Справа № 202/7627/24
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 травня 2025 року м. Дніпросправа № 202/7627/24
(суддя Доценко С.І., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року у справі №202/7627/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови щодо притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11 червня 2024 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції в якому, просить суд:

- скасувати постанову серії ДП18 №673403 від 04.06.2024 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 гр. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП;

- закрити провадження в адміністративній справі про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП;

- стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 6000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.126 КУпАП, оскільки позивач не знав про те, що судовим рішенням його було позбавлено права керування транспортними засобами станом на 1 рік. Також, позивач зазначає про те, що працівниками патрульної поліції його зупинено протиправно.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що на момент складання оскаржуваної постанови, позивач керував транспортним засобом будучи позбавленим права керувати транспортним засобом строком на 1 рік, що було з`ясовано поліцейськими при перевірці його документів, що вказує на наявність обґрунтованих підстав для притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення за ч.4 ст. 126 КУпАП.

Також, судом зауважено, що доводи позивача про незаконність зупинки транспортного засобу та незаконність вимог про перевірку документів є помилковими так як дії поліції при зупинці транспортного засобу під керуванням позивача та перевірка документів були обумовлені п.7 ст.8 Закону України « Про правовий режим воєнного стану» та Постановою КМ України від 29.12.2021 № 1456, при цьому відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 25 вересня 2019 року у справі №127/19283/17 (адміністративне провадження №К/9901/17925/18), Верховний Суд наголосив, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Крім того, визнавано безпідставними доводи позивача про те, що він не знав про судове рішення про позбавлення його права керувати транспортним засобом, оскільки із постанови суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 КУПАП встановлено, що він належним чином повідомлявся про судовий розгляд в Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська, проте не з`явився, а тому позивач мав можливість дізнатись про результати судового розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суб`єктивною стороною правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП є умисел, тобто особа повинна усвідомлювати, що будучи позбавленою права керування транспортними засобами, умисно продовжує керувати транспортними засобами. Натомість, розгляд справи №202/16261/23 та винесення постанови відбулося у відсутність ОСОБА_1 та позивач не отримував жодних повісток про виклик до суду для участі у розгляді справи №202/16261/23, рішення суду не отримував. Позивач не знав і не міг знати про прийняте рішення, копія якого йому не вручена і він з ним не ознайомлений. Про наявність вказаної постанови суду дізнався лише 04.06.2024 року від працівників поліції при складанні постанови. Вказані обставини свідчать про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.126 КУпАП. Зазначає позивач і про відсутність правових підстав для зупинки його транспортного засобу.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, відповідач зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що згідно з постановою серії ДП18 №673403 від 04.06.2024, складеною посадовою особою патрульної поліції, 04.06.2024 року о 09:25 хв. в м. Лиман Краматорський район, Донецька область, по вул. Комунальна, біля буд. 8 позивач керував транспортним засобом ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування, чим порушив вимоги 2.1 «а» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.4 ст. 126 КУпАП (а.с.13).

Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачене адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини 4 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 2.1 «а» розділу 2 ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не заперечує факт керування 04.06.2024 року транспортним засобом.

Згідно з постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2023 року прийнятою у справі №202/16261/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. (а.с.68).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.01.2025 року апеляційну скаргу захисника Данильчука Сергія Григоровича в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишено без задоволення. Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2023 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає (а.с. 71-74).

Відповідно до положень статті 291 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.

З викладених обставин вбачається, що постанова Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2023 року прийнята у справі №202/16261/23, якою ОСОБА_1 позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік набрала законної сили після її перегляду в апеляційному порядку - 07.01.2025 року.

Зважаючи на те, що наслідком апеляційного перегляду постанови Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська від 01.11.2023 року прийнятої у справі №202/16261/23, ця постанова була залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.01.2025 року, суд апеляційної інстанції вважає, що станом на дату прийняття відповідачем постанови серії ДП18 №673403 від 04.06.2024 про накладення адміністративного стягнення підстав для застосування постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2023 року у справі №202/16261/23 не було, оскільки вона не набрала законної сили, як наслідок постанова серії ДП18 №673403 від 04.06.2024 року є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому, суд апеляційної інстанції приймає до уваги й те, що статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Натомість, відповідач не виконав свій обов`язок щодо доведення правомірності прийнятої ним постанови серії ДП18 №673403 від 04.06.2024 року, оскільки не надав суду доказів вчинення позивачем правопорушення за яке його притягнуто до відповідальності, зокрема відеофіксації вчинення позивачем правопорушення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

При цьому згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Щодо вимог позивача в частині стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у сумі 6000 грн та сплаченої суми судового збору, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 605,60 грн. за подання адміністративного позову та 908,40 грн. за подання апеляційної скарги.

Таким чином, наявні підстави для стягнення судових витрат позивача зі сплати судового збору у розмірі 1514 грн.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає :

Приписами ч. 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04, п. 269).

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що на обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи позивач подав суду першої інстанції договір про надання правової допомоги від 05.06.2024 року, додаток №1 до договору, ордер на надання правничої допомоги.

Загальна вартість послуг адвоката складає 6000 грн.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що справа № 202/7627/24 є типовою, з великою кількістю судової практики з аналогічних спорів, а тому не потребує особливих адвокатських знань та вмінь, в наслідок чого заявлений розмір правничої допомоги є завищеним.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, предмет спору, заявлені позовні вимоги, зміст позовної заяви, складність справи та обсяг доказів, складність та обсяг наданих адвокатом послуг, час, витрачений на надання послуг, значення справи для сторони, апеляційний суд зазначає про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 грн, що є співмірним зі складністю справи та відповідає принципу справедливості.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року у справі №202/7627/24 - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №673403 від 04.06.2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП.

Провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 травня 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва