Справа № 280/1547/25
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

07 травня 2025 року Справа № 280/1547/25 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (вул. Слободчикова, буд. 17, с. Михайлівка, Вільнянський район, Запорізька область,70030) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 16 від 11 лютого 2025 року про відмову у наданні дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки та надання її в оренду із земель сільськогосподарського призначення невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв) орієнтовною площею 6,0 га на території Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області за межами села Запорізьке для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на строк до дня державної реєстрації права власності на земельну ділянку;

зобов`язати Михайлівську сільську раду Запорізького району Запорізької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09 січня 2025 року про надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки та надання її в оренду із земель сільськогосподарського призначення невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв) орієнтовною площею 6,0 га на території Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області за межами села Запорізьке Запорізького району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на строк до дня державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 16 від 11 лютого 2025 року було відмовлено у наданні дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки та надання її в оренду із земель сільськогосподарського призначення невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв) орієнтовною площею 6,0 га на території Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області за межами села Запорізьке для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З прийнятим рішенням позивач не згодний, тому що Земельний кодекс України не забороняє передавати земельні ділянки з видом угідь пасовища в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Окрім того, посилається на те, що законодавство містить вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а ті підстави, на які посидається відповідач, не входять до цього переліку. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 10 березня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення та виклику сторін.

Від відповідача 21.03.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, де вказано, що оскільки зазначена земельна ділянка не належить до земель комунальної власності, органи місцевого самоврядування, діючи лише як розпорядники цих земель, не мають повноважень змінювати вид угідь, так як зміна виду угідь земель невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв) потягне за собою зміну вартості земельної частки (паю), яка була затверджена на момент розпаювання земель радгоспу «Чапаєвський». Окрім того, вважає, що рішення сільської ради про передачу цих земель у користування одній особі та для ведення товарного сільськогосподарського виробництва буде суперечити інтересам мешканців села Запорізьке. Також зазначає, що вимоги ст. 123 Земельного кодексу України щодо підстав відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, як і вимоги статей 116, 118, 122 Земельного кодексу України, стосуються виключно земель комунальної та державної власності і не стосуються розподілу земель невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв), які належать до земель колективної власності. Просить у задоволенні позову відмовити.

У поданій до суду 31.03.2025 відповіді на відзив позивач вважає викладені у відзиві на позовну заяву відповідачем твердження неогрунтованими та просить позов задвольнити.

Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом установлені наступні обставини.

09.01.2025 позивач звернувся до Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 6 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення із земель невитребуваних земельних часток, яка розташована на території Михайлівської сільської ради за межами населеного пункту села Запорізьке.

11.02.2025 рішенням шістдесят третьої (чергової) сесії Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 16 гр. ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 6 га на території Михайлівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у звязку з тим, що зазначена земельна ділянка не належить до земель комунальної вланості, а належить до земель невитребуваних земельних часток (паїв), з видом угідь посовища (код КВЗУ 002.02), а відповідно може передаватись сільською радою в оренду виключно за цільовим призначенням для сінокосіння та випасання худоби (код КВЦПЗД 01.08), без права зміни виду угідь.

Вважаючи протиправними рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встанволено, що первинна відмова відповідача позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок та надання їх в оренду із земель сільськогосподарського призначення невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв) колишнього КСП Дніпро, була мотивована тим, що нібито рішенням Петро-Михайлівської сільської ради від 18.05.2021 року №30 Про тимчасове припинення надавати дозвіл на виділення в оренду і провести консервацію всіх випасів і сінокосів (балок) Петро-Михайлівської сільської ради до наступної передачі їх в екологічну мережу.

Відповідно до статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.93 Земельного кодексу України, земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Частиною 3 статті 93 Земельного кодексу України визначено, що не підлягають передачі в оренду земельні ділянки, штучно створені у межах прибережної захисної смуги чи смуги відведення, на землях лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, розташованих у прибережній захисній смузі водних об`єктів, крім випадків, передбачених законом.

Строк оренди земельної ділянки не може перевищувати 50 років (ч.4 ст.93 ЗК України).

Згідно ч.1 ст.122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч.1 ст.123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України Про Державний земельний кадастр, право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Частиною 2 статті 123 ЗК України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч.3 ст.123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 123 ЗК України.

В той же час, ОСОБА_1 відповідачем було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, у звязку з тим, що зазначена земельна ділянка не належить до земель комунальної вланості, а належить до земель невитребуваних земельних часток (паїв), з видом угідь посовища (код КВЗУ 002.02), а відповідно може передаватись сільською радою в оренду виключно за цільовим призначенням для сінокосіння та випасання худоби (код КВЦПЗД 01.08), без права зміни виду угідь. При цьому така підстава як те, що вимоги ст. 123 Земельного кодексу України щодо підстав відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, як і вимоги статей 116, 118, 122 Земельного кодексу України, стосуються виключно земель комунальної та державної власності і не стосуються розподілу земель невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв), які належать до земель колективної власності не була підставою для прийняття спірного рішення.

Разом з тим, з урахуванням положень статті 123 ЗК України твердження, що зазначена земельна ділянка не належить до земель комунальної вланості, а належить до земель невитребуваних земельних часток (паїв), з видом угідь посовища (код КВЗУ 002.02), а відповідно може передаватись сільською радою в оренду виключно за цільовим призначенням для сінокосіння та випасання худоби (код КВЦПЗД 01.08), без права зміни виду угідь, не є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому суд враховує, що у зв`язку з набранням чинності Законом України від 10.07.2018 року №2498-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" визнаються комунальною власністю територіальних громад землі колективної власності тих колективних сільськогосподарських підприємств, які ліквідовані. Цим законом надано можливість загальним зборам членів колективних сільськогосподарських підприємств, паювання земель у яких завершилось, перерозподілити між собою (допаювати) залишок сільськогосподарських угідь та передати землі несільськогосподарського призначення до комунальної власності. Також цим законом надано органам місцевого самоврядування право тимчасового розпорядження землями колективної власності шляхом передачі їх в оренду до моменту державної реєстрації права власності на них.

Щодо посилання відповідача у відзиві на те, що прийняте рішення буде суперечити інтересам мешканців села Запорізьке, суд також зазначає, що спірне рішення не містять посилання на відовідну обставину як підставу для його прийняття. Більш того, така обставина відповідно до вимог Закону не є підставою для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить до висновку, що приймаючи спірне рішення відповідач діяв не обґрунтовано та протиправно, а відтак воно є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд зазначає, що за своєю суттю відмова у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою є вольовим рішенням суб`єкта владних повноважень, отже, порушення прав позивача відбулося внаслідок прийняття протиправних рішень. Тому належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування спірного рішення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

У справі, що розглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано частиною 3статті 123 Земельного кодексу України.

Враховуючи викладене, оскільки доводи відповідача про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача не ґрунтуються на законі та не підтверджені належними доказами, то в даному випадку суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, заяву ОСОБА_1 від 09.01.2025.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із викладеним, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст. 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (вул. Слободчикова, буд. 17, с. Михайлівка, Вільнянський район, Запорізька область,70030) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 16 від 11 лютого 2025 року «Про відмову гр. ОСОБА_1 в наданні дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва».

Зобов`язати Михайлівську сільську раду Запорізького району Запорізької області повторно розглянути, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, заяву ОСОБА_1 від 09.01.2025 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 6 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення із земель невитребуваних земельних часток, яка розташована на території Михайлівської сільської ради за межами населеного пункту села Запорізьке.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 07.05.2025.

Суддя А.В. Сіпака