Справа № 491/1113/24
Суддя: Надєр Л. М.
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №491/1113/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року Ананьївський районний суд Одеської області

в складі головуючої судді - Надєр Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Гула О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Ананьєві Одеської області, адміністративну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Юраш Ірини Олександрівни до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулася до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

В позовній заяві представник позивача зазначає, що постановою тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_2 №20809 від 16 грудня 2024 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. за ч.3 ст.210 КУпАП за те, що 14 травня 2014 року ОСОБА_1 звільнився з Державної Служби з Надзвичайних Ситуацій, однак в семиденний строк, передбачений п.1.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відповідно до якого військовозобов`язані повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання у відповідних районних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, не став на облік, заяву про прийняття на облік не подав в ІНФОРМАЦІЯ_3 , потім в ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого на військовому обліку не перебував. 18 червня 2024 року ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних, але заяву про прийняття на військовий облік не подав. 04 липня 2024 року ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для надання висновку військово-лікарської комісії, але заяву про прийняття на військовий облік не подав. Вказане правопорушення ОСОБА_1 скоював до 13 грудня 2024 року, діючи з єдиним протиправним умислом, спрямованим на порушення правил військового обліку, тобто вчиняв правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП. Представник позивача зазначає, що оскаржувану постанову винесено за наслідками розгляду протоколу №328 від 13 грудня 2024 року про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП України, складеного начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 .. Представник позивача зазначає, що позивач після звільнення з Державної служби України з надзвичайних ситуацій приходив та ставав на облік, однак чому він відсутній на обліку, позивачеві невідомо. Скоріш за все це наслідок невиконання працівниками тодішнього Ананьївського військкомату своїх посадових обов`язків. З 19травня 2024 року ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено 60-денний строк уточнити громадянам України свої дані щодо виконання військового обов`язку та, будучи достеменно впевненим в тому, що він перебуває на обліку, 18 червня 2024 року позивач прийшов до ІНФОРМАЦІЯ_2 для оновлення даних, які успішно оновив, взяв направлення на проходження ВЛК, яке особисто здав до ІНФОРМАЦІЯ_2 та передав свій військовий квиток для проставлення позначки проходження ВЛК та штрих-коду. Позначку про проходження ВЛК йому проставлено у військовий квиток, однак на руки працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу його не видають. Отже, доводи постанови 20809 не відповідають обставинам справи, оскільки перевірка його документів проходила набагато раніше під час оновлення даних, а тому протокол про адміністративне правопорушення №328 складено з порушенням строків, передбачених ст.254 КУпАП. З позиції відповідача слідує, що позивач допустив порушення правил військового обліку, а саме 14 травня 2014 року звільнився з Державної Служби України з надзвичайних ситуацій та протягом семи днів на військовий облік не став, а тому через 10 років його було притягнуто до адміністративної відповідальності. В постанові №20809 від 16 грудня 2024 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17000 грн., однак ч.3 ст.210 КУпАП з`явилась лише 09 травня 2024 року, відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Таким чином позивач не міг вчинити адміністративно-каране правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП з 14 травня 2014 року, бо норма ч.3 ст.210 КУпАП введена в дію лише 19 травня 2024 року, одночасно із вказівкою на 60-денний строк для уточнення своїх даних щодо військового обліку, що у встановлені строки позивач і зробив. Вказане не заперечується в постанові №20809 від 16 грудня 2024 року. З огляду на викладене, позивач особисто з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , які оновили його дані, дали направлення на ВЛК, отримали та зареєстрували ВЛК та навіть проставили відповідну позначку у військовому квитку, а отже вказані дії не могли бути проведені, якщо він не перебував би на обліку. У зв`язку з цим позивач вважає оскаржувану постанову такою, що є протиправною та незаконно, а тому звернувся до суду з даною позовною заявою та просить скасувати вище зазначену постанову, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП, закрити.

Ухвалою суду від 31 січня 2025 року у справі відкрито провадження, прийнято рішення про здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Також, у вказаній ухвалі роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву та порядок його подачі.

Відповідачу було надіслано ухвалу суду про відкриття провадження та копію ухвали суду відповідач отримав 01 лютого 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету (а.с.36).

У визначені судом строки відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було.

Позивач та його представник адвокат Юраш І.О., яка діє на підставі ордеру серії ВН №1450824 від 23 грудня 2024 року та договору про надання правничої допомоги від 16 грудня 2024 року, не з`явились, однак представник позивача подала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд провести без її участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Також просила долучити до матеріалів справи копію справи №328 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210 КУпАП. Вказана заява була задоволена та зазначені документи судом були долучені до матеріалів справи (а.с.45-56).

Представник відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_2 , в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку (а.с.41), причини неприбуття суду не повідомив, відзиву на позов як і будь-яких доказів чи клопотань по справі не надав.

Частиною 1 статті 268 КАС України визначено, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Відповідно до частини 2 статті 268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У відповідності до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явився та не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву.

Враховуючи викладене, судом було визнано за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача, позивача та його представника.

Суд, вивчивши позовну заяву та додані до неї матеріали, взявши до уваги заяву представника позивача, взявши до уваги неявку належним чином повідомленого відповідача, приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 16 грудня 2024 року тимчасового виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_2 розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та виніс постанову №20809, у якій зазначив, що 13 грудня 2024 року о 10 годині 00 хвилин під час дії особливого періоду, мобілізації та військового стану до ІНФОРМАЦІЯ_2 прибув військовозобов`язаний ОСОБА_1 .. Під час перевірки документів було встановлено, що ОСОБА_1 14 травня 2014 року звільнився з Державної Служби з Надзвичайних ситуацій, однак у семиденний строк, передбачений п.1.1. Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відповідно до якого військовозобов`язані повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання у відповідних районних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, не став на облік, заяву про прийняття на облік не подав в ІНФОРМАЦІЯ_3 , потім в ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого на військовому обліку не перебував. 18 червня 2024 року ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних, але заяву про прийняття на військовий облік не подав. 04 липня 2024 року ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для надання висновку військово-лікарської комісії, але заяву про прийняття на військовий облік не подав. Вказане правопорушення ОСОБА_1 скоював до 13 грудня 2024 року, діючи з єдиним протиправним умислом, спрямованим на порушення правил військового обліку, тобто вчиняв правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП.

У вказаній постанові міститься відмітка про те, що її копія вручена ОСОБА_1 під особистий підпис.

В протоколі про адміністративне правопорушення №328 від 13 грудня 2024 року, складеному відносно ОСОБА_1 за ст.210 ч.3 КУпАП, на підставі якого винесена оскаржувана постанова, у відповідній графі містяться письмові пояснення ОСОБА_1 , відповідно яких він приходив у 2014 році та додає письмові пояснення на 1 (одному аркуші).

Відповідно до копії довідки військово-лікарської комісії від 04 липня 2024 року, 04 липня 2024 року проведено медичний огляд ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 та за результатами огляду ОСОБА_1 визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Відповідно до копії військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого 11 листопада 1987 року ІНФОРМАЦІЯ_5 , прийнятий на облік 15 грудня 1989 року, знятий з обліку 13 вересня 1999 року. Також з копії військового квитка вбачається, що позивач відноситься до рядового складу.

З копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення №328 від 16 грудня 2024 року, долученої до матеріалів справи за заявою представника позивача, яку вона отримала від ІНФОРМАЦІЯ_2 на свій адвокатський запит від 05 березня 2025 року №42, вбачається, що матеріали справи містять копію протоколу про адміністративне правопорушення №328 від 13 грудня 2024 року, копію постанови №20809 від 16 грудня 2024 року, які за своїм змістом аналогічні їх копіям, доданим до позовної заяви позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом. Також в матеріалах справи про адміністративне правопорушення міститься копія паспорта громадянина України на ім`я позивача, копія облікової картки до військового квитка серії НОМЕР_1 , відповідно до якого військове звання позивача солдат, склад рядовий, проходив строкову військову службу з 12 листопада 1987 року по 01 грудня 1989 року у складі військової частини пп НОМЕР_2 , № ВОС 790037 А, 01 грудня 1989 року на підставі наказу МО СРСР №341 від 27 вересня 1989 року звільнений у запас, 13 грудня 1989 року взятий на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ОСОБА_4 ), прибув із ЗСУ, 13 вересня 1999 року знятий з військового обліку, вибув у зв`язку із: які прийняті на службу до Національної поліції України, Служби судової охорони, Державного бюро розслідувань, Бюро економічної безпеки України, органів і підрозділів цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України (абз.3 п.2 ч.5 ст.37) у РОУМВС. Крім того в матеріалах справи міститься копія наказу (по особовому складу) №47 від 14 травня 2014 року Головного управління ДСНС України в Одеській області 4 державний пожежно-рятувальний загін про виключення ОСОБА_1 з кадрів ДСНС у зв`язку із закінченням строку контракту, а також копія письмових пояснень ОСОБА_1 від 13 грудня 2024 року, відповідно до яких він працював в ДСНС з 1999 по 2014 рік. Після звільнення з ДСНС за вислугою років у 2014 році був виключений з кадрів ДСНС України. Отримавши військовий квиток на руки після звільнення прийшов до ІНФОРМАЦІЯ_6 , маючи при собі витяг з наказу про звільнення, документи передав на розгляд і отримав інформацію, що він вже не підлягає постановці на облік за віком. Крім того в матеріалах справи міститься копія журналу відвідувань ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якої вбачається, що 18 червня 2024 року ОСОБА_1 відвідував ІНФОРМАЦІЯ_2 для оновлення даних, про що зазначено у відповідній графі журналу, та 04 липня 2024 року ОСОБА_1 відвідував вказаний відділ для надання результатів ВЛК, про що зазначено у відповідній графі.

Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому неодноразово продовжувалась та воєнний стан в Україні на даний час не скасовано.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно ч.3 ст.1 зазначеного Закону військовий обов`язок включає, зокрема, дотримання правил військового обліку.

Згідно з ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Згідно з ч.5 ст.33 зазначеного закону військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності визначається Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487.

Відповідно до п.19 Порядку призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.

Статтею 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

На підставі Закону України від 09 травня 2024 року №3696-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ст.210 КУпАП було викладено в новій редакції та доповнено частиною третьою, згідно якої вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті (порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку), в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Закон набрав чинності 19 травня 2024 року.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Закріплений в Конституції України принцип неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів узгоджується з міжнародно-правовими актами, зокрема Міжнародним пактом про громадянські та політичні права (стаття 15), Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (стаття 7) (абз.1 п.2 рішення Конституційного Суду України від 19 квітня 2000 року за № 6-рп/2000).

Принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абз.2 п.2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року за №1-рп/1999).

Частиною 2 ст.58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Частиною 1 ст.64 Конституції України закріплено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені, зокрема ст. 58 цієї Конституції (ч. 2 ст. 64 Конституції України).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ст.8 Конституції України).

Згідно зі ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

З огляду наведених обставин, оскільки до 19 травня 2024 року ч.3 ст.210 КУпАП у чинному законодавстві України не існувало, особа не може нести відповідальність за ч.3 ст.210 КУпАП за вчинення (не вчинення) відповідних дій до цієї дати.

Отже у разі притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП положення останньої можуть застосовуватися до правопорушень вчинених з 19 травня 2024 року з дати набрання чинності закону, яким введено в дію цю норму.

Відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжено на підставі Указу Президента України №469/2024 від 23 липня 2024 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, дія якого неодноразово продовжувалась та на теперішній час воєнний стан в Україні не скасований.

Отже, станом на дату винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності 16 грудня 2024 року діяв особливий період.

Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку (ст. 210). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 13 грудня 2024 року за №328, на підставі якого була винесена постанова №20809 від 16 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП, вбачається, що позивачеві ОСОБА_1 інкримінується у вину вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення:

- вимоги п. 1.1 Правил військового обліку, згідно якого військовозобов`язані повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання у відповідних районних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки;

Такі дії посадової особи свідчать про порушення ним процедурних приписів законодавства України при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Щодо порушення позивачем ОСОБА_1 вимоги п.1.1 Правил військового обліку, згідно якого він повинен перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання у відповідних районних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки суд зазначає наступне.

У постанові відповідач зазначив, що ОСОБА_1 14 травня 2014 року звільнився з Державної Служби з Надзвичайних ситуацій, однак у семиденний строк, передбачений п.1.1. Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відповідно до якого військовозобов`язані повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання у відповідних районних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, не став на облік, заяву про прийняття на облік не подав в ІНФОРМАЦІЯ_3 , потім в ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого на військовому обліку не перебував. 18 червня 2024 року ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних, але заяву про прийняття на військовий облік не подав. 04 липня 2024 року ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для надання висновку ВЛК, але заяву про прийняття на військовий облік не подав, чим порушив вимоги п. 1.1 Правил військового обліку.

Згідно з п.п.1 п.1 Правил військового обліку призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (в редакції станом на час події 14 травня 2014 року) взяттю на військовий облік призовників та військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах підлягали громадяни України, звільнені зі служби начальницького та рядового складу Міністерства внутрішніх справ України, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту (крім осіб, прийнятих на службу цивільного захисту у порядку, визначеному Кодексом цивільного захисту України, до проходження строкової військової служби), Державної кримінально-виконавчої служби України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Водночас відповідно до ч.3 ст.37 вказаного Закону призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік.

При цьому в редакції вказаного закону від 08 травня 2014 року ч.3 ст.37 Закону викладена у наступній редакції: призовники та військовозобов`язані після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік.

Частиною 10 ст.38 цього ж закону в семиденний строк на військовозобов`язаних покладався лише обов`язок особисто повідомити орган, де вони перебувають на військовому обліку, у разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади.

Відповідно до ч.7 ст.1 закону (в редакції станом на час події 14 травня 2014 року та по теперішній час) забезпечення виконання військового обов`язку громадянами України покладається на органи, утворені відповідно до законів України незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень.

Відповідно до п.22 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (набуття чинності 16 травня 2024 року) резервісти та військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані (адресу місця проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані) через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або місцезнаходження чи відповідному підрозділі розвідувальних органів України, Центральному управлінні або регіональному органі СБУ. Резервісти та військовозобов`язані, у яких відсутній (які втратили) військово-обліковий документ, уточнюють свої облікові дані (адресу місця проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані) у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або місцезнаходження чи відповідному підрозділі розвідувальних органів, Центральному управлінні або регіональному органі СБУ, де вони перебувають на військовому обліку. У такому разі під час уточнення облікових даних їм оформляється військово-обліковий документ.

З урахування викладеного ОСОБА_1 у визначені строки звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто, 18 червня 2024 року та 04 липня 2024 року надав висновок про проходження ВЛК.

При дослідженні матеріалів справи факт того, що позивач порушив правила військового обліку, судом не встановлено, доказів вжиття органами, на які покладається обов`язок забезпечення виконання військового обов`язку громадянами України, відповідних заходів щодо взяття позивача ОСОБА_1 , як військовозобов`язаного на військовий облік з 14 травня 2014 року, суду не надано.

З огляду на зазначене, станом на дату винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП останній не міг вчинити правопорушення, а саме порушення вимог п.1.1. Правил військового обліку, оскільки відсутня подія.

Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року в справі № 640/11468/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року в справі № 400/1510/19, від 05 липня 2022 року в справі № 522/3740/20, від 27 вересня 2022 року в справі № 320/1510/20, від 03 жовтня 2022 року в справі №400/1510/19, від 01 листопада 2022 року в справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року в справі № 500/26/22.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Водночас відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 9 ст. 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП стосовно ОСОБА_1 не могло бути розпочато, а розпочате підлягало закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 605 гривень 60 коп., що підтверджується відповідною квитанцією, доданою до позовної заяви.

З урахуванням зазначених процесуальних норм сплачений позивачем судовий збір у вказаній сумі підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача рішенням якого порушені права останнього.

На підставі викладеного, керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст.9, 2101 ч.3, 247, 292, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 19, 20, 72, 77, 139, 243, 244, 245, 246, 250, 268, 286, 295 КАС України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Юраш Ірини Олександрівни до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову №20809 від 16 грудня 2024 року про визнання винним та накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 09 серпня 2000 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

У відповідності до положень ч.2 ст.251 КАС України у разі проголошення тільки скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення видаються копії скороченого судового рішення.

У відповідності до ч.1 ст.272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 283-1, 283-2, 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Надєр Л.М.

Рішення набуло законної сили «____» __________________20__ року.