості"; громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку; норма не може розглядатися як "закон", якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку; громадянин повинен мати можливість - у разі необхідності за належної правової допомоги - передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія; у внутрішньому праві повинні існувати загороджувальні заходи від довільного втручання влади в здійснення громадянами своїх прав.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), пункт 73).

Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява №36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), пункт 74).

У постанові Верховного Суду від 28 лютого 2020 року у справі №П/811/1015/16 наголошено, що принцип належного урядування має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні. Неухильне дотримання основних складових принципу належного урядування забезпечує прийняття суб`єктами владних повноважень легітимних, справедливих та досконалих рішень. Крім того, принцип належного урядування підкреслює те, що між людиною та державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.

Суд у цій справі також враховує, що відповідно до юридичної позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 року, верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема в закони, які за змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. При цьому справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Отже, ця юридична позиція Конституційного Суду України поширюється і на необхідність врегулювання органами публічної влади "правової процедури", яка визначає критерії справедливого ставлення органів публічної влади до особи.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року №5-р/2019, Конституція України містить низку фундаментальних положень щодо здійснення державної влади, передбачених статтями 3, 5, 6, 8, 19 Основного Закону.

Названі конституційні приписи перебувають у взаємозв`язку, відображають фундаментальне положення конституціоналізму щодо необхідності обмеження державної влади з метою забезпечення прав і свобод людини та зобов`язують наділених державною владою суб`єктів діяти виключно відповідно до усталених Конституцією України цілей їх утворення.

Тому, коли йдеться про реалізацію компетенції у межах дискреції суб`єктом владних повноважень, такі суб`єкти зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура встановлює чітку послідовність дій проведення такої перевірки із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.

Правова процедура встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.

Установлена правова процедура, як складова частина принципу законності та принципу верховенства права є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права.

Принцип легітимних очікувань виражає ідею, що органи публічної влади повинні не лише додержуватися приписів актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених очікувань. Згідно з доктриною легітимних очікувань - ті хто чинить добросовісно на підставі права, яким воно є, не повинне відчувати краху надій щодо своїх легітимних очікувань (пункт 61 коментаря до документа Венеційської комісії "Мірило правовладдя" (2017 року), який ухвалено Венеційською комісією на 106 пленарному засіданні (Венеція, 11-12 березня 2016 року)).

Крім того, відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Гарантоване статті 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Зважаючи на наведене, суд доходить висновку, що спосіб захисту, застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи.

Крім того, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Більш того, щоб позивачу був наданий судовий захист, суд має встановити наявність порушеного права. При чому обов`язок щодо доказування факту наявності порушеного права покладається саме на позивача.

Суд також звертає увагу, що право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що позивач дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких він просить і це право, свобода чи інтерес порушені у сфері публічно-правових відносин.

При цьому, суд зазначає, що оскаржуване рішення, дія або бездіяльність суб`єкта владних повноважень повинні бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача.

Тобто, що кожна особа (позивач) має право звернутися за захистом свого порушеного права, порушення якого допущено особою, до якої заявлено позов. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Однак, гіпотетичний інтерес не охоплюється судовим захистом. Наведені вище положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно.

Захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно заявника.

Слід наголосити, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд наголошує на тому, що в силу вимог частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У контексті зазначених положень КАС України, суд звертає увагу позивача на те, що закріплені у частині другій статті 77 КАС України норми права щодо обов`язку суб`єкта владних повноважень доведення правомірності прийняття оспорюваного рішення не звільняє позивача від обов`язку доведення заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

На думку суду відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, виконано та доведено правомірність та законність його дій, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області, Державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 05 травня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідачі:

- Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Лесі Українки, 6, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46011, ).

- Державна служба України з надзвичайних ситуацій (місцезнаходження: вул. Гончара Олеся, 55А, м. Київ, 01601, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.