Справа № 380/7535/25
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

05 травня 2025 рокусправа № 380/7535/25
місто Львів

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Гулик А.Г., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Львівській області щодо неповного розгляду звернення позивача від 2011 року про призначення пенсії за вислугу років;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування і виплату пенсії за вислугу років з 2011 року, відповідно до повного стажу 35 років (включно з направленням, навчанням та роботою за фахом);

- стягнути недоотриману пенсію за період з 2011 по 2025 рік, з урахуванням всіх перерахунків.

Ухвалою від 21.04.2025 суддя залишив позовну заяву без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Вказаною ухвалою, суд зобов`язав позивача подати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами на підтвердження поважності причин пропуску строку та платіжний документ про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

29.04.2025 позивач подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви. Вказана заява мотивована тим, що лише недавно, після ознайомлення з судовою практикою і отримання відповідних консультацій, позивач дізнався про істотні порушення прав з боку Пенсійного фонду та про те, що мав право на призначення пенсії за вислугу років з моменту первинного звернення у 2011 році. В 2012 році ПФУ зарахував найбільший період роботи 22 роки у медичній установі. У 2013 році позивач вимушений звертатися до суду щодо незарахування періодів роботи до стажу (справа №1.380.2019.005377).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 8 Закону України Про судовий збір та частини третьої статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо соціального захисту позивач має право бути звільненим від сплати судового збору. Позивач зазначає, що його матеріальне становище є скрутним.

Оцінюючи аргументи позивача, викладені у вказаній заяві, суд зазначає таке.

Підставою позову є незгода позивача з тим, що звернення, починаючи з 2011 року про призначення пенсії за вислугу років, не розглянуті належним чином.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії 23.08.2011.

Отже, строк на звернення до суду із зазначеним позовом сплив 24.02.2012.

У клопотанні про поновленого строку на звернення до адміністративного суду позивач зазначає, що позивачу помилково надано неправдиву інформацію працівниками Пенсійного фонду України при первинному зверненні у 2011 році. У позивача наявні записи в трудовій книжці, а також довідки з місця роботи (м. Москва) і висновки адвокатської контори, які підтверджують відповідність займаних посад вимогам до стажу. Лише недавно, після ознайомлення з судовою практикою і отримання відповідних консультацій, позивач дізнався про істотні порушення моїх прав з боку Пенсійного фонду та про те, що мав право на призначення пенсії за вислугу років з моменту первинного звернення у 2011 році.

Суд, оцінюючи поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду, викладених у клопотанні, зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до суду починає перебіг з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з позовної заяви позивач дізналась про порушення своїх прав, починаючи з 2011 після отримання листа відповідача від 08.09.2011 №16К-1/07-22. Отже саме з моменту отримання такої відповіді розпочався перебіг строку звернення до суду. У зв`язку з цим позивач помилково вважає, що порушення має триваючий характер.

Суддя також зазначає, що до клопотання про поновлення пропущеного строку не надано жодних належних і допустимих доказів щодо неправдості інформації, що була надана позивачу працівниками Пенсійного фонду України. Незгода позивача із наданою інформацією є підставою для звернення до адміністративного суду, проте не свідчить про пропуск строку з поважних причин.

Також безпідставним є посилання позивача на те, що численні звернення ігнорувалися органами Пенсійного фонду, оскільки бездіяльність відповідача щодо нерозгляду звернень позивача є підставою для звернення до адміністративного суду, проте не свідчить про пропуск строку з поважних причин.

Суддя встановив, що позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Як вбачається з рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2020 у справі №1.380.2019.005377 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не зарахування до спеціального стажу періоду роботи ОСОБА_1 на посадах інструктора-методиста по роботі з дітьми спорткомплексу по боксу облради «Колос з 04 серпня 1986 року по 30.06.1987 року та на посаді вихователя гуртожитку з правом ведення годин тренера-викладача СПТУ № 65 м. Москва з 29 лютого 1988 року по січень 1990 року та з 01 липня 1990 року по 01 вересня 1991 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років: роботу на посаді інструктора-методиста по роботі з дітьми спорткомплексу по боксу облради «Колос з 04 серпня 1986 року по 30.06.1987 року; роботу на посаді вихователя гуртожитку з правом ведення годин тренера-викладача СПТУ № 65 м. Москва з 29 лютого 1988 року по січень 1990 року та з 01 липня 1990 року по 01 вересня 1991 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Суддя встановив, що після набрання законної сили рішенням суду у згаданій справі позивач неодноразово зверталась із заявами про роз`яснення рішення суду, про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, про визнання протиправними рішень, дій/бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, зокрема у зв`язку з тим, що у рішенні суду не визначено дати, з якої необхідно призначити пенсію.

Такі обставини свідчать про те, що починаючи з 2020 року позивач дізналась про порушення своїх прав та вчиняла відповідні дії з метою їх захисту.

Суддя, враховуючи характер поведінки позивача, відсутність будь-яких об`єктивних перешкод у своєчасному зверненні до суду з відповідним позовом, тривалість пропущеного строку та недоведеність добросовісності дій позивача, спрямованих на звернення до суду у встановлені законом строки, дійшов висновку, що останній не навів поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом.

З таких підстав, суд вважає, що у задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку необхідно відмовити повністю, причини пропуску строку звернення до суду визнати неповажними.

Суддя також звертає увагу на те, що частина третя статті 161 КАС України визначає, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України Про судовий збір за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 року становить 3028 гривні.

Отже, за одну вимогу немайнового характеру позивач повинен сплатити судовий збір у розмірі 1211,20 грн (3028,00 грн * 0,4).

Водночас частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Суддя встановив, що позивач заявив одну самостійну позовну вимогу немайнового характеру про визнання протиправною бездіяльності та дві похідні позовні вимоги немайнового характеру про зобов`язання вчинити дії, стягнути кошти.

З врахуванням викладеного, судовий збір за подання позовної заяви становить 1211,20грн.

Позивач судовий збір за подання позовної заяви не сплатив.

У заяві про усунення недоліків позивач заявив клопотання про звільнення від сплати судового збору, обґрунтоване тим, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 8 Закону України Про судовий збір та частини третьої статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо соціального захисту позивач має право бути звільненим від сплати судового збору. Позивач зазначає, що його матеріальне становище є скрутним.

Розглянувши клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, суддя дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з такого.

Судовий збір при зверненні до адміністративного суду сплачується у порядку, встановленому законодавством. Розмір судового збору визначається відповідно до частини першої статті 4 Закону України Про судовий збір.

Питання про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати регулюється Законом України Про судовий збір.

Так, положеннями статті 8 вказаного Закону передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судовому збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до частини першої зазначеної статті враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік;

або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Аналогічні положення містить стаття 133 КАС України.

Частина перша статті 8 Закону України Про судовий збір передбачає, що однією з умов для звільнення від сплати судового збору є майновий стан сторони, зокрема якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Отже, зазначені норми визначають можливість полегшення судом тягаря судових витрат для осіб з низьким рівнем достатку, а її положення спрямовані на те, щоб судові витрати не були перешкодою для доступу до суду малозабезпечених осіб, і слугують гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду незалежно від майнового стану.

Проте, позивач до заяви про звільнення від сплати судового збору не додав належних доказів стосовно його майнового стану, а саме: відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за попередній календарний рік.

Позивач у переліку додатків до заяви про усунення недоліків зазначає довідку про доходи (відповідь ПФУ), проте таку до згаданої заяви не долучив.

У зв`язку з цим, суд позбавлений можливості встановити факт перевищення розміру судового збору 5% розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи викладене, позовну заяву і додані до неї документи необхідно повернути позивачу.

Керуючись статтями 160, 169, 243, 248 КАС України, суддя

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії повернути позивачу разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович