Справа № 640/4845/22
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

06 травня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/4845/22

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Пляшкової К.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва 08 лютого 2022 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві (далі відповідач, Управління) з такими позовними вимогами:

1) визнати протиправною відмову відповідача у призначенні позивачці страхових виплат, оформлену листом від 24 січня 2022 року № ЗПІ-2-02.1;

2) зобов`язати відповідача розглянути заяву позивачки про призначення страхових виплат від 19.01.2022 з урахуванням висновків суду та призначити страхові виплати позивачці у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, що стався на момент роботи в Державному підприємстві «Державна циркова компанія України».

У обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка 09 лютого 2021 року звернулася з заявою до Правобережного відділення Управління за призначенням їй страхових виплат, додавши до заяви акт про нещасний випадок від 12 червня 2000 року № 1 та довідку МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності від 03 грудня 2020 року серії АБ № 0049787.

Відповідачем розглянуто оригінал акта про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 від 12 червня 2000 року № 1 та прийнято рішення, що наданий акт складений на бланку, який не відповідає вимогам діючого на момент настання нещасного випадку Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 № 623 (в редакції Постанови КМУ від 17.06.1998 № 923).

Листом від 25 лютого 2021 року № 1094-02.1 відповідачем відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 з приводу призначення страхових виплат, посилаючись на невідповідність бланку акта про нещасний випадок за ф. Н-1.

ОСОБА_1 повторно звернулась до Правобережного відділення Управління із заявою про призначенні страхових виплат у зв`язку з нещасним випадком на виробництві від 19 січня 2022 року.

Листом від 24 січня 2022 року № ЗПІ-2-02.1 відповідачем повідомлено про розгляд запиту від 21 січня 2022 року № 2 та зауважено, що відповідно до пункту 1 статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» для розгляду справ про страхові виплати до фонду подається акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть.

Позивачка не згодна з відмовою відповідача у призначенні їй страхової виплати, оскільки вважає, що нею подано до відповідача визначений законодавством пакет документів, необхідний для призначення виплати щомісячної страхової виплати. Рішення відповідача про відмову в призначенні виплати мало оформлюватися постановою, а не листом. Також зауважено, що разом із заявою від 19 січня 2022 року акт розслідування нещасного випадку за формою Н-1 не надавався, тому відповідач у листі безпідставно посилається на невідповідність форми цього акта та не може бути підставою для відмови в призначенні страхової виплати.

У статті 45 Закону визначено перелік підстав для відмови у страхових виплатах, в якому відсутня така підстава для відмови, як невідповідність бланка акта вимогам Положення, чинного на час настання нещасного випадку.

Крім того, позивачка вважає, що зміст відповідних пунктів у акті про нещасний випадок від 12 червня 2000 року № 1 повною мірою відповідає по суті змісту пунктів, які передбачені Положенням про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 № 623.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; визначено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві до суду 06 червня 2022 року надійшов відзив, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що ні Законом № 1105-ХIV, ні Порядком призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2018 № 11, ні будь-яким іншим нормативно-правовим актом не визначено можливості подання акта розслідування нещасного випадку неналежної форми.

Згідно із пунктом 1.4 Порядку № 11 Управління починає розгляд справи про страхові виплати за наявності усіх необхідних документів. Лише у разі початку розгляду справи виноситься постанова про призначення чи відмову в страхових виплатах. У разі подання неповного переліку документів, Управління не починає розгляд справи про страхові виплати.

Відповідач зауважив, що подання неповного переліку документів, не є підставою для відмови в страхових виплатах, а є підставою для повернення поданих документів заявнику з роз`ясненням права повторного звернення.

Оскільки позивачкою разом із заявою від 09 лютого 2021 року подано не повний пакет документів, а саме - не подано акт про нещасний випадок за встановленою законодавством формою, в Управління відсутні підстави для початку розгляду справи про страхові виплати та прийняття будь-яких рішень, що оформлюються постановою.

Вимога про зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 , прийнявши до розгляду акт Н-1 в такій формі, в якій він був поданий, без рішення суду щодо встановлення належності документа, чи перегляду і видачі нового примірника акта розслідування нещасного випадку органом Держпраці, є безпідставною.

Від позивачки до суду 14 червня 2022 року надійшла відповідь на відзив, в якій викладено пояснення, аргументи щодо наведених у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення.

Від відповідача до суду 26 липня 2022 року надійшли заперечення щодо наведених у відповіді на відзив пояснень та аргументів позивача та мотиви їх відхилення.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року прийнято адміністративну справу до провадження; розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); допущено у справі заміну відповідача - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві (), його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві ().

Дослідивши матеріали судової справи у змішаній формі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в період з 10 квітня 1995 року по 29 вересня 2005 року працювала артисткою в Державній цирковій компанії України (Державне підприємство «Український цирк», Укрдержцирк), що підтверджено записами у трудовій книжці позивачки.

З ОСОБА_2 06 червня 2000 року о 13.00 год. стався нещасний випадок, внаслідок якого нею отримано травму, про що 12 червня 2000 року складено акт № 1 за формою Н-1.

Згідно із довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 03 грудня 2020 року серії АБ № 0049787 ОСОБА_1 в ході первинного огляду встановлено 40 % втрати професійної працездатності з 09 листопада 2020 року по 01 грудня 2021 року.

Згідно із довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 15 листопада 2021 року серії АБ № 0049790 ОСОБА_1 в ході повторного огляду встановлено 40 % втрати професійної працездатності з 01 грудня 2021 року по 01 грудня 2022 року.

ОСОБА_1 звернулася до Правобережного відділення Управління із заявою від 09 лютого 2021 року про прийняття документів згідно з розпискою, наданою у додатку, для формування особової справи потерпілої на виробництві для подальшого прийняття рішення щодо призначення страхових виплат.

У відповідь позивачем отримано лист Правобережного відділення Управління від 25 лютого 2021 року № 1094-02.1, яким повідомлено, що відділом профілактики страхових випадків Управління розглянуто оригінал акта за формою Н-1, складеного внаслідок нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 06 червня 2000 року в Державній цирковій компанії та проінформовано, що наданий акт за формою Н-1 складений на бланку, який не відповідає вимогам, діючого на момент настання нещасного випадку, Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 № 623 (в редакції Постанови КМУ від 17.06.1998 № 923) (лист відділу Управління від 16 лютого 2021 року № 1274-5). Зауважено, що встановлення правомірності прийняття акта про нещасний випадок за формою Н-1 може бути визначено в судовому порядку. Невідповідність акта вимогам чинного законодавства, на момент настання нещасного випадку має істотне значення при розгляді справ та прийнятті рішення щодо призначення страхових виплат, тому документи повернуті без виконання.

ОСОБА_1 повторно звернулася до Правобережного відділення Управління із заявою від 19 січня 2022 року про призначення страхових виплат у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, що стався за час роботи у Державній цирковій компанії України.

У відповідь позивачем отримано лист Правобережного відділення Управління від 24 січня 2022 року № ЗПІ-2-02.1, яким повідомлено, що відповідно до пункту 1 статті 43 Закону № 1105-ХIV для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подається акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть. Відділом профілактики страхових випадків Управління розглянуто оригінал акта за формою Н-1, складеного внаслідок нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 06 червня 2000 року в Державній цирковій компанії. Відділ Управління інформує, що наданий акт за формою Н-1 складений на бланку, який не відповідає вимогам, діючого на момент настання нещасного випадку, Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 № 623 (в редакції Постанови КМУ від 17.06.1998 № 923). Зауважено, що встановлення правомірності прийняття акта про нещасний випадок за формою Н-1 може бути визначено в судовому порядку. Невідповідність акта вимогам чинного законодавства, на момент настання нещасного випадку має істотне значення при розгляді справ про страхові виплати, тому відсутні правові підстави для призначення страхових виплат. Надані заявником документи повернуті на його адресу.

Копії всіх вищеописаних документів наявні в матеріалах справи.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Закон України від 23.09.1999 № 1105-ХIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-ХIV в редакції, чинній на час звернення позивача з заявою про призначення страхової виплати) відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, у разі нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, охорони їхнього життя та здоров`я.

За приписами статті 1 Закону № 1105-ХIV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

види загальнообов`язкового державного соціального страхування: у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності; від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (далі - страхування від нещасного випадку); медичне (пункт 1);

загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) - загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України (пункт 3);

нещасний випадок - обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть (пункт 5);

об`єкт соціального страхування - страховий ризик та страховий випадок, із настанням яких у застрахованих осіб (членів їхніх сімей, інших осіб) виникає право на страхові виплати та соціальні послуги відповідно до цього Закону залежно від видів соціального страхування (пункт 6);

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає соціальному страхуванню відповідно до видів соціального страхування (пункт 8);

страховик - Пенсійний фонд України (пункт 9);

страхові випадки: за соціальним страхуванням від нещасного випадку - нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання (у тому числі встановлене чи виявлене у період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів), що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму; нещасний випадок, що стався, або професійне захворювання, яке виникло внаслідок порушення застрахованим нормативних актів про охорону праці; за соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності - подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи, членів її сім`ї або іншої особи на отримання відповідно до цього Закону страхових виплат (пункт 10);

страхові кошти - акумульовані страхові внески, суми від фінансових санкцій та інші надходження відповідно до законодавства для здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг згідно з цим Законом (пункт 12);

суб`єкти соціального страхування - застрахована особа, члени її сім`ї або інша особа у випадках, передбачених цим Законом, страхувальник та страховик (пункт 14).

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 4 Закону № 1105-ХIV Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 9 Закону № 1105-ХIV основними завданнями Фонду та його робочих органів є надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 16 Закону № 1105-ХIV застраховані особи мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 35 Закону № 1105-ХIV страхуванню від нещасного випадку підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, зокрема які є резидентами Дія Сіті, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів, або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню від нещасного випадку на інших підставах.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 36 Закону № 1105-ХIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці».

Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення реабілітації у сфері охорони здоров`я, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Частиною сьомою статті 36 Закону № 1105-ХIV визначено, що страхові виплати складаються із:

1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;

4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

У частинах першій, другій статті 38 Закону № 1105-ХIV установлено, що ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров`я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, причину, час настання та групу інвалідності у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також необхідні види медичної та соціальної допомоги.

Огляд потерпілого, складання та корегування індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю, в якій визначаються види реабілітаційних заходів та строки їх виконання, проводиться МСЕК за умови подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту профпатології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду, суду чи прокуратури.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 42 Закону № 1105-ХIV сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров`я.

Частиною першою статті 43 Закону № 1105-ХIV визначено, що для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подаються: 1) акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть; 2) документи про необхідність подання додаткових видів допомоги.

Відповідно до частин першої, другої статті 44 Закону № 1105-ХIV Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Статтею 45 Закону № 1105-ХIV визначено, що Фонд відмовляє у страхових виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо мали місце:

1) навмисні дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання приписів та обмежень лікаря) потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку;

2) подання роботодавцем, іншими органами, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілим Фонду свідомо неправдивих відомостей про страховий випадок;

3) вчинення застрахованим умисного кримінального правопорушення, що призвів до настання страхового випадку.

Фонд відмовляє у виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої, п`ятої, шостої, сьомої статті 47 Закону № 1105-ХIV страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:

1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;

2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Якщо справи про страхові виплати розглядаються вперше по закінченню трьох років з дня втрати потерпілим працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня смерті годувальника, страхові виплати провадяться з дня звернення.

Виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.

Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.

Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 11 затверджено Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат (далі Порядок № 11), який був чинним на час звернення позивача до Управління із заявою про призначення страхових виплат.

Пунктом 1.3 Порядку № 11 визначено, що управління (відділення) Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або осіб, які мають право на страхові виплати, за наявності усіх необхідних документів, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) та цим Порядком і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа.

Рішення про страхові виплати приймається начальником управління Фонду або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду та оформляється постановою (у тому числі в разі призначення страхової виплати за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах (абзац перший пункту 1.4 Порядку № 11).

Згідно з пунктом 1.10 Порядку № 11 управління (відділення) Фонду може відмовити у страховій виплаті потерпілому у випадках, передбачених статтею 45 Закону.

У пункті 3.1 Порядку № 11 визначено, що для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати до управління (відділення) Фонду подається:

заява особисто за встановленою виконавчою дирекцію Фонду формою;

копія паспорта;

копія реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або сторінки паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті).

Копії документів засвідчуються працівником управління (відділення) Фонду при пред`явленні оригіналів.

Працівниками управління (відділення) Фонду до справи про страхові виплати додаються:

оригінал акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання (отруєння) за формою, встановленою Кабінетом Міністрів України;

оригінал виписки медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК) про ступінь втрати професійної працездатності;

інформація з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про нараховану заробітну плату (дохід) та сплату страхових внесків. У разі коли відомості про застраховану особу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не містять усіх необхідних даних для визначення розміру середньої заробітної плати, працівники управління (відділення) Фонду отримують інформацію у страхувальника. У разі відсутності страхувальника на момент формування справи про страхові виплати, довідку, що підтверджує розмір заробітної плати перед настанням страхового випадку, може надати потерпілий;

інформація з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про трудові, цивільно-правові відносини потерпілого, реєстрацію фізичної особи підприємця, члена фермерського господарства, члена особистого селянського господарства, самозайнятої особи на момент настання страхового випадку в залежності від місця, де стався страховий випадок. У разі відсутності такої інформації потерпілим надаються копії документів, які підтверджують, що на момент настання страхового випадку він працював саме у того страхувальника, у якого стався нещасний випадок або зареєстровано професійне захворювання.

Право на отримання потерпілим одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати настає з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

У разі відсутності документів, необхідних для призначення виплат в управліннях (відділеннях) Фонду, та наявності їх у потерпілого, він може надати ці документи для призначення виплат.

Зазначені документи формуються в справу про страхові виплати та зберігаються в управлінні (відділенні) Фонду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 № 623 (в редакції постанови КМ № 923 від 17.06.98) затверджено Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях (далі - Положення № 623 в редакції, чинній на час складання акта за формою Н-1).

Згідно з абзацом першим пункту 1 розділу І Положення № 623 розслідуванню підлягають травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні отруєння та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори (далі - нещасні випадки), що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності перевести потерпілого на іншу (легшу роботу) терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті на підприємстві.

В абзаці першому пункту 2 розділу І Порядку № 623 за результатами розслідування складається акт за формою Н-1 (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки, що сталися з працівниками під час виконання трудових (посадових) обов`язків.

Якщо за підсумками розслідування буде вирішено, що нещасний випадок не підлягає обліку і на нього не повинен складатися акт за формою Н-1, то в такому разі складається акт за формою НТ (невиробничий травматизм). Вимоги цього Положення на такий випадок не поширюються (пункт 9 розділу І Порядку № 623).

Абзацом першим пункту 12 розділу І Порядку № 623 визначено, що власник, одержавши повідомлення про нещасний випадок, організує його розслідування комісією, до складу якої включаються: керівник (спеціаліст) служби охорони праці підприємства (голова комісії), керівник структурного підрозділу або головний спеціаліст, представник профспілкової організації, членом якої є потерпілий, або уповноважений трудового колективу з питань охорони праці, якщо потерпілий не є членом профспілки, а у разі гострих професійних захворювань (отруєнь) також спеціаліст санепідстанції.

Згідно із абзацами першим-шостим пункту 13 розділу І Порядку № 623 комісія з розслідування нещасного випадку зобов`язана протягом трьох діб: обстежити місце нещасного випадку, опитати свідків і осіб, які причетні до нього, та одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо; розглянути і оцінити відповідність умов праці вимогам нормативних актів про охорону праці; установити обставини і причини, що призвели до нещасного випадку, визначити осіб, які допустили порушення нормативних актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; скласти акт за формою Н-1 у п`яти примірниках і передати його на затвердження власникові; у випадках гострих професійних захворювань (отруєнь) крім акта за формою Н-1 складається також карта обліку професійного захворювання (отруєння) за встановленою формою (додаток 15).

Власник повинен розглянути і затвердити акти за формою Н-1 протягом доби після закінчення розслідування, а щодо випадків, які сталися за межами підприємства, - після отримання необхідних матеріалів (абзац перший пункту 14 розділу І Порядку № 623).

У пункті 28 розділу І Порядку № 623 визначено, що контроль за своєчасним і правильним розслідуванням, документальним оформленням та обліком нещасних випадків, виконанням заходів щодо усунення їх причин здійснюється органами державного управління та органами державного нагляду за охороною праці відповідно до їхньої компетенції та повноважень (абзац перший).

Ці органи мають право вимагати від власника складання акта за формою Н-1 або його перегляду, якщо встановлено, що допущено порушення вимог цього Положення або інших нормативних актів з охорони праці, а також виплати відшкодування шкоди потерпілому або сім`ї загиблого (абзац третій).

Посадова особа органу державного нагляду за охороною праці має право у разі необхідності самостійно проводити розслідування нещасного випадку (надходження скарги, незгода з висновками розслідування обставин та причин нещасного випадку або його приховування тощо) і видавати обов`язкові для виконання власником приписи за встановленою формою (додаток 9) щодо необхідності складання акта за формою Н-1 та взяття нещасного випадку на облік (абзац четвертий).

