Справа № 500/5689/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/5689/24 пров. № А/857/32966/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Тернопільської міської ради на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року (головуючий суддя: Осташ А.В., місце ухвалення - м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом керівника Тернопільської окружної прокуратури в інтересах Департаменту культури та туризму Тернопільської обласної військової адміністрації до Тернопільської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

керівник Тернопільської окружної прокуратури в інтересах Департаменту культури та туризму Тернопільської обласної військової адміністрації, 19.09.2024 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати Тернопільську міську раду укласти охоронний договір з Департаментом культури та туризму Тернопільської обласної військової адміністрації щодо пам`ятки архітектури місцевого значення «Житловий будинок 1898» нежитлової будівлі на вул. І. Франка, 3 у м. Тернопіль, яка взята на облік як об`єкт культурної спадщини відповідно до рішення Тернопільського облвиконкому від 29.01.1988 № 32, охоронний номер № 256М.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Тернопільською окружною прокуратурою при виконанні повноважень, визначених у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру», виявлено порушення інтересів держави у сфері охорони культурної спадщини. Так, прокуратурою встановлено, що будівля за адресою вул. І. Франка, 3 у м. Тернопіль, взята на облік як об`єкт культурної спадщини відповідно до рішення Тернопільського облвиконкому від 29.01.1988 № 32, охоронний номер № 256М.

Зазначає, що обов`язок укладання охоронного договору покладається саме на власників пам`ятки, а не на орган охорони культурної спадщини і саме від власників повинна виходити ініціатива укладення охоронних договорів. Проте, відповідач, у порушення вимог статі 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини», не уклав охоронного договору з Департаментом культури та туризму Тернопільської обласної військової адміністрації, а останній відмовився звертатись до суду з відповідним позовом, що зумовило звернення прокуратури до суду з цим позовом в інтересах держави.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року позов задоволено.

Зобов`язано Тернопільську міську раду укласти охоронні договори з Департаментом культури та туризму Тернопільської обласної військової адміністрації щодо пам`ятки архітектури місцевого значення «Житловий будинок 1898» нежитлової будівлі на вул. І. Франка, 3 у м. Тернопіль, яка взята на облік як об`єкт культурної спадщини відповідно до рішення Тернопільського облвиконкому від 29.01.1988 № 32, охоронний номер № 256М.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на те, що всупереч принципам та завданням адміністративного судочинства, вимогам, які встановлені чинним законодавством щодо повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що в спірних правовідносинах, зобов`язання щодо укладення охоронного договору та забезпечення збереження переданого інвестору об`єкту інвестицій за умовами інвестиційного договору від 06.12.2022 № 56, покладено на ТОВ «ТЕР ІНВЕСТ КОРПОРЕЙШН».

Позивач, 11.03.2024 подав відзив на апеляційну скаргу в якій просив апеляційну скаргу відхилити.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що позачерговою п`ятдесят шостою сесією Тернопільської міської ради прийнято рішення № 6/156/3 від 10.02.2015 «Про надання згоди на прийняття у власність територіальної громади міста Тернопіль цілісного майнового комплексу Державного закладу «Відділкова клінічна лікарня станції Тернопіль ДТГО «Львівська залізниця», яким погоджено безкоштовне прийняття цілісного майнового комплексу Державного закладу «Відділкова клінічна лікарня станції Тернопіль ДТГО «Львівська залізниця» в комунальну власність територіальної громади міста Тернополя.

Рішенням шістдесятої сесії Тернопільської міської ради від 30.06.2015 № 6/60/19 доповнено п. 1 рішення сесії міської ради від 10.02.2015 № 6/156/3 «Про надання згоди на прийняття у власність територіальної громади міста Тернопіль цілісного майнового комплексу Державного закладу «Відділкова клінічна лікарня станції Тернопіль ДТГО «Львівська залізниця» словами: «із зобов`язанням використовувати цілісний майновий комплекс Державного закладу «Відділкова клінічна лікарня станції Тернопіль ДТГО «Львівська залізниця» за цільовим призначенням.

Відповідно до п. 12 розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2015 № 887-р «Про передачу цілісних майнових комплексів державних закладів охорони здоров`я у власність (спільну власність) територіальних громад» державний заклад «Відділкова клінічна лікарня станції Тернопіль ДТГО «Львівська залізниця» передано у власність територіальної громади м. Тернополя.

