Справа № 440/2406/25
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року м. Полтава Справа № 440/2406/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі Шевякова І.С. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги:

визнати протиправним та скасувати Рішення сорок третьої сесії восьмого скликання Лубенської міської ради Лубенської району Полтавської області від 15 серпня 2024 року «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою», яким відмовлено громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0534 га, кадастровий номер :06:069:0012, за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;

зобов`язати Лубенську міську раду Лубенського району Полтавської області надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою для передачі у власність земельної ділянки кадастровий номер :06:069:0012, що розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0534 га, за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Під час розгляду справи суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач; ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області (далі також відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

Аргументи учасників справи

Позивач пояснив, що 18.07.2017 на публічних торгах ним було придбано у приватну власність нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України він набув право користування земельною ділянкою, кадастровий номер :06:069:0012, призначеною для обслуговування нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача згідно положень статті 120 Цивільного кодексу України в редакції на час набуття права власності.

Реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою не здійснив, оскільки з серпня 2017 року неодноразово звертався до органу місцевого самоврядування щодо надання земельної ділянки у власність для обслуговування нежитлової будівлі.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 в справі №440/549/24, що набрало законної сили 02.07.2024, визнано протиправним та скасовано рішення Лубенської міської ради Лубенської району Полтавської області від 20.07.2023 "Про виконання судових рішень по справі №440/4004/20"; зобов`язано Лубенську міську раду Лубенського району Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.12.2019 про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою з урахуванням висновків суду, сформульованих судом у цьому рішенні.

Однак, 15.08.2024 рішенням сорок третьої сесії восьмого скликання Лубенської міської ради Лубенської району Полтавської області було відмовлено громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0534 га, кадастровий номер :06:069:0012.

Позивач вважав, що вказане рішення не відповідає вимогам закону, є не обґрунтованим, упередженим, не відповідає критеріям добросовісності та розсудливості. Рішення прийнято з порушенням права особи на участь у процесі прийняття рішення, з порушенням з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Викладене вище стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

28.03.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій відповідачем здебільшого процитовано текст рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 в справі №440/549/24, та пояснено, що приймаючи рішення, яке є предметом оскарження у цій справі, Лубенська міська рада, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки, з посиланням на норми та положення статей 118 та 123 ЗК, конкретизувала підстави такої відмови, а саме: у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам Генерального плану міста Лубни, затвердженого рішенням Лубенської міської ради від 19 грудня 2013 року, а саме через те, що земельна ділянка знаходиться у зоні Багатоповерхової житлової забудови, та Плану зонування території міста Лубни, затвердженого рішенням Лубенської міської ради від 19 грудня 2014 року, так як земельна ділянка розташована в зоні Ж-2 "Змішана багатоквартирна житлова забудова та громадська забудова".

24.03.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 зазначив, що відповідач свідомо ігнорує, той факт, що судовим рішенням у справі №440/549/24 дійсно встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер :06:069:0012 призначена для обслуговування виключно нежитлової будівлі, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_1 і розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Судами встановлено, що вказана земельна ділянка перебуває в користуванні виключно ОСОБА_1 , як власника об`єкта нерухомості, розміщеного на земельній ділянці.

Щодо цільового призначення земельної ділянки, обов`язок зміни цільового призначення у зв`язку з переходом у приватну власність будівлі органу державної влади, покладено на Лубенську міську раду.

27.03.2025 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник Лубенської міської ради зазначав, що на спірній земельній ділянці знаходиться нежитлова будівля колишнього Лубенського районного суду. З придбанням у власність будівлі до позивача перейшло право користування земельною ділянкою за визначеним раніше цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель органів державної влади та місцевого самоврядування. Позивач у своєму зверненні від 23 грудня 2019 року не просить Лубенську міську раду надати дозвіл на зміну цільового призначення земельної ділянки, а просить надати дозвіл на розробку нового проекту землеустрою з новим цільовим призначенням.

Не відповідає дійсності твердження позивача про те, що зміна цільового призначення земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, покладено на Лубенську міську раду, адже саме на власника будівлі покладено обов`язок оформлення прав на земельну ділянку у відповідності до вимог земельного законодавства України. Також, представник відповідача звертав увагу суду, що позивач не звертався до суду з вимогами щодо визнання неправомірними дій відповідача по справі, в частині незабезпечення зміни цільового призначення земельної ділянки.

31.03.2025 до суду надійшли письмові пояснення, в яких позивач стверджував, що згідно з абзацом четвертим частини другої статті 20 Земельного кодексу України, ОСОБА_1 як власник будівлі, що перебуває в його приватній власності, не може здійснити зміну цільового призначення земельної ділянки комунальної власності, віднесеної до категорій земель житлової та громадської забудови, тому, що не використовує земельну ділянку на праві постійного користування, оренди, емфітевзису, суперфіції. В цьому випадку обов`язок забезпечення використання земельної ділянки за цільовим призначенням, а саме вчинення дій на зміну цільового призначення земельної ділянки за її фактичним використанням покладено Законом на орган місцевого самоврядування.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторони, викладені у заяві по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Обставини справи, встановлені судом

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №92751819 ОСОБА_1 належить нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідачем не заперечується.

17.08.2017 позивач звернувся до відповідача зі заявою, у якій просив передати у власність земельну ділянку не більше 0,10 га для обслуговування будівлі за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом від 11.09.2017 №7-8/2538 відповідач повідомив позивача про те, що безоплатна передача земельних ділянок за цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель органів влади та місцевого самоврядування не передбачена. Для зміни цільового призначення землі ОСОБА_1 необхідно отримати від міської ради дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, в порядку, встановленому статтею 123 Земельного кодексу України.

25.09.2017 позивач звернувся до відповідача зі заявою, у якій просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер :06:069:0012, площею 0,0534 га для обслуговування будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом від 29.09.2017 №1-8/2680 відповідач повідомив позивача про те, що після придбання об`єкта нерухомого майна за вказаною адресою ОСОБА_1 лише набув право користування земельною ділянкою, на якій такий об`єкт розміщений, без зміни її цільового призначення. Вказано, що станом на 29.09.2017 ОСОБА_1 не оформив свого права користування землею, а відповідно не набув підстав для того, щоб правомірно користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою комунальної власності, які передаються орендареві землі, відповідно ОСОБА_1 не має права звертатись до міської ради із зазначеним вище клопотанням.

Надалі, упродовж 2018 та 2019 років позивач звертався до відповідача зі заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для одержання безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,0534 га за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розміщене його майно.

У відповідях на вказані заяви виконавчим комітетом Лубенської міської ради вимагалося від ОСОБА_1 оформити право користування земельною ділянкою за вказаною адресою на умовах, визначених земельним законодавством України.

21.01.2020 розпорядженням міського голови Лубенської міської ради №21р "Про припинення розгляду повторних звернень гр. ОСОБА_1 " вирішено припинити розгляд звернень громадянина ОСОБА_1 з приводу надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 як повторних від однієї і тієї ж особи, з одного і того ж питання, яке неодноразово розглядалося виконавчими органами міської ради, і з якого заявнику надавались обґрунтовані і вичерпні відповіді.

26.08.2020 розпорядженням міського голови Лубенської міської ради №208р "Про внесення змін до розпорядження від 23.01.2020 №21р" вирішено внести зміни до розпорядження від 23.01.2020 №21р та викласти пункт 1 у наступній редакції: "1. Розгляд звернень громадянина ОСОБА_1 з приводу надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 як повторних від однієї і тієї ж особи, з одного і того ж питання, яке неодноразово розглядалося виконавчими органами міської ради, і з якого заявнику надавались обґрунтовані і вичерпні відповіді, припинити до оформлення ним права користування на земельну ділянку за вказаною адресою".

Позивач, вважаючи таку бездіяльність та оскаржуване розпорядження Лубенського міського голови протиправними, звернувся до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 у справі №440/4004/20, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.01.2021, визнано протиправними та скасовано розпорядження Лубенського міського голови від 23 січня 2020 року №21-р та від 26 серпня 2020 року №208; визнано протиправною бездіяльність Лубенського міського голови Полтавської області, яка полягає у невжитті заходів щодо забезпечення розгляду клопотання ОСОБА_1 від 23 грудня 2019 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0534 га сесією Лубенської міської ради Полтавської області; зобов`язано Лубенського міського голову Полтавської області вжити дії щодо винесення на розгляд пленарного засідання (сесії) Лубенської міської ради клопотання ОСОБА_1 від 23 грудня 2019 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 09.01.2021 у справі №440/4004/20 відповідачем розглянуто заяву ОСОБА_1 від 23.12.2019.

Рішенням Лубенської міської ради від 20.07.2023 "Про виконання судових рішень по справі №440/4004/20" відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0534 га, за цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Позивач не погодився з рішенням Лубенської міської ради від 20.07.2023 "Про виконання судових рішень по справі №440/4004/20" та оскаржив його до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 у справі №440/549/24, яке набрало законної сили 02.07.2024, визнано протиправним та скасовано рішення Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 20.07.2023 "Про виконання судових рішень по справі №440/4004/20"; зобов`язано Лубенську міську раду Лубенського району Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.12.2019 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою з урахуванням висновків суду, сформульованих судом у цьому рішенні.

15.08.2024 рішенням сорок третьої сесії восьмого скликання Лубенської міської ради Лубенської району Полтавської області було відмовлено громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0534 га, кадастровий номер :06:069:0012.

Підставою для відмови у наданні дозволу у спірному рішенні зазначено невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам Генерального плану міста Лубни, затвердженого рішенням Лубенської міської ради від 19 грудня 2013 року, а саме, земельна ділянка знаходиться у зоні багатоповерхової житлової забудови, та Плану зонування території міста Лубни, затвердженого рішенням Лубенської міської ради від 19 грудня 2014 року, так як земельна ділянка розташована в зоні Ж-2 "Змішана багатоквартирна житлова забудова та громадська забудова".

Позивач не погодився з цим рішенням відповідача, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Норми права, що підлягають застосуванню

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України.

Відповідно до приписів статті 12 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб.

Згідно з пунктом 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до приписів частин першої та другої статті 20 ЗК України при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення.

При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.

Віднесення земельних ділянок до певної категорії та виду цільового призначення земельних ділянок здійснюється щодо земельних ділянок приватної власності - їх власниками.

Частиною третьою статті 20 ЗК України передбачено, що категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту.

Згідно із частиною першою статті 50 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляються, зокрема, у разі зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, визначених законом.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За змістом пунктів "б" та "г" частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно статті 116 Земельного кодексу, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (абзац перший частини першої).

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга). Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частина третя). Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (частина четверта).

Частиною першою статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Із положень частини шостої статті 118 ЗК України випливає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із частиною сьомою статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частини першої статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється органами законодавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення.

Згідно з частиною другою статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідно до частини третьої статті 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Висновки щодо правозастосування

Таким чином, підставами для відмови у наданні дозволу є: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Дані підстави є вичерпними та розширеному тлумаченню не підлягають.

Дана позиція суду узгоджується із висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17, щодо вичерпного переліку підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки визначеного статті 118 ЗК України.

При цьому чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Отже, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому зобов`язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Як встановлено судом, підставою для відмови у наданні дозволу у спірному рішенні зазначено невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам Генерального плану міста Лубни, затвердженого рішенням Лубенської міської ради від 19 грудня 2013 року, а саме, земельна ділянка знаходиться у зоні багатоповерхової житлової забудови та Плану зонування території міста Лубни, затвердженого рішенням Лубенської міської ради від 19 грудня 2014 року, так як земельна ділянка розташована в зоні Ж-2 "Змішана багатоквартирна житлова забудова та громадська забудова".

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам для містобудівних потреб допускається за умови, що відповідні земельні ділянки розташовані в межах території, щодо якої затверджено принаймні один із таких видів містобудівної документації на місцевому рівні: комплексний план, складовою частиною якого є план зонування території; генеральний план населеного пункту, складовою якого є план зонування території; план зонування території як окремий вид містобудівної документації на місцевому рівні, затверджений до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель"; детальний план території.

Тобто, сама по собі наявність Генерального плану міста та Плану зонування території міста не є перешкодою передачі (надання) земельної ділянки із земель комунальної власності у власність фізичній особі.

Більш того, згідно з абзацом 2 частини третьої статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" обмеження щодо передачі (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам, визначені цією частиною, не поширюються на випадки: розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної особи.

Таким чином у випадку розташування на земельній ділянці будівлі, що перебуває у приватній власності фізичної особи при розгляді питання про передачу/надання такої земельної ділянки у власність не враховуються Генеральний план міста та План зонування території міста.

При цьому, суд вважає слушними доводи позивача, що нежитлова будівля, власником якої став ОСОБА_1 в липні 2017 року, розташована на вказаній земельній ділянці з 1892 року, тобто протягом 133 років.

Жодний Генеральний план міста чи План зонування території міста не спростовують та не змінюють той очевидний факт, що земельна ділянка, на якій розташована будівля, може бути використана виключно для обслуговування будівлі незалежно від того в якій зоні громадської забудови знаходиться земельна ділянка змішаній багатоквартирній житловій забудові та громадської забудови чи іншій.

На підтвердження вказаної позиції суд вказує вчергове на зміст абзацу 2 частини третьої статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", згідно якого обмеження щодо передачі (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам, визначені цією частиною, не поширюються на випадки розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної особи.

Таким чином, відмова у наданні/передачі у власність земельної ділянки кадастровий номер :06:069:0012, призначеної для обслуговування нежитлової будівлі, з тих мотивів, що будівля та земельна ділянка знаходились до затвердження та знаходяться після затвердження Генерального плану міста та Плану зонування території міста у зоні багатоповерхової житлової забудови - не грунтується на законі та прямо йому протирічить. А тому суд оцінює її як протиправну.

Щодо аргументів сторін про зміну цільового призначення земельної ділянки, суд зазначає, що такі доводи не були покладені в основу спірного рішення, не були підставою для відмови, відповідно посилання відповідача на них у запереченнях на відповідь на відзив є безпідставними.

Отже, суд дійшов висновку, що спірне рішення сорок третьої сесії восьмого скликання Лубенської міської ради Лубенської району Полтавської області від 15.08.2024 "Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою" є необґрунтованим та протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Щодо способу захисту порушеного права позивача внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, то суд зазначає таке.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача суд враховує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Абзацами 5, 6, та 7 вступної частини Рекомендації Rec (2004) 6 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам "Щодо вдосконалення національних засобів правового захисту", ухваленої на 114-й сесії 12.05.2004, передбачено, що, відповідно до вимог статті 13 Конвенції, держави-члени зобов`язуються забезпечити будь-якій особі, що звертається з оскарженням порушення її прав і свобод, викладених в Конвенції, ефективний засіб правового захисту в національному органі; крім обов`язку впровадити такі ефективні засоби правового захисту у світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини, на держави покладається загальний обов`язок розв`язувати проблеми, що лежать в основі виявлених порушень; саме держави-члени повинні забезпечити ефективність таких національних засобів як з правової, так і практичної точок зору, і щоб їх застосування могло привести до вирішення скарги по суті та належного відшкодування за будь-яке виявлене порушення.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Крім того, зі змісту пункту 49 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Єфименко проти України" можливо дійти висновку про те, що не розглядається у якості ефективного засіб захисту, який: "є залежним від розсуду відповідних органів влади і не є безпосередньо доступним для того, кого він стосується".

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

А відповідно до частин першої, другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Окрім того, у своєму рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За обставин цієї справи суд враховує, що позивачем виконані вимоги закону щодо звернення до уповноваженого органу з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а відповідачем не встановлено визначених законом підстав для відмови у наданні ОСОБА_1 такого дозволу.

Натомість відповідач вже вкотре відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у нього намірів щодо надання позивачу відповідного дозволу.

З урахуванням наведеного, суд, констатуючи, що позивачем виконані вимоги статті 118 ЗК України та зважаючи на неодноразовість протиправних відмов відповідача у прийнятті рішення, про яке ОСОБА_1 просив, визнає належним та необхідним способом захисту прав ОСОБА_1 у цій справі зобов`язання відповідача надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою для передачі у власність земельної ділянки кадастровий номер :06:069:0012, що розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0534 га, за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Отже, позовну заяву ОСОБА_1 належить задовольнити.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Суд вважає за необхідне покласти на відповідача судові витрати у сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області (вул. Ярослава Мудрого, буд. 33, м.Лубни, Полтавська область, 37500, ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення сорок третьої сесії восьмого скликання Лубенської міської ради Лубенської району Полтавської області від 15.08.2024 "Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою".

Зобов`язати Лубенську міську раду Лубенського району Полтавської області надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою для передачі у власність земельної ділянки кадастровий номер :06:069:0012, що розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0534 га, за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.С. Шевяков