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

З вищеописаних доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Відділення Управління із заявою від 19 січня 2022 року про призначення їй страхових виплат у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, що стався за час роботи у Державній цирковій компанії України та підтверджений актом форми Н-1 від 12 червня 2000 року № 1. На підтвердження ступеня втрати працездатності позивачкою надано довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 15 листопада 2021 року серії АБ № 0049790, згідно з якою ОСОБА_1 в ході повторного огляду встановлено 40 % втрати професійної працездатності з 01 грудня 2021 року по 01 грудня 2022 року.

Проте Відділення Управління листом від 24 січня 2022 року № ЗПІ-2-02.1 повідомило ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для призначення їй страхових виплат та повернув надані нею документи.

Суд погоджується з твердженням позивачки, що така відмова прийнята відповідачем з порушенням положень статті 44 Закону № 1105-ХIV та пунктів 1.3 та 1.4 Порядку № 11, оскільки її прийнято без розгляду справи про страхові виплати та не оформлено постановою, в якій і має зазначатися обґрунтування відмови у виплатах.

При цьому, судом з огляду на зміст листа від 24 січня 2022 року № ЗПІ-2-02.1, в якому зазначено саме про відсутність правових підстав для призначення страхової виплати, відхиляються як безпідставні твердження, що Управління не здійснювало розгляд заяви по суті порушеного у ньому питання та не відмовляло в страхових виплатах, а здійснило повернення поданих документів з роз`ясненням права звернутись повторно з повним необхідним для розгляду справи про страхові виплати переліком документів.

Як зазначено у листі від 24 січня 2022 року № ЗПІ-2-02.1, Відділом профілактики страхових випадків Управління розглянуто оригінал акта за формою Н-1, складеного внаслідок нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 06 червня 2000 року в Державній цирковій компанії. Відділ Управління інформує, що наданий акт за формою Н-1 складений на бланку, який не відповідає вимогам діючого на момент настання нещасного випадку Положення № 623. Невідповідність акта вимогам чинного законодавства, на момент настання нещасного випадку має істотне значення при розгляді справ про страхові виплати, тому відсутні правові підстави для призначення страхових виплат.

Дослідженням наданої в матеріали справи копії акта форми Н-1, яким підтверджено настання з позивачкою нещасного випадку на виробництві, встановлено, що його оформлено на бланку, який є додатком 1 до Положення № 623 в редакції, чинній до 17 червня 1998 року, а не на бланку, який є додатком 1 до Положення № 623, в редакції Постанови КМУ від 17.06.1998 № 923. Тому суд погоджується з твердженнями Управління, що акт форми Н-1 складений на бланку, який не відповідає формі акта, що є додатком 1 до Положення № 623 в редакції, чинній на час настання нещасного випадку та складання відповідного акта.

Проте суд не погоджується з твердженнями Управління, що недотримання форми такого акта свідчить про його невідповідність вимогам Положення № 623.

Навпаки дослідженням змісту акта встановлено, що розслідування нещасного випадку, що стався з позивачкою, здійснено комісією з розслідування із дотриманням визначеної у розділі І Положення № 623 процедури та встановленням всіх необхідних обставин.

Суд вважає, якщо комісією з розслідування складено акт форми Н-1 у межах наданої їй компетенції та з його змісту у повній мірі можна чітко встановити обставини нещасного випадку, а також пов`язаність такого нещасного випадку із виробництвом, то недотримання форми такого акта не може свідчити про його неправомірність, та сприйматися як відсутність акта розслідування нещасного випадку за встановленою формою, неподання якого унеможливлює розгляд справи про страхові виплати.

На думку суду, акт форми Н-1, складений на бланку, який не відповідає формі акта, що є додатком 1 до Положення № 623 в редакції, чинній на час настання нещасного випадку, варто розцінювати як такий, що складений з окремими дефектами, які не змінюють його суті, - підтвердження настання з потерпілим нещасного випадку на виробництві, що є підставою для страхових виплат.

Більш того, складення акту форми Н-1 на нечинній редакції бланку не нівелює того факту, що з позивачкою 06 червня 2000 року стався нещасний випадок під час її роботи артисткою у Державній цирковій компанії України, внаслідок якого вона отримала травму, що, у свою чергу, призвело до втрати професійної працездатності потерпілої, яку підтверджено довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги.

Суд також зауважує, що згідно з пунктом 28 Положенням № 623 контроль за документальним оформленням нещасних випадків здійснюється органами державного нагляду за охороною праці відповідно до їхньої компетенції та повноважень, які мають право вимагати від власника складання акта за формою Н-1 або його перегляду, якщо встановлено, що допущено порушення вимог цього Положення або інших нормативно-правових актів з охорони праці. У свою чергу доказів визнання недійсним акта форми Н-1 від 12 червня 2000 року № 1 суду не надано.

Підсумовуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що в Управління були відсутні підстави стверджувати про невідповідність акта вимогам чинного законодавства та не враховувати його як підставу для призначення страхових виплат.

Суд також погоджується з твердженнями позивачки, що складення акта за формою Н-1 з окремими дефектами не входить до переліку підстав, визначених у статті 45 Закону № 1105-ХIV, за умови існування яких Управління відмовляє у страхових виплатах.

Отже судом встановлено, що відмова Відділення Управління у призначенні ОСОБА_1 страхових виплат, оформлена листом від 24 січня 2022 року № ЗПІ-2-02.1, прийнята без дотримання визначеної Законом № 1105-ХIV та Порядком № 11 процедури та за відсутність визначених у статті 45 цього Закону підстав, не відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Як наслідок визнання протиправною та скасування відмови Відділення Управління у призначенні ОСОБА_1 страхових виплат, оформленої листом від 24 січня 2022 року № ЗПІ-2-02.1, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУПФУ в м. Києві як правонаступника Управління розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення страхових виплат від 19 січня 2022 року у встановленому Законом № 1105-ХIV порядку з урахуванням акта за формою Н-1 від 12 червня 2000 року № 1 про нещасний випадок та прийняти відповідне рішення.

Обираючи такий спосіб захисту порушених прав, суд керувався положеннями частин третьої, четвертої статті 245 КАС України, згідно з якими у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Вимога позивача щодо зобов`язання відповідача призначити їй страхові виплати, на думку суду, є передчасною, оскільки, як встановлено судом, Управлінням при прийнятті відмови, оформленої листом від 24 січня 2022 року № ЗПІ-2-02.1, розгляд справи про страхові виплати не здійснювався, тобто уповноваженим органом по суті ще не з`ясовувалось питання щодо наявності чи відсутності підстав для призначення позивачці страхових виплат, а вказано про відсутність правових підстав для призначення страхових виплат виключно через невідповідність форми акта (бланку, на якому його складено) вимогам законодавства, чинного на час настання нещасного випадку.

Встановлені судом обставини свідчать, що суб`єктом владних повноважень ще не виконано всі умови, необхідні для прийняття рішення про призначення позивачці страхових виплат, а адміністративний суд не повноважний підміняти суб`єкта владних повноважень та втручатися у його дискрецію поза межами перевірки за критеріями, визначеними у частині другій статті 2 КАС України.

Тому суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду з цим позовом.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, за встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з коригуванням обраного позивачем способу захисту її порушених прав.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Відповідно до частини восьмої статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При зверненні до суду з цим позовом позивачкою сплачений судовий збір у розмірі 1985,00 грн, що підтверджено квитанцією від 02 лютого 2022 року № 0.0..1.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із частиною другою статті 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, збір становить - 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Станом на 01 січня 2022 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 2481,00 грн.

В позовній заяві заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, при цьому одна вимога має похідний характер від іншої.

Відтак позивачка за подання до суду цієї позовної заяви мала сплатити судовий збір у розмірі 992,40 грн, як за одну вимогу немайнового характеру.

Вказане свідчить, що позивачкою сплачений судовий збір в розмірі більшому, ніж встановлено законом на 992,60 грн.

З огляду на те, що спір виник внаслідок неправомірних дій Управління, правонаступником якого є ГУПФУ у м. Києві, а позов підлягає задоволенню з коригуванням обраного способу захисту порушених прав, суд присуджує позивачу понесені нею і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Одночасно суд роз`яснює позивачці право звернутися до суду із заявою про повернення надміру сплаченого нею судового збору в сумі 992,60 грн.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, код за ) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Правобережного відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві у призначенні ОСОБА_1 страхових виплат, оформлену листом від 24 січня 2022 року № ЗПІ-2-02.1.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення страхових виплат від 19 січня 2022 року у встановленому Законом України від 23.09.1999 № 1105-ХIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» порядку з урахуванням акта за формою Н-1 від 12 червня 2000 року № 1 про нещасний випадок та прийняти відповідне рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова