Справа № 420/1669/24
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/1669/24

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

10.06.2024 року;

Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення в частині призупинення виплати додаткової винагороди та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06.12.2023 р. №984 в частині призупинення виплат додаткової винагороди та щомісячної премії за листопад 2023 р.;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди та щомісячної премії за жовтень-грудень 2023 р.;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити щомісячну премію, додаткову винагороду та грошове забезпечення за жовтень - грудень 2023 р.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачка проходила військову службу за контрактом у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 на посаді діловода служби інфраструктурного забезпечення логістики військової частини НОМЕР_2 , на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 №330 від 17.11.2023, №84-РС від 25.11.2023 позивачку увільнено від займаної посади та призначено солдатом резерву взводу резерву НОМЕР_3 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , визначено такою, що справи та посаду здала і вибула до нового місця служби.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №984 від 06.12.2023 про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення розташування військової частини позивачці призупинено виплату додаткової грошової винагороди та премії за листопад 2023. Також, за період жовтень та грудень 2023 позивачці не нараховувалось грошове забезпечення, додаткова грошова винагорода та премія.

Позивачка зазначає, що факт самовільного залишення розташування військової частини спростовується хворобою (незадовільним станом) військовослужбовиці та її зверненням за медичною допомогою. При цьому, про обставини незадовільного самопочуття позивачка повідомляла безпосереднього керівника (начальника), однак її звернення залишено без належного реагування.

Позивачка звертає увагу на те, що відповідно до приписів пунктів 144-1, 144-2 Положення №1153/2008 для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення, такі військовослужбовці звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби, не одержують виплати грошового чи іншого виду забезпечення. Однак, у випадку позивачки військова служба з військовослужбовицею не призупинялась, не вносились відомості до ЄРДР про самовільне залишення військової частини або місця служби, тому невиплата грошового забезпечення та додаткової винагороди відбулась неправомірно та з перевищенням командиром військової частини службових повноважень.

Позивачка зауважує на тому, що станом на момент видання оспорюваного наказу (в частині) службове розслідування не проведено, вину військовослужбовиці не доведено, відсутній наказ командира (начальника) про притягнення військовослужбовиці до дисциплінарної відповідальності, а отже призупинення виплати щомісячної премії та додаткової винагороди відбулось в порушенням процедури, встановленої розділом VI Порядку №608. При цьому, видання наказу з адміністративно-господарської діяльності про призупинення виплат суперечить Положенню №1153/2008 та Інструкції №124, приписами яких чітко передбачено видання у такому випадку командиром (начальником) наказу по стройовій частині.

За відсутності обґрунтованих та правових підстав позивачці не нараховувались та не виплачувались грошове забезпечення, щомісячна премія та додаткова винагорода і за жовтень та грудень 2023.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний наказ командира військової частини (з адміністративно-господарської діяльності) відповідає вимогам, що ставляться до його змісту та підстав прийняття, встановлених Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України та Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Оскільки позивачка не виконала приписи щодо прибуття до нового місця служби, не з`явилась до місця розташування підрозділу, в установленому порядку командира (начальника) військової частини про поважність причин неприбуття на службу (зокрема, стосовно звернення за медичною допомогою) не зверталась, суд першої інстанції визначив, що призупинення позивачці виплати грошового забезпечення, у тому числі додаткової винагороди та щомісячної премії, відбулось з дотриманням чинного законодавства та обґрунтовано.

При цьому, призупинення виплати грошового забезпечення не поставлено в залежність від призупинення військової служби.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково не враховано, що позбавлення позивачки премії та додаткової винагороди відбулось за відсутності належним чином підтвердженого факту самовільного залишення військовослужбовцем військової частини. При цьому, хвороба військовослужбовця є поважною причиною не перебування у розташуванні військової частини та спростовує факт наявності складу правопорушення самовільне залишення військової частини.

Наполягає на врахуванні тієї обставини, що позивачка не мала наміру ухилятись від виконання обов`язків військової служби, натомість мала намір отримати медичну допомогу, зважаючи на її незадовільний стан здоров`я у зв`язку з пічним опаленням (вивільненням чадного газу). Станом на момент прийняття оспорюваного наказу службове розслідування не завершено, позивачку не притягнуто до відповідальності, а також не були внесені відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення (самовільне залишення військової частини) та проходження позивачкою військової служби не призупинялось. Оспорюваний наказ прийнято з адміністративно-господарської діяльності, тобто з безумовним порушенням вимог Положення №1153/2008 та Інструкції №124.

У відзиві на апеляційну скаргу військова частина НОМЕР_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянтки, відсутність обставин для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 підтримує свою правову позицію.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 проходила військову службу за контрактом у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 на посаді діловода служби інфраструктурного забезпечення логістики військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 17.11.2023 №84-РС визначено увільнити від займаної посади і призначити старшого солдата ОСОБА_1 , діловода служби інфраструктурного забезпечення логістики, солдатом резерву взводу резерву НОМЕР_3 запасної роти військової частини НОМЕР_1 .

