Справа № 160/11589/25
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

07 травня 2025 рокуСправа №160/11589/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, перевіривши матеріали позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 до Головного правління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень про застосування фінансових санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

22.04.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 22.04.2025 року через систему Електронний суд позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 до Головного правління ДПС у Дніпропетровській області, представник позивача просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №50769/04-36-09-01/ від 07.08.2024 року у вигляді штрафу в розмірі: 17 000,00 грн. за реалізацію тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка; 17000,00 грн. за реалізацію тютюнових виробів без наявності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує про те, що вона, як суб`єкт господарювання на момент складення працівниками поліції про протоколу адміністративне правопорушення серія ВАД № 000828 від 10.04.2024 року про притягнення її, як ФОП до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 156 КУпАП, а це станом на 10.04.2024 року позивач вже не здійснювала господарську діяльність в кафе: ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки там здійснював свою діяльність інший суб`єкт господарювання, а це ФОП ОСОБА_3 (Орендар), який уклав разом із ТОВ Павлограджилстрой-Инвест (Орендодавець). Договір оренди приміщення № від 01.04.2024 року, відповідно до умов якого орендується приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на першому поверсі, площею 200 м2, що підтверджується відповідним договором оренди. На думку представника позивача, ані в протоколі про адміністративне правопорушення серія ВАД № 000828 від 10.04.2024 року, ані в доказах прикладених до нього не має посилання на відсутність у позивача, як ФОП ліцензії на право реалізації тютюнових виробів, та не долучено доказів відсутності відповідної ліцензії у позивача, а відповідно до норм КАСУ доказування порушення останньою законодавства України покладається на органи державної влади України, які приймають рішення про стягнення з останньої штрафних санкцій. До того ж, ані в протоколі про адміністративне правопорушення серія ВАД № 000828 від 10.04.2024 року, ані в рішенні про застосування штрафних санкцій № 50769/04-36-09-01/ від 07.08.2024 року, відсутня конкретика підстав перелічених в п. 20 Постанови КМУ від 27 грудня 2010 р. № 1251 Про затвердження Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах, а саме: наприклад: була реалізація тютюнових виробів з підробленими марками акцизного податку або була реалізація тютюнових виробів, які марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України (п. 20 Постанови КМУ від 27 грудня 2010 р. № 1251), проте якщо б було зазначено, що позивач, як ФОП реалізує тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку, то відповідач повинен був би у якості доказів надати експертизу, якою би було встановлено, що це саме підроблені марки акцизного податку на такий тютюновий виріб, як тютюн Табак, а якби було б зазначено, що позивач, як ФОП реалізую тютюнові вироби, які марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України (п. 20 Постанови КМУ від 27 грудня 2010 р. № 1251), то тоді повинні були б зазначені відомості(в протоколі про адміністративне правопорушення та рішенні ДПС про накладення штрафних санкцій) та долучені докази (фото тютюнових виробів із марками (підробленими, пошкодженими)) про те, що марки тютюнових виробів, що мають такі пошкодження: пошкодження, які унеможливлюють встановлення реквізитів, передбачених абзацом сьомим пункту 5 цього Положення; наявність відкритого надриву з краю марки, розмір якого (ширина, довжина) перевищує такі значення: вертикальний надрив - 4 х 10 міліметрів; горизонтальний - 4 х 20 міліметрів; діагональний - 4 х 18 міліметрів (довжина діагонального розриву визначається як прямокутна проекція); пошкодження, внаслідок яких зменшилася довжина марки на 10 чи більше міліметрів або ширина марки - на 5 чи більше міліметрів; відсутність кута марки площею більше ніж 150 кв. міліметрів, довжина меншої сторони якого становить більше ніж 10 міліметрів. Проте все це відсутнє у доказах відповідача. Представник позивача також стверджує, що скільки рішення про застосування фінансових санкцій Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №50760/04-36-09-01/ від 07.08.2024 року та рішення про застосування фінансових санкцій Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №50769/04-36-09-01/ від 07.08.2024 року посилаються як на основний доказ на протокол адміністративне правопорушення серія ВАД №000828 від 10.04.2024 року, то враховуючи статтю 61 Конституції України (ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення) та судову практику. Таким чином представник позивача вважає, що рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області про застосування фінансових санкцій №50760/04-36-09-01/ від 07.08.2024 року та №50769/04-36-09-01/ від 07.08.2024 року є притягненням до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, а тому у даному випадку можливо застосувати юридичної відповідальності саме по рішенню про застосування фінансових санкцій Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №50760/04-36-09-01/ від 07.08.2024 року замість рішення №50769/04-36-09-01/ НОМЕР_1 від 07.08.2024 року, а тому у даному випадку потрібно визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС про застосування фінансових санкцій № 50769/04-36-09-01/ від 07.08.2024 року відповідно до статті 61 Конституції України.

За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2025 року, зазначена вище справа була розподілена та 23.04.2025 року передана судді Пруднику С.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 року означену позовну заяву було залишено без руху та надано було строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: заяви про поновлення пропущеного строку з доказами на її підтвердження, із поданням до суду доказів отримання спірних рішень та із зазначенням дати отримання рішення про застосування фінансових санкцій Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №50769/04-36-09-01/ від 07.08.2024 року у вигляді штрафу в розмірі: 17 000,00 грн. за реалізацію тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка; 17000,00 грн. за реалізацію тютюнових виробів без наявності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами.

02.05.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 01.05.2025 року через систему «Електронний суд» заява представника позивача Андрухова Дмитра Григоровича про усунення недоліків на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

В даній заяві представник позивача стверджує, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 отримала рішення про застосування фінансових санкцій Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №50769/04-36-09-01/ від 07.08.2024 року засобами поштового зв`язку лише 25.10.2024 року, а тому строк передбачений ч.2 ст.122 КАС України міг збігти лише 25.04.2025 року, а позов пред`явлений 22.04.2025 року, лист надсилався простою кореспонденцією, а тому відсутня можливість надати конверт, оскільки він не зберігся. Отже, ОСОБА_2 є представником позивача по цій справі, та не пропустив строк на усунення недоліків.

Натомість, інші недоліки позовної заяви у визначений судом п`ятиденний строк вимоги ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 року залишаються не виконаними.

Слід зазначити, що у справі, що розглядається, спірним питанням є додержання ФОП ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом про визнання протиправними та скасування рішень про застосування фінансових санкцій, без проведення процедури адміністративного оскарження.

Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються Кодексом адміністративного судочинства України.

У відповідності до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати можливість звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі, і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Таким чином, за змістом наведених процесуальних норм законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Для звернення до адміністративного суду з позовом щодо захисту прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суддя зауважує, що такі законодавчо встановлені строки звернення до адміністративного суду, не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету - якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. Водночас, не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом шестимісячного з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

При цьому слід зазначити, що повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення високої вірогідності того, що особа могла дізнатися про порушення своїх прав, зокрема, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

В свою чергу, порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретного органу, особи (або осіб) щодо неї.

Отже, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, а також відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів.

Разом з цим, спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України.

Статтею 56 Податкового кодексу України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів. Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

У постанові від 27.01.2022 у справі № 160/11673/20 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював наступний правовий висновок.

Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною 2 статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Судова палата вважає, що такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 ПК України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.1-2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд визнати протиправними та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №50769/04-36-09-01/ від 07.08.2024 року у вигляді штрафу в розмірі: 17 000,00 грн. за реалізацію тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка; 17000,00 грн. за реалізацію тютюнових виробів без наявності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами.

Слід зазначити, що судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів КАС ВС у постанові від 27 січня 2022 року у справі №160/11673/20 сформувала висновок, відповідно до якого процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У цій справі також було висловлено окрему думку, де вказано, що платник податків для захисту своїх законних прав, свобод і законних інтересів відповідно до принципу in dubio pro tributario має право на звернення до суду з позовом про оскарження рішення контролюючого органу у межах гарантованого спеціальним законом строку, встановленого сукупністю правових норм - пунктом 56.18 статті 56 та пунктом 102.1 статті 102 ПК України, а не загального, визначеного частиною другою статті 122 КАС України.

Крім того, 19 січня 2023 року Велика Палата Верховного Суду (далі також - ВП ВС) ухвалила постанову у справі № 140/1770/19 про стягнення заборгованості.

У пункті 99 цієї постанови ВП ВС виснувала, що строк давності у 1095 днів, встановлений статтею 102 ПК України, поширюється, зокрема, на право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань (пункт 102.1); стягнення податкового боргу (пункт 102.4); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (пункт 102.5); право платника податків на оскарження в суді податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу (пункт 56.18 статті 56).

При цьому у пункті 101 постанови ВП ВС зазначила про те, що норма пункту 56.18 статті 56 ПК України, встановлюючи спеціальні строки звернення до суду, є відсильною до статті 102 цього Кодексу та регулює виключно правовідносини щодо оскарження податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу.

Такий висновок ВП ВС повторила у постанові від 13 квітня 2023 року у справі № 320/12137/20 про стягнення коштів.

Отже, ВП ВС у справі про стягнення бюджетної заборгованості фактично констатувала, що строк звернення до суду у 1095 днів поширюється на право платника податків на оскарження в суді податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, аналізувала не обумовлюючи вибір правової норми наявністю чи відсутністю досудового врегулювання спору, тобто наявністю чи відсутністю адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення.

При цьому ВП ВС не вказано про відступ від правових висновків судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів КАС ВС щодо строку звернення до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій (податкового повідомлення-рішення).

В свою чергу, питання щодо строку звернення до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в межах справи №500/2276/24 було передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду ухвалою від 21 листопада 2024 року.

Разом з цим, суд зазначає, що з урахуванням вказаних вище позицій, мінімальний строк оскарження рішень про застосування штрафних санкцій складає шість місяців.

Суд зазначає, що докази здійснення позивачем адміністративного оскарження рішення про застосування фінансових санкцій Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №50769/04-36-09-01/ від 07.08.2024 року у вигляді штрафу в розмірі: 17 000,00 грн. за реалізацію тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка; 17000,00 грн. за реалізацію тютюнових виробів без наявності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, з моменту отримання позивачем рішення про застосування фінансових санкцій Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №50769/04-36-09-01/ від 07.08.2024 року у вигляді штрафу в розмірі: 17 000,00 грн. за реалізацію тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка; 17000,00 грн. за реалізацію тютюнових виробів без наявності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами необхідно обраховувати строк, протягом якого платник податків має право оскаржити ці спірні рішення.

З матеріалів справи убачається, що позивач не скористався процедурою адміністративного оскарження, однак, позивач звернувся до суду із цим позовом 22.04.2025 року (документ сформований в системі Електронний суд), тобто з пропуском шестимісячного строку.

Суд наголошує, що при наявності об`єктивної неможливості вчасного звернення до суду із відповідним позовом, саме на позивача покладається процесуальний обов`язок навести переконливі доводи щодо існування певних обставин, які слугували перешкодою для вчасного звернення до суду із наданням належних, достатніх і достовірних доказів на підтвердження своїх доводів.

У поданій до суду заяві про усунення недоліків позовної заяви на виконання вимог ухвали суду від 28.04.2025 року представник позивача стверджує, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 отримала рішення про застосування фінансових санкцій Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №50769/04-36-09-01/ від 07.08.2024 року засобами поштового зв`язку лише 25.10.2024 року, а тому строк передбачений ч.2 ст.122 КАС України міг збігти лише 25.04.2025 року, а позов пред`явлений 22.04.2025 року, лист надсилався простою кореспонденцією, а тому відсутня можливість надати конверт, оскільки він не зберігся. Отже, ОСОБА_2 є представником позивача по цій справі, та не пропустив строк на усунення недоліків.

Судом враховується, що позивач отримала рішення про застосування фінансових санкцій Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №50769/04-36-09-01/ від 07.08.2024 року засобами поштового зв`язку лише 25.10.2024 року, а тому строк передбачений ч.2 ст.122 КАС України міг збігти лише 25.04.2025 року, а позов пред`явлений 22.04.2025 року, лист надсилався простою кореспонденцією, а тому відсутня можливість надати конверт, оскільки він не зберігся.

Натомість, ч.6 ст.161 КАС України визначений обов`язок позивача у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Всупереч наведеній нормі заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду або доказів поважності його пропуску позивач не надав.

Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

З огляду на наведене, позивачу необхідно надати суду заяву про поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку чи за ініціативою суду.

При цьому, у рішенні від 04.12.1995 р. по справі "Беллет проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з метою забезпечення реалізації права позивача на доступ до правосуддя, суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення недоліків позовної заяви на 5 (п`ять) робочих днів з дня отримання копії цієї ухвали.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 160, 161, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Продовжити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви, що викладені в ухвалі суду від 28.04.2025 року.

Позивачу надати строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом подання до суду:

- заяви про поновлення строку звернення до суду.

Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію ухвали про залишення позовної заяви з руху невідкладно надіслати особі, що звернулась із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя С. В. Прудник