Рішенням сесії міської ради від 24.11.2015 № 7/2/10, відповідно до Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», ст. 28 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», на виконання рішення сесії міської ради від 10.02.2015 № 6/156/3 «Про надання згоди на прийняття у власність територіальної громади міста Тернопіль цілісного майнового комплексу Державного закладу «Відділкова клінічна лікарня станції Тернопіль ДТГО «Львівська залізниця», враховуючи рішення виконавчого комітету від 11.02.2015 «Про включення до мережі та фінансування Державного закладу «Відділкова клінічна лікарня станції Тернопіль ДТГО «Львівська залізниця», висновки постійної комісії міської ради з питань місцевого самоврядування, законності, правопорядку, регламенту та депутатської діяльності прийнято у комунальну власність територіальної громади м. Тернополя цілісний майновий комплекс Державного закладу «Відділкова клінічна лікарня станції Тернопіль ДТГО «Львівська залізниця» та затверджено акт прийняття-передачі цілісного майнового комплексу у комунальну власність.

Встановлено, що вказаний об`єкт нежитлова будівля на вул. І. Франка, 3 у м. Тернопіль є об`єктом культурної спадщини, а саме пам`яткою архітектури місцевого значення «Житловий будинок 1898», взятим на облік як об`єкт культурної спадщини відповідно до рішення Тернопільського облвиконкому від 29.01.1988 № 32 та якому присвоєно охоронний номер № 256М.

Згідно з інформацією Департаменту культури та туризму Тернопільської обласної державної адміністрації, Тернопільською міською радою охоронного договору на пам`ятку архітектури місцевого значення 1898 року на вул. І. Франка, 3 в м. Тернопіль з Департаментом не укладено.

Наведене, свідчить про порушення інтересів держави у сфері охорони культурної спадщини, що і зумовило звернення керівника Тернопільської окружної прокуратури в інтересах Департаменту культури та туризму Тернопільської обласної військової адміністрації до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на Тернопільську міську раду, як власника об`єкта культурної спадщини, покладається обов`язок укладення охоронного договору.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Частинами четвертою та п`ятою статті 54 Конституції України визначено, що культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.

Законом України від 20 вересня 2006 року № 165-V «Про ратифікацію Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи» ратифіковано Конвенцію про охорону архітектурної спадщини Європи від 03 жовтня 1985 року (далі - Конвенція), відповідно до статті 3 якої кожна Сторона зобов`язується:

- вживати правових заходів для охорони архітектурної спадщини;

- за допомогою таких заходів і діючих в кожній державі або кожному регіоні процедур, забезпечити охорону пам`яток, архітектурних ансамблів та визначних місць.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулюються Законом України «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закон № 1805-ІІІ).

Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що нежитлова будівля на вул. І. Франка, 3 у м. Тернопіль є об`єктом культурної спадщини, а саме пам`яткою архітектури місцевого значення «Житловий будинок 1898», взятим на облік як об`єкт культурної спадщини відповідно до рішення Тернопільського облвиконкому від 29.01.1988 № 32 та якому присвоєно охоронний номер № 256М.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником цієї будівлі є територіальна громада м. Тернополя в особі Тернопільської міської ради, що сторонами не заперечується.

Згідно з частинами першою та другою статті 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.

Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує як найменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.

Статтею 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

Частиною третьою статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Аналіз наведених вище правових норм встановлює обов`язок для усіх власників пам`ятки чи її частини укласти охоронний договір з відповідним органом культурної спадщини, після переходу права власності на нього.

Охоронний договір, укладений на підставі статті 23 Закону № 1805-ІІІ є адміністративним договором. В силу приписів пункту 4 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів.

Застосовуючи норми цієї статті, Верховний Суд у постанові від 23.12.2019 у справі № 806/1536/18 виснував, що укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.

На виконання вимог Закону № 1805-ІІІ Кабінет Міністрів України 28 грудня 2001 року постановою № 1768 затвердив Порядок укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини (далі - Порядок №1768).

Відповідно до пунктів 1, 2 та 5 Порядку № 1768, охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини (далі - пам`ятка) чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована.

Власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.

В охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.

Вищезгадані положення законодавства встановлюють строк у один місяць для укладення власником об`єкта культурної спадщини охоронного договору. Цей строк встановлюється або з моменту отримання такого об`єкту у власність, або, якщо статус щойно виявленого об`єкта культурної спадщини надано пізніше, - з дня отримання власником повідомлення уповноваженого органу про набуття правового статусу щойно виявленого об`єкта.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що саме юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 826/4605/16, від 08 травня 2024 року у справі № 240/17530/23, від 28 листопада 2024 року у справі № 580/6572/22, від 20 січня 2025 року у справі № 120/10793/22.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що Департамент культури та туризму Тернопільської обласної військової адміністрації неодноразово звертався до відповідача з листами (копії яких додані до матеріалів справи), щодо вжиття термінових заходів для укладення охоронного договору на пам`ятку архітектури місцевого значення житловий будинок 1898 року на вул. І. Франка, 3 у м. Тернопіль. Однак відповідач жодним чином не відреагував на вказані звернення.

Таким чином, за наведеного правового регулювання та обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у цій справі, Тернопільська міська рада, як власник об`єкта культурної спадщини, протягом одного місяця з моменту отримання такого об`єкта, зобов`язана була укласти охоронний договір з органом охорони культурної спадщини.

Доводи апелянта, як підставу для не укладення охоронного договору, про те, що Тернопільська міська рада не мала доступу до нежитлового приміщення по вул. І. Франка, 3 у м. Тернополі, оскільки таке перебувало в користуванні ТзОВ «БОНУСМЕДІКУС» на підставі договору оренди № 48 від 01.04.2017, не заслуговують на увагу.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що такі приміщення звільнені за рішенням господарського суду Тернопільської області від 20.01.2023 у справі № 921/422/22, яке набрало законної сили та в примусовому порядку виконані державним виконавцем 15.05.2024 (а. с. 49 зворот-53).

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що саме ТОВ «ТЕР ІНВЕСТ КОРПОРЕЙШН» є належним відповідачем у справі та уповноваженою особою на укладення охоронного договору, на підставі інвестиційного договору № 56 від 06.12.2022, укладеного між виконавчим комітетом Тернопільської міської ради, Управлінням обліку і контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕР ІНВЕСТ КОРПОРЕЙШН», додаткової угоди № 1 від 08.08.2024 до інвестиційного договору 06.12.2022 № 56 щодо реконструкції існуючої нежитлової будівлі на вул. Івана Франка, 3 у м. Тернопіль, суд апеляційної інстанції вважає помилковими. Оскільки, ТОВ «ТЕР ІНВЕСТ КОРПОРЕЙШН» не є власником чи користувачем нежитлової будівлі на вул. І. Франка, 3 у м. Тернопіль, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому в силу приписів ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» на нього не може бути покладено обов`язку щодо укладення охоронного договору з органом охорони культурної спадщини.

Суд апеляційної інстанції вважає, що ухилення власником пам`ятки архітектури місцевого значення Тернопільською міською радою від укладення охоронного договору порушує інтереси щодо збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність.

Підтвердженням цього є численні звернення Тернопільської окружної прокуратури, які наявні в матеріалах справи.

Крім цього, відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, за № 0000115 від 13.12.2022, внесено відомості про вчинення службовими особами Тернопільської міської ради факту замаху пошкодження об`єкту культурної спадщини пам`ятки архітектури місцевого значення, що за адресою: вул. Ів. Франка, 3 в м. Тернополі, під час організації та проведення конкурсу із пошуку інвесторів для реконструкції вказаної нежитлової будівлі тимчасового проживання, реабілітації та відновлення фізичного і психологічного здоров`я внутрішньо переміщених та соціально незахищених осіб з вбудованими приміщеннями громадського призначення, надбудовою житлових квартир та влаштування підземного паркінгу за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 298 КК України (а. с. 32 зворот).

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог керівника Тернопільської окружної прокуратури щодо зобов`язати Тернопільську міську раду укласти такі охоронний договір з Департаментом культури та туризму Тернопільської обласної військової адміністрації щодо пам`ятки архітектури місцевого значення «Житловий будинок 1898» нежитлової будівлі на АДРЕСА_1 , яка взята на облік як об`єкт культурної спадщини відповідно до рішення Тернопільського облвиконкому від 29.01.1988 № 32, охоронний номер № 256М.

Таким чином, апеляційна скарга Тернопільської міської ради не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 139 КАС України, судові витрати не підлягають розподілу, оскільки у цій справі обидві сторони є суб`єктами владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Тернопільської міської ради залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року у справі № 500/5689/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін