Справа № 670/751/24
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 670/751/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Стефанишин С.Л.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

06 травня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) звернувся до суду Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про скасування постанови головного спеціаліста Віньковецького сектору Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області Садловської Анжели Станіславівни, ПН МХМ 001337 від 11.09.2024 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн на громадянина держави Ізраїль ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ) за порушення частини 2 статті 203 КУпАП.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.02.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.02.2025 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції безпідставно врахував таке, що не набрало законної сили, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.01.2025 у справі №670/795/24 яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення Головного спеціаліста Віньковецького сектору Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області Садловської Анжели Станіславівни номер 016516 від 11.09.2024.

Позивач зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається, на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Однак, у матеріалах адміністративної справи будь-яких допустимих доказів, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП, окрім оскаржуваної постанови, немає. Уповноваженою особою відповідача не приєднано до постанови доказів перевищення позивачем строку перебування іноземців на території України.

Також, позивачу не було надано можливості належним чином підготуватись до розгляду справи про адміністративне правопорушення, зібрати та надати докази на свою користь, передбачені ст. 251 КУпАП, а також скористатись професійною правничою допомогою, оскільки розгляд цієї справи було проведено відразу після складання протоколу про адміністративне правопорушення, за пів години після його виявлення, без свідків і без відеофіксації. Позивач був позбавлений права на послуги перекладача, права на професійну правничу допомогу та права надати детальні пояснення та докази на підтвердження обставин загрози його життю і здоров`ю в Державі Ізраїль, та перебування доньки (наявність фактичної сім`ї) на території України, оскільки українською мовою володіє на початковому рівні, а на письмі володіє лише івритом.

Крім того, відповідач не встановив особу, щодо якої прийнято оскаржувану постанову. Заходи з ідентифікації та верифікації особи позивача не проводились.

Так, прізвище позивача в українській транскрипції вимовляється, пишеться і читається як ОСОБА_6 . Натомість, у постанові притягнено до адміністративної відповідальності особу з прізвищем МОЛКАНДОВЕ. В описовій частині постанови невірно зазначено рік народження особи 972-й рік. Адресою місця його проживання у Постанові вказано АДРЕСА_1 . Натомість позивач стверджує, що ніколи за цією адресою не проживав, і що йому не відомо де, в якому районі міста Київ, вулиця з такою назвою розташована. Фактичним місцем його проживання є АДРЕСА_2 .

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що позивач порушив правила перебування на території України, а саме перебування строком 90 днів протягом 180 днів. Так, позивач 8 років проживав на території України нелегально, жодних дій з метою легалізації не вчиняв.

Особа позивача при складанні постанови встановлена за паспортом громадянина Ізраїлю, перевищення терміну перебування в Україні доводиться останньою відміткою в`їзду в паспорті позивача, на підставі виявленого перевищення терміну перебування в Україні складені протокол та постанова, позивач не скористався правом на залучення перекладача, відомості щодо особи записані вірно, обставини перевищення терміну перебування в Україні суб`єктом владних повноважень встановлені вірно, склад адміністративного правопорушення за ч. 2 статті 203 КУпАП встановлено на підставі вищевказаних фактів та підтверджується матеріалами справи, вказане порушення позивач не заперечує і не спростовує. Працівниками відповідача не порушено правил транслітерації при складанні протоколу. Також, на сайті ДМС наявна функція перевірки правильності написання транслітерації. Відповідно до вищевказаної функції, ім`я та прізвище з наданого паспорту іноземця для виїзду за кордон записані вірно.

Також відповідач вказав, що наданими правами позивач не скористався, про залучення перекладача, адвоката, відеозйомки, свідків не клопотав.

Згідно із ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе подальший апеляційний розгляд даної справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 є громадянином Держави Ізраїль, що підтверджується копією його паспорту громадянина Держави Ізраїль № НОМЕР_1 , виданим 02.05.2016 Рішон-Ле-Ціон з датою закінчення строку його дії 01.05.2026.

Згідно ксерокопії вказаного паспорта ОСОБА_7 в`їхав на територію України 03.12.2016.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ПР МХМ 001337, складеного 11.09.2024, 11.09.2024 о 11.00 за адресою: с-ще Віньківці Хмельницького району Хмельницької області під час відпрацювання на території селища Віньківці спільно з працівниками правоохоронних органів було виявлено громадянина Ізраїль ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, а саме: вчасно не залишив територію України після закінчення відповідного терміну перебування. Місце скоєння правопорушення: с-ще Віньківці Хмельницького району Хмельницької області, за що передбачена відповідальність відповідно до частини 2 статті 203 КУпАП.

На підставі вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, 11.09.2024 завідувачем Віньковецького сектору Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області Белінською В.Л. було розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МХМ №001337, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 2 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн.

Також 11.09.2024 Головним спеціалістом Віньковецького сектору Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області ОСОБА_8 прийнято, а завідувачем Віньковецького сектору Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області Белінською В.Л. затверджено, рішення № 016516 від 11.09.2024 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, згідно якого вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Ізраїль ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та зобов`язати його покинути територію України до 10.10.2024.

Крім того, позивачу заборонено в`їзд на територію України до 11.09.2027.

З метою забезпечення виконання положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Ізраїль ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ) 20-08-1972 та зобов`язати його покинути територію України у термін до 10.10.2024.

Згідно із рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.01.2025 у справі №670/795/24, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.04.2025, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення № 016516 від 11.09.2024 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

Також позивач не погодився із постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МХМ №001337 від 11.09.2024 та звернувся до суду із вказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у ході розгляду справи підтверджено факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП, а також дотримання порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності за таке порушення, що свідчить про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Стаття 4 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (Закон №3773-VI) наводить вичерпний перелік підстав, за яких іноземець може перебувати на території України легально.

Відповідно до ст. 17 Закону № 3773 іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Вказаною нормою визначено, що продовження строку перебування в Україні здійснюється на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та поданих документів в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В той же час, невиконання вимог статті 4 вищевказаного Закону має наслідком застосування пункту 14 частини 1 статті 1 Закону №3773-VI, яким визначено, що нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Тривале невчинення жодних дій з метою легалізації на території України, а також, тривале зволікання з виїздом за межі території України після закінчення терміну легального перебування призвели до відповідного правового наслідку, а саме, позивач в цій справі набув статус нелегального мігранта.

Відповідно до Порядку продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, що затверджене Постановою КМУ від 15.02.2012 №150 (Порядок №150), іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:

1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи у разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;

2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено законодавством та міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Частиною 2 статті 203 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, у виді штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, іноземці або особи без громадянства мають підтверджувати законність свого перебування на території України.

У постановах від 23.01.2020 у справі №343/2242/16, від 10.10.2019 у справі №2340/2910/18, від 12.08.2020 у справі №755/14023/17, від 13.10.2021 у справі №263/14519/20, від 13.04.2021 у справі №211/1113/18, від 26.01.2022 у справі №200/9761/20-а Верховний Суд зазначає, що саме на іноземця покладені передбачені діючим законодавством обов`язки щодо оформлення права на проживання (перебування) в Україні, а за відсутності волевиявлення та здійснення будь-яких дій такої особи з метою легалізації на території України (щонайменше звернення до міграційних органів з цього приводу), вказані права не можуть бути реалізовані шляхом незастосування державними органами до цієї особи наслідків незаконного перебування в Україні всупереч діючого законодавства.

Позивач є громадянином Держави Ізраїль, що підтверджується копією його паспорту громадянина Держави Ізраїль № НОМЕР_1 , виданим 02.05.2016 Рішон-Ле-Ціон з датою закінчення строку його дії 01.05.2026. Згідно ксерокопії вказаного паспорта ОСОБА_3 в`їхав на територію України 03.12.2016, та тривалий час проживає в Україні.

Матеріали справи не містять, а позивачем не надано жодних доказів та підтвердження наявності законних підстав перебування на території України протягом 8 років, а також вжиття ним протягом 8 років заходів для продовження строку перебування на території України у визначеному законом порядку.

Варто зауважити, що бажаючи залишитись на території України, позивач мав би вчиняти активні та юридично значимі дії, спрямовані на легалізацію його статусу на території України. Проте, позивач вчиняв тривалу бездіяльність протягом 8 років після перевищення терміну перебування на території України, що призвело до співмірної реакції держави на порушення іноземцем вимог міграційного законодавства.

При цьому, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, позивач фактично не заперечує щодо допущеного ним перевищення строку легального перебування на території України та переходу його на нелегальне становище. Доводи позивача стосуються лише допущених, на його думку, порушень, що мали місце в ході оформлення рішення про примусове його повернення, зокрема, невірно зазначених адреси, перекладу ПІБ, незалучення перекладача та адвоката, тощо.

Щодо доводів апелянта про відсутність будь-яких доказів перевищення ним строку перебування на території України, судова колегія відзначає, що в матеріалах справи наявна копія паспорту громадянина Держави Ізраїль № НОМЕР_1 , виданого 02.05.2016 рок Рішон-Ле-Ціон з датою закінчення строку його дії 01.05.2026, який містить візову відмітку про останній в`їзд позивача на територію України, що мало місце 03.12.2016 через КПП "Бориспіль". З вказаного часу позивач територію України не залишав.

Також суд враховує, що обставини з приводу недотримання позивачем міграційного законодавства, що стали підставою для прийняття як рішення про примусове повернення, так і підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про адміністративне стягнення, досліджувались судом у справі №670/795/24 під час розгляду позовної заяви ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення № 016516 від 11.09.2024 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

Згідно із рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.01.2025 у справі №670/795/24, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.04.2025, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення № 016516 від 11.09.2024 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вірно зауважив позивач, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.01.2025 у справі №670/795/24 не набрало законної сили станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції.

Водночас, на час апеляційного розгляду даної справи вказане рішення набрало законної сили, а тому обставини, встановлені під час розгляду справи №670/795/24, мають преюдиційне значення при вирішенні даної справи.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про допущення відповідачем процедурних порушень під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності, колегія суддів зазначає наступне.

Абзацом 1 статті 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення міститься підпис позивача під поясненнями, згідно яких він пояснив, що «Вчасно не залишив територію України у зв`язку із загрозою життю і здоров`ю в Ізраїлі та перебуванням доньки на території України. Послуг перекладача не потребує, українську мову розуміє, адвокат залучався».

Також, особистий підпис відповідача міститься у постанові про накладення на останнього адміністративного стягнення, який підтверджує отримання ним копії оскаржуваної постанови.

Встановлено, що позивач не заявляв жодних клопотань про залучення перекладача під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про притягнення до відповідальності.

Наведене спростовує доводи позивача про позбавлення його можливості зібрати та надати докази на свою користь, а також скористатись професійною правничою допомогою.

У ході розгляду справи №670/795/24 також встановлено, що позивач проживає на території України понад 8 років, займався бізнесом. Згідно листа ГУНП в Хмельницькій області, Хмельницького районного управління поліції, відділення поліції 3, сектору поліцейської діяльності №1, позивач особисто звертався на гарячу лінію ГУНП та отримував консультацію в порядку роз`яснення чинних норм законодавства, звертався в органи опіки, спілкувався по телефону, повідомляв про відсутність зв`язків з цивільною дружиною та дитиною, отримував консультацію стосовно чинного законодавства. Позивач отримував на території України медичні послуги, а саме проходив лікування у зв`язку, що засвідчується консультативним заключенням ТОВ "Медичний центр "Медспорт Україна", в якому зазначено відомості про особу позивача, що стосуються його освіти, наявності інших дітей з наданої ним же інформації без участі перекладача.

Вказані обставини, в повному обсязі спростовують твердження апелянта про незнання ним української мови під час прийняття рішення про примусове його повернення до країни походження та повністю спростовуються доказами, які наявні в матеріалах справи та були надані самим позивачем.

Оскаржувана постанова виносилось відповідачем після ідентифікації особи позивача відповідно до його паспорта громадянина Держави Ізраїль № НОМЕР_1 від 02.05.2016.

Згідно із Правилами транслітерації, що затверджені постановою КМУ від 27.01.2010 №55 «Про впорядкування транслітерації українського алфавіту латиницею». ОСОБА_9 записується як М, О записується як О, Л записується як L, К записується як K, А записується як A, Н записується як N, Д записується як D, О записується як О, В записується як V, E записується як E.

Відтак, вказане у паспорті позивача прізвище латиницею MOLKANDOVE за Правилами транслітерації на українській мові пишеться МОЛКАНДОВЕ.

До того ж, на сайті ДМС наявна функція перевірки правильності написання транслітерації, використання якої підтверджує дотримання відповідачем правил транслітерації при складанні вказаного протоколу та оскаржуваної постанови.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що в оскаржуваній постанові прізвище позивача також вказане латиницею MOLKANDOVE, що унеможливлює обґрунтовані сумніви у помилковості проведеної ідентифікації позивача у цій частині.

Допущена помилка у році народження позивача вірно розцінена судом першої інстанції як арифметична описка, яка не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Адресою місця проживання позивача у постанові вказано АДРЕСА_1 .

Натомість позивач стверджує, що ніколи за цією адресою не проживав, фактичним місцем його проживання є АДРЕСА_2 .

Суд зауважує, що у даному випадку адреса фактичного місця проживання позивача в Україні не є визначальною для його ідентифікації, а можлива помилка відповідача жодним чином не спростовує допущення позивачем порушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач довів факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП, а також дотримання порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності за таке порушення, що свідчить про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.