Справа № 340/2065/25
Суддя: М.Я. САВОНЮК
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/2065/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Савонюка М.Я., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровоградського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (надалі відповідач-1), у якій просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо не здійснення перерахунку ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з зарахуванням пільгового стажу роботи за Списком №1 у період роботи з 16.01.2002 по 01.07.2002 та період роботи з 06.12.2019 по 31.01.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії із зарахуванням до страхового стажу періоду його роботи з 16.01.2002 по 01.07.2002 та період роботи з 06.12.2019 по 31.01.2024 до пільгового стажу за Списком №1.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.02.2025 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України з питанням пенсійного забезпечення. Вказана заява була розглянута за принципом екстериторіальності.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач-2) №02 від 21.02.2025 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Вказує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області протиправно не зараховано до страхового стажу період роботи з 16.01.2002 по 01.07.2002 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 21.07.1995, оскільки згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 відсутня інформація про перебування в трудових відносинах з підприємством та інформації про сплату страхових внесків. Також, до пільгового стажу не враховано період роботи з 06.12.2019 по 31.01.2024 згідно довідки від 23.02.2024 №102/2, у зв`язку з тим, що зазначена довідка не відповідає додатку №5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Зауважує, що у даному випадку зазначені у трудовій книжці відомості про роботу у спірні періоди за професіями, що віднесені до частини третьої статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV) і статті 14 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII), вже є достатньою підставою для зарахування цього періоду до пільгового стажу.

Вважає, що ним до пенсійного органу були надані всі необхідні документи, які підтверджують пільговий стаж роботи за Списком №1 з 16.01.2002 по 01.07.2002 та з 06.12.2019 по 31.01.2024.

З цих з цих підстав просить позов задовольнити.

Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області надало суду відзив на позовну заяву, у якому заперечило проти задоволення позовних вимог.

На обгрунтування заперечень зазначає, що позивач 13.02.2025 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону №1058-IV. Його заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області. За результатами розгляду було прийнято рішення №02 від 21.02.2025 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю достатнього пільгового стажу.

Вказує, що до страхового стажу не зараховані періоди роботи з 16.01.2002 по 01.07.2002 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 21.07.1995, оскільки згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 відсутня інформація про перебування в трудових відносинах з підприємством та інформації про сплату страхових внесків. Також, до пільгового стажу роботи за Списком №1 не зараховані періоди роботи з 06.12.2019 по 31.01.2024 згідно довідки від 23.02.2024 №120/2, оскільки зазначена довідка не відповідає додатку №5 Порядку №637, а саме: відсутня довіреність на право підпису директора з персоналу та соціальних питань.

Наголошує, що відсутність відомостей стосовно нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), на яку (який) відповідно до закону нараховуються страхові внески (єдиний внесок), свідчить про відсутність підстав для зарахування відповідного періоду до страхового стажу особи. При цьому, наявність записів у трудовій книжці про періоди роботи не звільняє від врахування інших встановлених Законом №1058-VI, Порядком №637 та Порядком №22-1 необхідних умов для призначення пенсії за віком.

Вважає, що не є належним відповідачем у справі, оскільки заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 13.02.2025 по суті не розглядав, жодних рішень за результатами розгляду не приймав.

З цих підстав просить відмовити у задоволенні позову.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області також надало суду відзив на позовну заяву, у якому заперечило проти задоволення позовних вимог.

На обгрунтування заперечень зазначає, що заява позивача від 13.02.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону №1058-IV була розглянута ним за принципом екстериторіальності. За результатами розгляду заяви та доданих документів було прийнято рішення №02 від 21.02.2025 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю достатнього пільгового стажу 8 років.

Вказує, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 16.01.2002 по 01.07.2002 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 21.07.1995, оскільки згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 відсутня інформація про перебування в трудових відносинах з підприємством та інформація про сплату страхових внесків. До пільгового стажу не зараховані періоди роботи з 06.12.2019 по 31.01.2024 згідно довідки від 23.02.2024 № 120/2, оскільки зазначена довідка не відповідає додатку №5 Порядку №637, а саме: відсутня довіреність на право підпису директора з персоналу та соціальних питань.

Зауважує, що у трудовій книжці позивача відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, характер виконуваної роботи з особливо шкідливими умовами праці протягом повного робочого дня відсутні. При цьому, інших документів надано не було.

З цих підстав вважає рішення №02 від 21.02.2025 законним та просить відмовити у задоволенні позову.

Будь-яких клопотань від учасників справи не надходило.

03.04.2025 ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, витребувано у Головного управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області докази по справі.

Установивши фактичні обставини справи, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

13.02.2025 позивач звернувся до структурного підрозділу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 (а.с. 33-34).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності, було розглянуто вказану заяву позивача з доданими до неї документами.

Рішенням №02 від 21.02.2025 відповідач-2 відмовив у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю пільгового стажу.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 16.01.2002 по 01.07.2002 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 21.07.1995, оскільки згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 відсутня інформація про перебування в трудових відносинах з підприємством та інформація про сплату страхових внесків.

До пільгового стажу не зараховано періоди роботи: з 06.12.2019 по 31.01.2024 згідно довідки від 23.02.2024 №120/2, оскільки зазначена довідка не відповідає додатку №5 Порядку №637, а саме: відсутня довіреність на право підпису директора з персоналу та соціальних питань (а.с. 9зв.)

Відповідно до трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 21.07.1995, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 13зв.-18):

- 16.01.2002 позивач зарахований за переведенням електрогазозварником 4-го розряду ЦРМ ПСП «Петрівське» Петрівського району Кіровоградської області згідно наказу №3 від 16.01.2002 (запис №11);

- 30.03.2002 переведений газоелектрозварником на ТРБ №2 по 4-му розряду ПСП «Петрівське» згідно наказу №18-к від 16.01.2002 (запис №12);

- 25.05.2002 позивачу згідно засідання атестаційної комісії присвоєно п`ятий розряд електрогазозварювальника (наказ №41 від 29.05.2002);

- 01.07.2002 звільнений з роботи на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням наказом №35 від 02.07.2002 (запис №14);

- 06.12.2019 ОСОБА_1 згідно наказу №827 від 05.12.2019 був прийнятий до цеху сервісного обслуговування електрогазозварником 5 розгляду бригади з ремонту основного технологічного устаткування дільниці №1 з ремонту основного технологічного устаткування з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1 Приватного акціонерного товариства «Пінічний гірничо-збагачувальний комбінат» (запис №27);

- за підсумками чергової атестації робочих місць за умовами праці по даній професії підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №1 (наказ №1548 від 23.10.2020).

Відповідно до довідки про підтвердження наявного стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній Приватного акціонерного товариства «Пінічний гірничо-збагачувальний комбінат» №120/2 від 23.02.2024 ОСОБА_1 працював повний робочий день в Приватному акціонерному товаристві «Пінічний гірничо-збагачувальний комбінат» у виробництві: підготовка руд, збагачення, окускування (агломерація, брикетування, згрудкування), випалювання руд і нерудних копалин, що передбачено Списком №1 розділом ІІ підрозділом 2 «Загальні професії», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016, з 06.12.2019 по 31.01.2024 електрогазозварником бригади з ремонту основного технологічного устаткування дільниці №1 з ремонту основного технологічного устаткування з правом пільгового пенсійного забезпечення цеху сервісного обслуговування. Зазначений період роботи був зайнятий ремонтом устаткування в умовах діючого виробництва. За даними обліку робочого часу пільговий стаж за Списком №1 становить: за 2019 рік 25 днів, за 2020 рік 11 місяців 18 днів, за 2021 рік 12 місяців, за 2022 рік 11 місяців 27 днів, за 2023 рік 12 місяців, за 2024 рік 1 місяць. (а.с. 54зв.)

Згідно витягів з наказів Приватного акціонерного товариства «Пінічний гірничо-збагачувальний комбінат» №1639 від 03.10.2018 та №1548 від 23.10.2020 ОСОБА_1 підтверджено пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 (а.с. 55).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із абзацом 2 частини 4 статті 26 Закону №1058-ІV наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII до стажу зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За період до 1 січня 2004 обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статтями 56-63 Закону №1788-XII.

Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Надання інших додаткових документів, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або у ній містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Також, страховий стаж, набутий до 01.01.2004 підтверджується трудовою книжкою та документами, визначеними Порядком №637, а страховий стаж, набутий після 01.01.2004, підтверджується довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 6 статті 20 Закону №1058-IV, страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Згідно з частиною 12 статті 20 Закону №1058-IV страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.

Згідно з частинами 11 та 12 статті 9 Закону №2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

З огляду на положення частин першої та другої статті 24 Закону №1058-IV, законодавцем визначено дві обов`язкові умови для включення стажу роботи особи до страхового стажу, а саме:

1) особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню;

2) сплата страхових внесків у сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як вказано у частині другій статті 24 Закону № 1058-IV, даними, за якими територіальними органами Пенсійного фонду України обчислюється страховий внесок, зокрема й щодо сплати страхових внесків, є дані, що містяться в системі персоніфікованого обліку в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Суд звертає увагу, що Верховним Судом сформована усталена правова позиція, відповідно до якої особа, яка звернулась за призначенням пенсії, не має відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи (зокрема, постанови від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 01.11.2018 у справі №199/1852/15-а, від 12.09.2019 у справі №489/2283/16-а, від 01.03.2021 у справі №423/757/17, від 27.05.2021 у справі №343/659/17).

Той факт, що за спірний період роботодавець не сплачував страхові внески не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача вказаного періоду роботи, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.

Внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України, позивач фактично позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за вказаний період, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Згідно відомостей з трудової книжки НОМЕР_1 від 21.07.1995 позивач у період з 16.01.2002 по 01.07.2002 працював електрогазозварником ЦРМ ПСП «Петрівське» Петрівського району Кіровоградської області.

Надана позивачем трудова книжка містить записи про періоди його роботи із зазначенням професії, номерів та дат наказів про переведення та звільнення з роботи, підписи уповноважених осіб та печатку ПСП «Петрівське» без будь-яких виправлень чи неточностей.

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5) відомості про трудові відносини та сплату страхових внесків за позивача у період з 16.01.2002 по 01.07.2002 відсутні.

Водночас, у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 Верховний Суд зробив висновок, що відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах

Суд зазначає, що фактично внаслідок невиконання роботодавцем - ПСП «Петрівське», обов`язку по веденню документів по обліку трудового стажу, нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду та сплаті страхових внесків сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

З урахуванням наведеного період роботи з 16.01.2002 по 01.07.2002 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо зарахування періоду роботи з 06.12.2019 по 31.01.2024 до пільгового стажу за Списком №1, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 114 Закону №1058-IV передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з частиною другою статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:

чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи;

жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Відповідно до пункту 2 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 №383 (далі - Порядок №383), під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Пунктом 3 Порядку №383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Комплексний аналіз норми дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах статті 114 Закону №1058-IV є досягнення особою відповідного віку, зайняття повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1, з урахуванням проведеної атестації робочих місць за час виконання роботи після 21.08.1992.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 Порядку №383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Як уже зазначено судом вище, згідно із пунктом 1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів уній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії - 13.02.2025 він досяг віку 52 роки 2 місяці.

За змістом оспорюваного рішення позивач має наявний загальний страховий стаж 35 років. Пільговий стаж особи не підтверджено.

Відповідно до трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 21.07.1995 ОСОБА_1 06.12.2019 був прийнятий до цеху сервісного обслуговування електрогазозварником 5 розгляду бригади з ремонту основного технологічного устаткування дільниці №1 з ремонту основного технологічного устаткування з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1 Приватного акціонерного товариства «Пінічний гірничо-збагачувальний комбінат».

Витягами з наказів Приватного акціонерного товариства «Пінічний гірничо-збагачувальний комбінат» №1639 від 03.10.2018 та №1548 від 23.10.2020 ОСОБА_1 підтверджено пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1

Також, довідкою Приватного акціонерного товариства «Пінічний гірничо-збагачувальний комбінат» №120/2 від 23.02.2024 підтверджено, що позивач у період з 06.12.2019 по 31.01.2024 працював повний робочий день у виробництві: підготовка руд, збагачення, окускування (агломерація, брикетування, згрудкування), випалювання руд і нерудних копалин, що передбачено Списком №1 електрогазозварником бригади з ремонту основного технологічного устаткування дільниці №1 з ремонту основного технологічного устаткування з правом пільгового пенсійного забезпечення цеху сервісного обслуговування.

Отже, записи трудової книжки, а також витяги з наказів №1639 від 03.10.2018, №1548 від 23.10.2020 та довідка №120/2 від 23.02.2024 у повній мірі підтверджують зайнятість позивача з 06.12.2019 по 31.01.2024 у ремонті устаткування в умовах діючого виробництва. на посаді електрогазозварника, а тому вказаний період має бути зарахований до пільгового стажу за Списком №1.

Згідно з пунктом 23 Порядку №637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Як вбачається з довідки Приватного акціонерного товариства «Пінічний гірничо-збагачувальний комбінат» №120/2 від 23.02.2024 вона підписана посадовими особами, а саме директором з персоналу та соціальних питань, директором фінансовим, начальником відділу найму, навчання та розвитку персоналу, а також містить відтиск печатки товариства.

Отже, неврахування відповідачем вказаної довідки через відсутність довіреності на право підпису директора з персоналу та соціальних питань є безпідставним.

Суд для вирішення спору застосовує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.03.2019 у справі №243/4816/17, відповідно до яких не заперечуючи проти права органів, що призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, слід зазначити, що таке право не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено пунктом 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за №22-1.

Крім того, у постанові від 21.02.2020 у справі №291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Оскільки дані трудової книжки позивача та вищевказаної довідки, які надавались до органу територіального органу Пенсійного фонду України, підтверджують його роботу в Приватному акціонерному товаристві «Пінічний гірничо-збагачувальний комбінат» у виробництві: підготовка руд, збагачення, окускування (агломерація, брикетування, згрудкування), випалювання руд і нерудних копалин, що передбачено Списком №1 розділом ІІ підрозділом 2 «Загальні професії», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016, з 06.12.2019 по 31.01.2024 електрогазозварником бригади з ремонту основного технологічного устаткування дільниці №1, суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування стажу роботи у вказаний період до пільгового стажу за Списком №1.

Крім цього, постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846, затверджено "Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок №22-1).

Пунктом 1.1 Порядку №22-1 передбачено, що заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Відповідно до пункту 3.3. Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:

- ідентифікує заявника (його представника);

- надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

- реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

- уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

- з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

- повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

- сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

- надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

- повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал;

- видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

- повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.

Суд зауважує, що в силу положень пунктів 3.3 та 4.2. Порядку №22-1 орган Пенсійного фонду під час розгляду заяви про призначення пенсії у випадку ненадання всіх необхідних документів, не повинен відмовляти в призначенні пенсії, а має здійснити активні дії щодо повідомлення заявника про необхідність подання документів, яких не вистачає.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, то суд зазначає таке.

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб?єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб?єктів владних повноважень.

У межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням в Одеській області та за результатом її розгляду прийнято рішення №02 від 21.02.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Відтак, належним відповідачем у частині позовних вимог зобов`язального характеру є саме Головне управління в Одеській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову.

Натомість, Головне управління в Кіровоградській області не здійснювало розгляд заяви позивача по суті, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.

Отже, позовні вимоги до Головного управління в Кіровоградській області заявлені безпідставно.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №02 від 21.02.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. Також, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 16.01.2002 по 01.07.2002, до пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 06.12.2019 по 31.01.2024, повторно розглянути заяву від 13.02.2025 та вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що відповідач приймаючи рішення №02 від 21.02.2025, діяв не на підставі Конституції та законів України.

Відповідачем-2 не доведено правомірність своїх дій та рішення, натомість з матеріалів справи вбачається порушення прав позивача.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом часткового задоволення позову.

Представником позивача у позовній заяві заявлено клопотання про вирішення питання про розподіл судових витрат в частині стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою, в сумі 5000,00 грн.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області у відзиві на позовну заяву заперечило проти стягнення витрат на правову допомогу.

Дослідивши клопотання та наявні матеріали справи суд встановив наступне.

Згідно зі статтею 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 27.06.2018 по справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вказані висновки також наведені у Постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, у справі №1740/2428/18 від 24.03.2020, у справі №320/3271/19 від 07.05.2020.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

На підтвердження обсягу наданих послуг та понесених позивачем витрат представником позивача надано до суду ордер на надання правничої допомоги серії АЕ №1371686, копію акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 25.03.2025 за договором №25-03-25 про надання правничої допомоги від 25.03.2025.

Відповідно до вказаного Акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом були надані клієнту такі послуги: правова консультація (підготовка документів) для подачі позову до суду 1000,00 грн; складання, подання до суду позовної заяви про визнання дій неправомірними та зобов`зання вчинити дії, отримання судового рішення та виконавчих листів, після набрання ним законної сили 4000,00 грн.

При цьому, пунктом 5 вказаного Акта визначено, що вартість наданих послуг узгоджена сторонами у вигляді фіксованого розміру гонорару адвоката за правничу допомогу в загальній сумі 5000,00 грн.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані, зокрема, договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо).

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Позивач же надав суду акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 25.03.2025 до договору №25-03-25 про надання правничої допомоги від 25.03.2025, однак сам договір №25-03-25 від 25.03.2025 у матеріалах справи відсутній. Відтак суд позбавлений можливості встановити дійсні умови надання позивачу послуг професійної правничої допомоги у межах даної справи.

Також, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до вказаного акта приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) правова допомога полягає не лише у підготовці проекту позовної заяви, а й у наданні консультацій (підготовка документів) для подачі позову до суду, однак такі послуги охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду.

Також, в суму 5000,00 вже включені дії, які наразі не надані та в цілому не входять до складу судових витрат, які відшкодовуються за результатом розгляду справи, оскільки мають місце вже після такого розгляду (отримання процесуальних документів).

За правилами оцінки доказів, встановлених статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Таким чином, суд дійшов висновку, що станом на дату розгляду справи, позивачем не подано належних та достатніх доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу. Відтак, відсутні підстави для вирішення питання про стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Також, у зв`язку з частковим задоволенням позову суд стягує на користь позивача судовий збір у сумі 605,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2.

Керуючись статтями 241 246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №02 від 21.02.2025.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 16.01.2002 по 01.07.2002, до пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 06.12.2019 по 31.01.2024, повторно розглянути заяву від 13.02.2025 та вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, вулиця Канатна, 83, місто Одеса, Одеська область, 65012) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 травня 2025 року.

Повне найменування учасників:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 )

Відповідач-1 Головне управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області (, вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009).

Відповідач-2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, вулиця Канатна, 83, місто Одеса, Одеська область, 65012).

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду М.Я. САВОНЮК