Наказом військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.11.2023 №330 визначено старшого солдата ОСОБА_1 , діловода служби інфраструктурного забезпечення логістики військової частини НОМЕР_2 , призначену наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №84-РС від 17.11.2023 солдатом резерву взводу резерву 328 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , вважати такою, що справи та посаду здала і вибула до нового місця служби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06.12.2023 №984, на підставі рапорту командира 328 запасної роти військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2023 №16610 призначено службове розслідування з метою встановлення причин та умов, що сприяли самовільному залишенню частини солдатом резерву взводу резерву НОМЕР_3 запасної роти військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_2 .

Пунктами 4, 5 наказу від 06.12.2023 №984 визначено начальнику стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 не включати солдата резерву взводу резерву 328 запасної роти військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_3 до наказів на виплату додаткової грошової винагороди та премії за листопад 2023 року.

Начальнику фінансово-економічної служби-головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 призупинити виплати солдату резерву взводу резерву 328 запасної роти військової частини НОМЕР_1 старшому солдату ОСОБА_4 додаткової грошової винагороди та премії за листопад 2023 року.

За фактом вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 16.01.2024 року щодо кримінального провадження №0000109.

Посилаючись на протиправність бездіяльності військової частини щодо нарахування та виплати грошового забезпечення, додаткової грошової винагороди та премії за період жовтень-грудень 2023, позивачка звернулась до суду з цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації введено на всій території України воєнний стан з 5:30 год. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із частинами 2, 3 вказаної статті Закону України від 25.03.1992 року №2232-XII проходження військової служби здійснюється, у тому числі:

громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом;

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Слід враховувати, що відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999 року №548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, у тому числі свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання.

Згідно із статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999 року №548-XIV кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерством оборони України від 07.06.2018 року №260.

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку від 07.06.2018 року №260 (в редакції, яка діяла у період виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать, у тому числі премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать, у тому числі, винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану.

Згідно пункту 8 розділу І Порядку від 07.06.2018 року №260 (в редакції, яка діяла у період виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується:

щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;

одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

За правилами пункту 15 Порядку від 07.06.2018 року №260 (в редакції, яка діяла у період виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення не виплачується:

за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;

якщо виплачуються академічні стипендії;

за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;

за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;

за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);

за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;

за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

У пункті 17 розділу І Порядку від 07.06.2018 року №260 (в редакції, яка діяла у період виникнення спірних правовідносин) на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Порядок преміювання військовослужбовців врегулюваний розділом XVI Порядку від 07.06.2018 року №260.

Пунктами 1, 3 розділу XVI Порядку від 07.06.2018 року №260 передбачено, що командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

Пунктом 5 розділу XVI Порядку від 07.06.2018 року №260 (в редакції, яка діяла у період спірних правовідносин) військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, в таких випадках, зокрема, за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з тієї ж доби строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Пунктом 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Згідно пунктів 9, 10 розділу ХХХІV Порядку від 07.06.2018 року №260 (в редакції, яка діяла у період спірних правовідносин) виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини;

керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Відповідно до пункту Порядку від 07.06.2018 року №260 (в редакції, яка діяла у період спірних правовідносин) до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які, зокрема, самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Аналізуючи вищенаведені положення законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що виплата грошового забезпечення, у тому числі додаткової винагороди та щомісячної премії, призупиняється військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини, з дня самовільного залишення військової частини, та поновлюється з дня повернення, про що приймаються відповідні накази командира.

При цьому, вищенаведені правові норми, що регулюють спірні правовідносини, не ставлять в залежність підстави для призупинення виплати грошового забезпечення від початку призупинення військової служби, зокрема, для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби.

Судом першої інстанції обґрунтовано не враховано представлені позивачкою в суді довідки медичних закладів стосовно звернення за медичною допомогою, оскільки матеріалами адміністративної справи не підтверджено і позивачкою не заперечується та обставина, що нею не подавалось звернення до начальника (командира) військової частини установленого порядку, зокрема, рапорт про незадовільний стан та ці медичні документи не були невідкладно направлені на розгляд начальника (командира) військової частини після складання. Крім того, подані позивачкою медичні матеріали не підтверджують поважність причин відсутності у військовій частині 28.11.2023, а саме у день виявлення самовільного залишення військовослужбовицею служби.

Повідомлені апелянткою обставини під час апеляційного провадження про подання рапорту 28.11.2023, її ознайомлення з приписом від 25.11.2023 №5874 28.11.2023 та у цей же день з наказом командира військової частини від 25.11.2023 №330 є безпідставними, адже такі доводи та твердження не були зазначені позивачкою в суді першої інстанції під час розгляду судової справи.

Повторюючись, колегія суддів зазначає, що підставою для видання оспорюваного наказу від 06.12.2023 р. №984 в частині призупинення виплат грошового забезпечення, додаткової грошової винагороди та щомісячної премії за листопад 2023 є саме одна обставина залишення військової частини 28.11.2023 без поважних причин. У спірному випадку, відповідно до вищенаведених положень Порядку №260, відсутність військовослужбовця на службі одну добу і більше (якщо таке має місце) є достатньою правовою підставою для призупинення виплат за місяць, в якому відбулось таке порушення. Поновлення виплат здійснюється з моменту повернення військовослужбовця на службу.

Отже, відсутні правові та обґрунтовані обставини для ствердження того, що видання оспорюваного наказу відбулось за відсутності для цього підстав.

Стосовно доводів апелянтки про не здійснення виплати грошового забезпечення за жовтень 2023, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно представленої позивачкою в суді першої інстанції випискою по розрахунковому рахунку, 11.10.2023 позивачці нараховано 21473,63 грн. та 28.10.2023 100000 грн.; 10.11.2023 позивачці нараховано 18274,24 грн. та 28.11.2023 278,29 грн.; 09.12.2023 позивачці нараховано 5186,58 грн.

Таким чином, не знаходять свого обґрунтованого підтвердження доводи апелянтки (позивачки) про не одержання у жовтні 2023 грошового забезпечення.

Також, під час апеляційного провадження апелянтка просить враховувати, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2024 року по справі №420/3229/24, визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 по особовому складу від 07.01.2024 р. №2-РС в частині увільнення позивачки від займаної посади та зарахування у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.01.2024 р. №7 в частині увільнення позивачки від займаної посади та зарахування у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 поновити позивачку на посаді солдата резерву взводу резерву 328 запасної роти військової частини НОМЕР_1 .

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачці грошове забезпечення військовослужбовця за час вимушеного прогулу з 08.01.2024 по 22.05.2024 року включно.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року по справі №420/2869/24, визнано протиправним та скасовано пункт 7 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 349 від 07.12.2023 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачці недоотримане грошове забезпечення з 07 грудня 2023 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 поновити позивачку на усіх видах забезпечення військової частини НОМЕР_1 з 07 грудня 2023 року.

Відповідно до положень частин 4, 7 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у справі №420/3229/24 встановлено право позивачки на виплату грошового забезпечення, починаючи з 08.01.2024 року. Судами також перевірялась правомірність висновків військової частини щодо наявності підстав для увільнення позивачки від служби з підстав не перебування (самовільного залишення служби) військовослужбовиці на службі з 11.12.2023 понад десяти діб.

У справі за №420/2869/24 оспорюваним була протиправність наказу військової частини про припинення позивачці виплати грошового забезпечення з 07.12.2023 року внаслідок відсутності військовослужбовиці на службі цього дня.

Отже, результати розгляду адміністративних справ №420/3229/24 та №420/2869/24 не створюють преюдиційних обставин для даної адміністративної справи.

Також, слід враховувати, що відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608, службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Згідно пункту 1 розділу ІІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Відповідно до пунктів 2.2.4, 2.3.5 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 року №124, у військових частинах (установах) Збройних Сил України видаються, зокрема, накази командира (керівника) військової частини (установи) (з адміністративно-господарської діяльності).

Накази з адміністративно-господарської діяльності видаються з питань щодо, зокрема: призначення розслідувань нещасних випадків, спеціальних розслідувань, розслідувань авіаційних подій (інцидентів), службових розслідувань та перевірок щодо невиконання або неналежного виконання службових обов`язків, невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших нормативних документів, порушень військової дисципліни, порушень у сфері охорони державної таємниці, пошкодження техніки чи втрати майна тощо; встановлення та виплата посадових окладів, надбавок, премій і одноразових видів грошового забезпечення; преміювання військовослужбовців та працівників; виплати винагороди військовослужбовцям за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06.12.2023 №984 «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення частини старшим солдатом військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 » відповідає вимогам, що ставляться до його змісту та підстав прийняття Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України та Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Виходячи з наведеного у сукупності, апеляційний суд враховує, що відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, у тому числі шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Одночасно, відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, захисту в адміністративному суді підлягають лише порушені права та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин. При цьому порушення прав має бути реальним, стосуватись індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Водночас, оскільки доводи позивачки про неправомірність оспорюваного наказу, призупинення виплати грошового забезпечення, у тому числі додаткової винагороди та премії, не знайшли свого обґрунтованого та правового підтвердження, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального і процесуального права та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до вимог статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий суддя: О.В. Єщенко

судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв