Справа № 560/19176/24
Суддя: Печений Є.В.
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

28 квітня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В.,

за участю:секретаря судового засідання Тодорук О.О., представника позивача - Задворного Ю.В., представниці відповідача - Мініх І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Хмельницьке виробниче сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" до Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Хмельницьке виробниче сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" 20.12.2024 звернулося до Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області із позовною заявою, у якій просить суд:

"- визнати протиправним та нечинним з моменту прийняття рішення Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області (чергової тридцять дев`ятої сесії сільської ради восьмого скликання) «Про внесення змін до рішення сільської ради від 27.04.2022 року № 2 «Про встановлення на території Щиборівської сільської ради місцевих податків і зборів» від 21 червня 2024 року № 5, в частині внесення змін до рішення Щиборівської сільської ради «Про встановлення на території Щиборівської сільської ради місцевих податків і зборів» від 27.04.2022 № 2, якими доповнено Додаток 3 «Положення про плату за землю на території Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області» додатком 3.1.1 Положення «Ставки земельного податку за земельні ділянки нормативно грошову оцінку яких проведено (незалежно від місця знаходження), які перебувають у постійному користування суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форм власності) згідно п.274.2 ст.274 Податкового кодексу України», та встановлено (пункт 2 Додатку 3.1.1.) незалежно від цільового призначення земельної ділянки, ставку земельного податку за земельні ділянки нормативно грошову оцінку яких проведено (незалежно від місця знаходження) у розмірі 12 % від їх нормативно грошової оцінки, за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форм власності)".

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.12.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 03.02.2025 р. о 09:45 год. в приміщенні Хмельницького окружного адміністративного суду за адресою м. Хмельницький, вул. Козацька, 42.

Вказаною вище ухвалою суду також зобов`язано Щиборівську сільську раду Хмельницького району Хмельницької області опублікувати оголошення про відкриття провадження у справі № 560/19176/24, із дотриманням вимог частин 4, 5, 6 ст. 264 КАС України; надати до суду належні докази опублікування оголошення про відкриття провадження у справі № 560/19176/24, із дотриманням вимог частин 4, 5, 6 ст. 264 КАС України, у семиденний строк з дня такого опублікування.

03.02.25 сторони явку своїх представників у підготовче засідання не забезпечили.

Від позивача до суду 31.01.2025 надійшла заява про відкладення підготовчого судового засідання.

Відповідач про причини неявки свого представника суд не повідомив.

Ухвалою суду від 04.02.2025 відкладено підготовче засідання на 21.02.2025 о 14:30 год.; зобов`язано відповідача у строк не пізніше як за сім днів до підготовчого засідання надати до суду належні докази опублікування оголошення про відкриття провадження у справі № 560/19176/24, із дотриманням вимог частин 4, 5, 6 ст. 264 КАС України.

Від відповідача до суду 11.02.2025 надійшов відзив на позовну заяву.

До суду 13.02.2025 позивачем надано відповідь на відзив.

За результатами підготовчого засідання 21.02.2025 протокольною ухвалою суду постановлено зобов`язати відповідача протягом п`яти днів з дня проголошення цієї ухвали суду надати копію регламенту Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів та відкладено розгляд до 07.03.2025 о 09.30 год.

Відповідачем 25.02.2025 подані витребувані судом докази.

Від позивача до суду 25.02.2025 надійшли додаткові пояснення у справі.

За результатами підготовчого засідання 07.03.2025 протокольною ухвалою суду постановлено зобов`язати відповідача протягом п`яти днів з дня проголошення цієї ухвали суду надати копії додатків до регламенту Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області та відкладено розгляд справи до 21.03.2025 о 09.30 год.

Відповідачем 17.03.2025 подані витребувані судом докази.

За результатами підготовчого засідання 21.03.2025 протокольною ухвалою суду постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до розгляду по суті на 28.03.2025 о 14.30 год.

За результатами судового засідання 28.03.2025 протокольною ухвалою суду оголошено перерву до 16.04.2025 о 10.00 год. для надання відповідачем додаткових пояснень у справі.

Позивачем до суду 01.04.2025 подані додаткові пояснення у справі.

Відповідачем до суду 03.04.2025 подані додаткові пояснення у справі.

За результатами судового засідання 16.04.2025 протокольною ухвалою суду оголошено перерву до 28.04.2025 о 15.00 год. для надання відповідачем протоколу пленарного засідання Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 21.06.2024 року, підготовки сторін до дослідження доказів у справі та судових дебатів.

Позивачем до суду 23.04.2025 подані додаткові пояснення у справі.

Відповідачем до суду 23.04.2025 подані додаткові пояснення у справі разом із витребуваними судом доказами.

Під час судового розгляду Приватне акціонерне товариство "Хмельницьке виробниче сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" позовні вимоги підтримало та просило їх задовільнити повністю з підстав, зазначених у заявах по суті справи.

Так, позивач посилається на те, що користується на праві постійного користування двома земельними ділянками водного фонду, за межами населеного пункту с. Кузьмин (територія Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області), із цільовим призначенням земельних ділянок - 10.07 для рибогосподарських потреб.

Вказує, що 21.06.2024 відповідач прийняв рішення «Про внесення, змін до рішення сільської ради від 27.04.2022 року № 2 «Про встановлення на території Щиборівської сільської ради місцевих податків і зборів»» № 5.

Зазначає, що зміни внесено, у тому числі, у частині, а саме: «Внести зміни до рішення Щиборівської сільської ради «Про встановлення на території Щиборівської сільської ради місцевих податків і зборів» від 27.04.2022 № 2, доповнивши Додаток 3 «Положення про плату за землю на території Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької, області» Додатком 3.1.1 Положення «Ставки земельного податку за земельні ділянки нормативно грошову оцінку яких проведено (незалежно, від місця знаходження), які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форм власності) згідно п. 274.2 ст.274 Податкового кодексу України».

Як зазначає позивач, пунктом 2 Додатку 3.1.1. відповідач встановив незалежно від цільового призначення земельної ділянки ставку земельного податку за земельні ділянки нормативно грошову оцінку яких проведено (незалежно від місця знаходження) у розмірі 12 % від їх нормативно грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форм власності).

Тобто, на думку позивача, враховуючи внесені оспорюваним рішенням зміни, позивач зобов`язаний тепер сплачувати земельний податок за користування двох земельних ділянок водного фонду з цільовим призначенням 10.07 «Для рибогосподарських потреб», виходячи із ставки 12 % від нормативної грошової оцінки.

Позивач вважає таке оспорюване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки, при його ухваленні допущено порушення процедури прийняття такого рішення, виходячи, зокрема, з положень Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" та Регламенту Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької, області.

Під час судового розгляду Щиборівська сільська рада Хмельницького району Хмельницької, області проти задоволення позовних вимог заперечила, просила у їх задоволенні відмовити повністю з підстав, зазначених у заявах по суті справи.

Так, відповідач вказує, що саме Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Зазначає, що приналежність рішення сільської ради про встановлення місцевих податків та зборів до нормативно-правових актів з питань оподаткування місцевими податками та зборами прямо передбачена підпунктом 12.5 пункту 12 статті 12 ПК України.

На думку відповідача, оскаржуване рішення не належать до регуляторних актів у розумінні Закону «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», у зв`язку з чим, дія цього Закону не поширюється на такі рішення загалом.

Також відповідач вказує, що йомовірні процедурні порушення при прийнятті оскаржуваного рішення не вплинули на його законність і не є підставою для визнання його протиправним та нечинним з моменту прийняття.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Приватне акціонерне товариство "Хмельницьке виробниче сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" користується на праві постійного користування двома земельними ділянками водного фонду, за межами населеного пункту с. Кузьмин (територія Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області), із цільовим призначенням земельних ділянок - 10.07 для рибогосподарських потреб.

21.06.2024 відповідач прийняв рішення «Про внесення, змін до рішення сільської ради від 27.04.2022 року № 2 «Про встановлення на території Щиборівської сільської ради місцевих податків і зборів»» № 5.

Зміни внесено, у тому числі, у частині, а саме: «Внести зміни до рішення Щиборівської сільської ради «Про встановлення на території Щиборівської сільської ради місцевих податків і зборів» від 27.04.2022 № 2, доповнивши Додаток 3 «Положення про плату за землю на території Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької, області» Додатком 3.1.1 Положення «Ставки земельного податку за земельні ділянки нормативно грошову оцінку яких проведено (незалежно, від місця знаходження), які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форм власності) згідно п. 274.2 ст.274 Податкового кодексу України».

Пунктом 2 Додатку 3.1.1. Відповідач встановив незалежно від цільового призначення земельної ділянки ставку земельного податку за земельні ділянки нормативно грошову оцінку яких проведено (незалежно від місця знаходження) у розмірі 12 % від їх нормативно грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форм власності).

Вважаючи вказане вище рішення відповідача протиправним та нечинним з моменту прийняття в частині внесення змін до рішення Щиборівської сільської ради «Про встановлення на території Щиборівської сільської ради місцевих податків і зборів» від 27.04.2022 № 2, якими доповнено Додаток 3 «Положення про плату за землю на території Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області» додатком 3.1.1 Положення «Ставки земельного податку за земельні ділянки нормативно грошову оцінку яких проведено (незалежно від місця знаходження), які перебувають у постійному користуванн суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форм власності) згідно п.274.2 ст.274 Податкового кодексу України», та встановлено (пункт 2 Додатку 3.1.1.) незалежно від цільового призначення земельної ділянки, ставку земельного податку за земельні ділянки нормативно грошову оцінку яких проведено (незалежно від місця знаходження) у розмірі 12 % від їх нормативно грошової оцінки, за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктіві господарювання (крім державної та комунальної форм власності), Приватне акціонерне товариство "Хмельницьке виробниче сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" звернулося до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

За ч. 1 ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Частина друга статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування (м. Страсбург, 15 жовтня 1985 року; ратифікована Законом України від 15.07.1997 № 452/97-ВР) передбачає, що органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене зі сфери їхньої компетенції та вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абзац перший пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Податкового кодексу України, податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Пункти 5.1, 5.2 статті 5 Податкового кодексу України визначають, що поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Згідно із п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема: загальність оподаткування - кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу (підпункт 4.1.1 пункту 4.1 статті 4); презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4); стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року (підпункт 4.1.9 пункту 4.1 статті 4); єдиний підхід до встановлення податків та зборів - визначення на законодавчому рівні усіх обов`язкових елементів податку (підпункт 4.1.11 пункту 4.1 статті 4).

За пунктами 4.2-4.5 статті 4 Податкового кодексу України, загальнодержавні, місцеві податки та збори, справляння яких не передбачено цим Кодексом, сплаті не підлягають. Податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов`язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів. Установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України. При встановленні або розширенні існуючих податкових пільг такі пільги застосовуються з наступного бюджетного року.

Відповідно до абз. 1 п. 12.3, підпунктів 12.3.1, 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. У разі якщо до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування місцевих податків та/або зборів, сільська, селищна, міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та/або зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та/або збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких місцевих податків та/або зборів (підпункти 12.3.4, 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України).

Відповідно до абз. 1 п. 12.5 статті 12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів, а також зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг або про внесення змін до таких рішень є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

За п. 271.2 статті 271 Податкового кодексу України, рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форм власності) (п. 274.2 статті 274 Податкового кодексу України).

Відповідно до абз. 1 п. 284.1 статті 284 Податкового кодексу України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Плата за землю за земельні ділянки, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, справляється у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 цього Кодексу (пункт 284.4 статті 284 Податкового кодексу України).

Згідно із ч. 1 статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до ч. 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України (пункт 24 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

За ч.ч. 1, 5, абз. 1 ч. 11, ч. 12 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Згідно із ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності (далі - державна регуляторна політика) - напрям державної політики, спрямований на вдосконалення правового регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, недопущення прийняття економічно недоцільних та неефективних регуляторних актів, зменшення втручання держави у діяльність суб`єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, що здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзаців 3-7 статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», регуляторний акт - це: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом; регуляторний орган - Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення, інший державний орган, центральний орган виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, а також посадова особа будь-якого із зазначених органів, якщо відповідно до законодавства ця особа має повноваження одноособово приймати регуляторні акти. До регуляторних органів також належать територіальні органи центральних органів виконавчої влади, державні спеціалізовані установи та організації, некомерційні самоврядні організації, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, якщо ці органи, установи та організації відповідно до своїх повноважень приймають регуляторні акти; регуляторна діяльність - діяльність, спрямована на підготовку, прийняття, відстеження результативності та перегляд регуляторних актів, яка здійснюється регуляторними органами, фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями, територіальними громадами в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Дія цього Закону поширюється на відносини у сфері здійснення державної регуляторної політики та регуляторної діяльності.

Дія цього Закону не поширюється на здійснення регуляторної діяльності, пов`язаної з прийняттям: постанов Верховної Ради України; актів Національного банку України; актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку; актів Рахункової палати, Центральної виборчої комісії та Національної служби посередництва і примирення; стандартів, кодексів усталеної практики, технічних умов, за винятком випадків, коли положення стандартів, кодексів усталеної практики, технічних умов, прийнятих органами державної влади та органами місцевого самоврядування, маючи у передбачених законом випадках обов`язковий характер, встановлюють вимоги до суб`єктів господарювання щодо проведення обов`язкових погоджень, аналізів, експертиз, обстежень, випробувань тощо за допомогою третіх осіб; санітарних норм, державних норм і правил у сфері містобудування, у тому числі державних будівельних норм, державних норм і правил пожежної безпеки, у тому числі загальнодержавних, міжгалузевих, галузевих нормативних актів з питань пожежної безпеки, державних міжгалузевих та галузевих нормативних актів про охорону праці, норм, правил і стандартів з ядерної та радіаційної безпеки, нормативних документів з метрології, затверджених центральними органами виконавчої влади, фармакопейних статей, Державної Фармакопеї України, технологічних регламентів виготовлення лікарського засобу, за винятком випадків, коли у положеннях зазначених документів містяться вимоги до суб`єктів господарювання щодо проведення обов`язкових погоджень, аналізів, експертиз, обстежень, випробувань тощо за допомогою третіх осіб; актів, прийнятих з питань запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного, надзвичайного стану, оголошення зони надзвичайної екологічної ситуації, мобілізації та демобілізації, а також з питань запровадження та здійснення заходів на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання виникненню та поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб; актів, що містять державну таємницю України; актів, що містять індивідуально-конкретні приписи, за винятком актів, у яких одночасно містяться нормативні та індивідуально-конкретні приписи; актів, якими доводяться до відома фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань рішення органів, які є вищестоящими по відношенню до органів, які приймають ці акти; актів, якими встановлюються ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги; актів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань виведення неплатоспроможних банків з ринку, прогнозування потенційних витрат на реалізацію такого процесу, а також фінансування Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; авіаційних правил України, розроблених відповідно до нормативних актів Європейського агентства з безпеки польотів, які визначають стандарти та вимоги для сертифікації, нагляду та експлуатації повітряних суден та є нормативно-технічними документами; актів органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про здійснення державно-приватного партнерства, у тому числі концесії, чи про недоцільність його здійснення, про проведення та затвердження результатів конкурсу з визначення приватного партнера (концесіонера), що схвалюються у визначеному законом порядку; актів Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення; нормативно-правових актів, що містять положення, спрямовані на виконання Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, у тому числі додатків до неї; нормативно-правових актів, що містять положення, спрямовані на виконання Хартії про особливе партнерство між Україною та Організацією Північно-Атлантичного договору та Декларації про її доповнення, інших міжнародних договорів України з НАТО та/або уповноваженими органами НАТО; нормативно-правових актів, що містять положення, пов`язані з будь-якою стадією укладення, ратифікації, затвердження, прийняття, приєднання, виконання, пролонгації, реєстрації, припинення дії та/або зупинення дії міжнародних договорів України; актів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», стосовно кожного проекту регуляторного акта його розробником готується аналіз регуляторного впливу. Аналіз регуляторного впливу готується до оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень та пропозицій.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань. Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону. У випадках, встановлених цим Законом, може здійснюватися повторне оприлюднення проекту регуляторного акта. Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніше п`яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта.

Регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих медіа відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих медіа, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання (частина п`ята статті 12 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»).

За ч.ч. 2-5 статті 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих медіа розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих медіа, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

Звіт про відстеження результативності регуляторного акта оприлюднюється шляхом опублікування в друкованих медіа регуляторного органу, який прийняв цей регуляторний акт, а у разі їх відсутності - у друкованих медіа, визначених цим регуляторним органом, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці цього регуляторного органу в мережі Інтернет.

При визначенні регуляторними органами друкованих медіа, в яких публікуються документи, зазначені у частинах першій - третій цієї статті: надається перевага офіційним друкованим медіа; забезпечується відповідність сфери компетенції регуляторного органу на відповідній території сфері розповсюдження друкованого медіа.

Якщо в межах адміністративно-територіальної одиниці чи в населеному пункті не розповсюджуються друковані медіа, а місцеві органи виконавчої влади, територіальні органи центральних органів виконавчої влади, органи та посадові особи місцевого самоврядування не мають своїх офіційних сторінок у мережі Інтернет, документи, зазначені у частинах першій - третій цієї статті, можуть оприлюднюватися у будь-який інший спосіб, який гарантує доведення інформації до мешканців відповідної адміністративно-територіальної одиниці чи до відповідної територіальної громади.

У разі внесення на розгляд сесії ради проекту регуляторного акта без аналізу регуляторного впливу відповідальна постійна комісія приймає рішення про направлення проекту регуляторного акта на доопрацювання органу чи особі, яка внесла цей проект (ч. 1 ст. 33 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»).

Згідно із ч. 1 статті 34 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», кожен проект регуляторного акта, що внесений на розгляд до сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради, подається до відповідальної постійної комісії для вивчення та надання висновків про відповідність проекту регуляторного акта вимогам статей 4 та 8 цього Закону.

Відповідно до ст. статті 35 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», оприлюднення з метою одержання зауважень і пропозицій проектів регуляторних актів, прийняття яких належить до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а також сільських, селищних та міських голів, проводиться до внесення цих проектів на розгляд засідання відповідного виконавчого органу ради або до внесення їх на затвердження відповідному сільському, селищному, міському голові.

За рішенням сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради або відповідальної постійної комісії відповідної ради: оприлюднюються проекти регуляторних актів, які не оприлюднювалися до внесення їх на розгляд сесії відповідної ради; можуть повторно оприлюднюватися проекти регуляторних актів, які оприлюднювалися до внесення їх на розгляд сесії відповідної ради.

У разі оприлюднення проектів регуляторних актів за рішенням відповідної ради або відповідальної постійної комісії цієї ради функцію розробника проекту виконує орган, особа чи група осіб, які внесли цей проект на розгляд сесії відповідної ради, якщо інше не встановлено у рішенні ради чи відповідальної постійної комісії.

Зауваження і пропозиції щодо оприлюдненого проекту регуляторного акта, внесеного на розгляд сесії ради, та відповідного аналізу регуляторного впливу надаються фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями розробникові цього проекту та головній постійній комісії ради.

За ст. 36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений.

У разі виявлення будь-якої з цих обставин орган чи посадова особа місцевого самоврядування має право вжити передбачених законодавством заходів для припинення виявлених порушень, у тому числі відповідно до закону скасувати або зупинити дію регуляторного акта, прийнятого з порушеннями.

У своїй позовній заяві серед підстав цього позову, Приватне акціонерне товариство "Хмельницьке виробниче сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" посилається на те, що оскаржуване рішення є регуляторним актом, а тому, під час його прийняття, відповідач, на думку позивача, зобов`язаний був дотриматися регуляторної процедури, передбаченої Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Надаючи оцінку аргументам позивача в цій частині, суд вказує на таке.

Як зазначено вище, із визначенням статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторний акт - це: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Те, що оскаржуване рішення сільської ради за своєю сутністю, юридичною природою і предметом регулювання є нормативно-правовим актом органу місцевого самоврядування учасниками справи не оспорюється і не ставиться під сумнів судом.

Водночас, приналежність спірного рішення сільської ради про встановлення місцевих податків та зборів до нормативно-правових актів з питань оподаткування місцевими податками та зборами прямо передбачена підпунктом 12.5 пункту 12 статті 12 Податкового кодексу України.

При цьому, однією з визначальних ознак регуляторного акту є те, що цей акт зумовлює регуляторний вплив на урегульовані ним правовідносини.

Суд звертає увагу, що оскаржуване рішення сільської ради, як це випливає з його змісту, виконує, насамперед, функцію наповнення місцевого бюджету й не змінює порядок адміністрування місцевих податків та зборів, компетенцію контролюючих органів тощо, не формулює власні регулятивні механізми, а тому й не має регуляторного впливу, оскільки лише на підставі, за правилами та на виконання відповідних приписів Податкового кодексу України, закріплених у його статті 12, визначає елементи податку, зокрема, об`єкт оподаткування, платника податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (підпункт 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України).

Навіть у разі неприйняття рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю, про вказано у підпункті 12.3.5 пінку 12.3 статті 12 Податкового кодексу України.

Тобто, встановлення ставок місцевих податків та зборів є законодавчо закріпленим у Податковому кодексі України обов`язком відповідної ради, яка згідно із статтею 76 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» несе відповідальність у разі порушення нею Конституції або законів України.

Водночас, незалежно від виконання відповідною радою свого обов`язку щодо прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, правовідносини стосовно їх справляння та порядку адміністрування не залишаються неврегульованими і регламентуються відповідними положеннями Податкового кодексу України, які можуть бути змінені лише шляхом внесення законодавцем змін до «тіла» цього Кодексу й застосовуються безпосередньо та без здійснення аналізу їх регуляторного впливу.

До кваліфікуючих ознак регуляторного акту можна віднести й закріплену нормами Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» спеціальну процедуру його підготовки, розроблення, розгляду, прийняття і офіційного оприлюднення, яка включає стадії, зокрема, підготовки аналізу регуляторного впливу такого акту і оприлюднення проекту останнього з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань (статті 8, 9 цього Закону).

При цьому, відповідно до правил частини першої статті 67, частини першої статті 74 Конституції України кожен (тобто включаючи й суб`єктів господарювання) зобов`язаний сплачувати податки і збори (у тому числі й місцеві) в порядку і розмірах, установлених законом. Референдум не допускається щодо законопроектів з питань податків, бюджету та амністії.

За визначенням пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України, податком (у тому числі, й місцевим податком і збором, як видом податку) є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно, сплата місцевих податків та зборів, як безумовних платежів до місцевих бюджетів, є конституційним обов`язком кожного, у тому числі й суб`єктів господарювання, і обговорення цього питання на всеукраїнському рівні не допускається, а отже публічне обговорення питання податків, зокрема, й за процедурою, запровадженою Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», не може бути здійснене і на рівні місцевому, інакше це суперечитиме положенням Конституції України та засадам законодавства України у сфері оподаткування.

Суд звертає увагу й на те, що, виходячи із наведеного у статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» визначення поняття регуляторного акту, останній має свої власні, специфічні й притаманні лише йому ознаки, зокрема, такий акт або його окремі положення спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання шляхом встановлення, зміни чи скасування норм права саме у цих правовідносинах.

Спірні ж у цій справі правовідносини охоплюються сферою дії Податкового кодексу України, який, відповідно до приписів пункту 1.1 статті 1 цього Кодексу, регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Водночас, за змістом статті 2 Податкового кодексу України, зміна його положень може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Суд враховує, що до складу податкового законодавства України віднесено й рішення, зокрема, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, як це визначено пунктом 3.1 статті 3 Податкового кодексу України), однак підкреслює, що у будь-якому випадку такі рішення повинні бути прийняті за правилами, встановленими цим Кодексом і це прямо передбачено вказаною вище нормою.

Такі рішення органів місцевого самоврядування напряму ідентифіковані законодавцем саме як нормативно-правові акти з питань оподаткування місцевими податками та зборами (пункт 12.5 статті 12 Податкового Кодекс України) і жодної правової регламентації стосовно віднесення таких актів до регуляторних не містять як Податковий кодекс України, так і Закон України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Податкові правовідносини, як окремий і самостійний вид відносин, унормовуються, насамперед, Податковим кодексом України, положення якого можуть бути змінені виключно шляхом внесення змін до нього відповідними законами України, а усі нормативно-правові акти, які входять до складу податкового законодавства України, повинні прийматися на підставі, за правилами та на виконання цього Кодексу.

Жодних бланкетних або відсильних норм права, які б встановлювали обов`язок застосування у податкових правовідносинах спеціальних правових процедур, передбачених Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», Податковий кодекс не містить.

Податковим кодексом України, який у спірних правовідносинах є спеціальним актом законодавства та норми якого є пріоритетними у застосуванні, визначені основні засади податкового законодавства України і загальні засади встановлення податків і зборів (статті 4, 7 цього Кодексу), якими не передбачено застосування регуляторних процедур відповідно до Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» під час прийняття органом місцевого самоврядування рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Закон України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» Податковим кодексом України не віднесено до актів податкового законодавства України, які наведені у статті 3 цього Кодексу за вичерпним і остаточним переліком, який розширеному тлумаченню не підлягає.

З огляду на викладене вище, суд виходить з того, що податкові відносини є окремим і самостійним різновидом відносин, урегульованих, окрім Конституції України, спеціальними актами законодавства за вичерпним і остаточним переліком, не належать ані до господарських відносин, ані до адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, про які іде мова у Законі України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Аналіз змісту оскаржуваного у цій справі рішення органу місцевого самоврядування, яким встановлено ставки земельного податку за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання, свідчить, що таке рішення прийнято з метою упорядкування податкових відносин і виконує функцію наповнення місцевого бюджету, а тому не врегульовує жодних господарсько - виробничих, організаційно - господарських та/або внутрішньогосподарських відносин за участю позивача у розумінні статті 3 Господарського кодексу України, а отже, господарських відносин загалом.

Так як процедура прийняття органами місцевого самоврядування рішень з питань оподаткування місцевими податками та зборами регламентується виключно спеціальними нормативними актами у сфері оподаткування й не охоплюється сферою регулювання актів адміністративного законодавства, то у такому випадку відсутнє регулювання і адміністративних відносин.

Подібна правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 10.12.2021 у справі № 0940/2301/18.

Частина 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

При розгляді цієї справи суд не вбачає підстав не враховувати висновки щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду у постанові від 10.12.2021 у справі № 0940/2301/18.

За таких обставин і правових підстав, суд відхиляє аргументи позивача про те, що оспорюване ним рішення відповідача про встановлення місцевих податків і зборів є протиправним, у зв`язку з недотримання при його розробленні, розгляді та прийнятті вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», оскільки цей закон не поширює свою дію на спірні у цій справі правовідносини, а оскаржуване позивачем рішення не врегульовує жодних господарських відносин за його участю, а також адміністративних відносин між Щиборівською сільською радою Хмельницького району Хмельницької області та Приватним акціонерним товариством "Хмельницьке виробниче сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" як суб`єктом господарювання.

Щодо посилання позивача на підтвердження своєї позиції на лист Державної регуляторної служби України від 29.08.2024 № 3389/20 - 24, то суд його відхиляє з огляду на таке.

Вказаний лист не є нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, і несе інформаційний характер, а саме - позицію Державної регуляторної служби України щодо оспорюваного рішення.

Окрім того, необхідно зазначити про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 у справі № 688/3487/16-а сформулювала правову позицію про те, що повноваження органу місцевого самоврядування є дискреційними, а тому суд не має права втручатися у внутрішню компетенцію такого органу і не може надавати оцінки мотивам ради, з яких вона виходила при прийнятті рішення. У такому разі рішення сільської, селищної, міської ради може бути перевірено судом лише на предмет дотримання визначеної законодавством процедури його прийняття.

Тобто, прийняте на пленарних засіданнях рішення сільської, селищної, міської ради може бути переглянуте судом лише щодо дотримання процедури його прийняття, зокрема, регламенту відповідної ради.

За ч. 15 ст. 45 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», порядок проведення першої сесії ради, порядок обрання голови та заступника (заступників) голови районної у місті, районної, обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, скликання чергової та позачергової сесій ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради з урахуванням вимог Конституції України, цього Закону, законів України "Про статус депутатів місцевих рад", "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" та інших законів. До прийняття регламенту ради чергового скликання застосовується регламент ради, що діяв у попередньому скликанні.

Рішенням першої сесії восьмого скликання Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області затверджений Регламент Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області (далі - Регламент).

Частиною 3 ст. 1 Регламенту встановлено, що Регламент є обов`язковим для виконання всіма депутатами, сільським, головою та іншими посадовими особами місцевого самоврядування.

Цим регламентом встановлюється порядок діяльності Ради, скликання сесій Ради, підготовки і розгляду нею питань, проведення засідань, прийняття рішень Ради, загальні умови формування та організації роботи постійних та інших комісій Ра ди, виконавчих органів Ради, здійснення депутатської діяльності, обрання і затвердження посадових осіб місцевого самоврядування та інші процедури, які випливають з повноважень Ради, встановлених Конституцією та законами України (ст. 2 Регламенту).

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 4 Регламенту, гласність роботи Ради забезпечується через офіційне оприлюднення проектів рішень, планів роботи Ради, звітів про роботу Ради, рішень Ради, висновків та рекомендацій постійних комісій.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Регламенту, проекти рішень, що містять нормативно-правовий характер оприлюднюються не пізніш як за 10 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття, окрім проектів рішень, спрямованих на надання адміністративних послуг, якщо це призведе до порушення встановленого законом строку надання відповідної адміністративної послуги.

Так, судом встановлено і відповідачем не заперечується, що проєкт оскаржуваного рішення оприлюднений на офіційному веб-сайті Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області 11.06.2024 року, тобто за 9 робочих днів до дати його розгляду.

Окрім того, статтею 19 Регламенту встановлено, що секретар Ради розглядає поданий проект та визначає перелік комісій Ради та відповідних структурних підрозділів виконавчого органу, які мають попередньо розглянути чи завізувати проект.

Після реєстрації проект рішення разом із переліком комісій Ради та структурних підрозділів виконавчого органу, які мають розглянути або завізувати проект, передається до цих виконавців в порядку, встановленому для служби діловодства Ради.

В окремих випадках Секретар Ради може передати зареєстрований проект з переліком необхідних для розгляду та візування виконавців ініціатору його внесення.

Погодження проекту рішення здійснюється:

- керівниками виконавчого органу (органів) Ради, до компетенції яких належить дане питання, чи визначених Секретарем Ради інших осіб, до компетенції яких належить дане питання;

- заступником голови Ради;

- керівником юридичного відділу (юриста Ради);

- секретарем Ради.

Підготовлені проекти рішень ради повинні містити:

- підпис виконавця, який готував проект рішення;

- підписи осіб, які погоджували даний проект рішення.

У разі наявності у того, хто погоджує (візує), зауважень і пропозицій, їх викладають на окремому аркуші, який зберігається разом з оригіналом рішення.

Друкування та розмноження проектів рішень та інших матеріалів сесії проводиться з примірника, підготовленого відповідно до вимог Регламенту.

Секретар Ради відповідає за забезпечення депутатів необхідною кількістю копій проектів рішень до початку відповідного пленарного засідання.

Висновки і рекомендації комісій щодо проекту рішення подаються у письмовій формі. Обговорення кожного проекту рішення у постійних комісіях має бути завершене до початку пленарного засідання, на розгляд якого винесене відповідне питання.

Узагальнення зауважень і пропозицій до проекту рішення, вироблення остаточного його варіанта покладається на ініціаторів проекту і можуть бути додатково розглянуті на спільних засіданнях постійних комісій Ради.

Водночас, у ході розгляду справи, судом не встановлено погодження проєкту оскаржуваного рішення керівниками виконавчого органу (органів) Ради, до компетенції яких належить дане питання, чи визначених Секретарем Ради інших осіб, до компетенції яких належить дане питання; заступником голови Ради; керівником юридичного відділу (юриста Ради); секретарем Ради, як це передбачено статтею 19 Регламенту.

При цьому, суд відхиляє твердження відповідача, що таке погодження мало місце, оскільки таке твердження Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області не підтверджене належними, допустимими і достовірними доказами у справі.

Отже, у ході розгляду справи, судом встановлені процедурні порушення, допущені Щиборівською сільською радою Хмельницького району Хмельницької області при прийняті оскаржуваного рішення.

При цьому, суд зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Отже, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена, серед іншого, у постановах Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18 та від 22.05.2020 у справі № 825/2328/16.

У справі, що розглядається, судом, зокрема, встановлено таке.

За ст. 11 Регламенту, рада проводить свою роботу сесійно. Сесія ради складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Згідно із до п.п. 9,10 ст. 14 Регламенту, матеріали сесії видаються депутатам під час засідання постійних комісій ради, а у виняткових випадках - у день відкриття сесії. За згодою депутатів та за наявності технічної можливості, документи направляються їм електронною поштою.

Відповідно до п. 10 ст. 14 Регламенту, сесія ради є повноважною, якщо на її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради.

Проєкт порядку денного формується апаратом ради. Пропозиції щодо включення питань до проєкту порядку денного сесії можуть вноситись сільським головою, секретарем ради, постійними комісіями ради, депутатськими групами (фракціями), депутатами, виконавчим комітетом ради, загальними зборами громадян, старостами. Основою для формування порядку денного сесії ради є перспективний план роботи ради (стаття 16 Регламенту).

За ст. 17 Регламенту, включення питання до проекту порядку денного та його винесення на розгляд пленарного засідання ради передує попередній розгляд цього проекту в постійних комісіях ради, до сфери повноважень яких належать ці питання. Питання, які не були попередньо розглянуті відповідними комісіями ради до порядку денного не включаються та не розглядаються на сесії.

Із матеріалів справи вбачається, що Рішенням Шиборівської сільської ради «Про план роботи Щиборівської сільської ради на 1 півріччя 2024 року» № 1 від 26.12.2023 року затверджено план роботи ради на 1 півріччя 2024 року.

Так, до плану роботи включено розгляд в 1 кварталі 2024 року питання встановлення на території Щиборівської сільської ради місцевих податків і зборів на 2025 рік (копія рішення додається).

Рішенням Щиборівської сільської ради № 2 від 21.04.2021 року обрано постійні депутатські комісії: 1. постійна комісія з питань прав людини, забезпечення законності та правопорядку, депутатської діяльності, етики та регламенту; 2. постійна комісія з питань планування, бюджету, фінансів, соціально-економічного розвитку, інвестиційної діяльності та міжнародного співробітництва (голова комісії ОСОБА_1 , члени комісії: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ); 3.постійна комісія з питань освіти, культури, молоді, спорту, охорони здоров`я та соціального захисту населення; 4. постійна комісія з питань земельних відносин, природокористування, охорони навколишнього середовища, агропромислового комплексу, комунальної власності, житлово-комунального господарства, будівництва та благоустрою.

21.06.2024 відбулось засідання постійної депутатської комісії з питань планування, бюджету, фінансів, соціально-економічного розвитку, інвестиційної діяльності та міжнародного співробітництва (профільна комісія) на якій розглянуто проєкт рішення «Про внесення змін до рішення сільської ради «Про встановлення на території Щиборівської сільської ради місцевих податків і зборів».

Засідання комісії відбулось у складі трьох членів комісії (Синявської Ірини Вікторівни, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ) з п`яти (кворум наявний) за участі інших депутатів ради (7 осіб) та сільського голови.

Участь сільського голови та депутатів ради в засіданні депутатської комісії та отримання ними матеріалів проектів рішень підтверджується відомістю реєстрації депутатів на комісії.

Із протоколу засідання вбачається, що зауважень щодо неотримання проєктів рішень депутатами висловлено не було.

За результатами розгляду даного проєкту на засіданні профільної комісії, прийнято рішення схвалити проект рішення «Про внесення змін до рішення сільської ради «Про встановлення на території Щиборівської сільської ради місцевих податків і зборів» та прийняти його як рішення ради.

Відповідно до ст. 25 Регламенту, проект порядку денного сесії, сформований відповідно до вимог, зміни до нього обговорюються і затверджується в цілому радою більшістю голосів присутніх депутатів.

Згідно із ст. 37 Регламенту, на пленарних засіданнях рада може приймати у межах своєї компетенції та відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються після її обговорення на її пленарному засіданні більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків голосування з процедурних питань, визначених цим Регламентом. При встановленні результатів голосування до загального складу ради включається голос сільського голови, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні шляхом відкритого поіменного голосування депутатів, окрім випадків, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

Як встановлено судом, 21.06.2024 відбулась засідання чергової тридцять дев`ятої сесії сільської ради.

У роботі пленарного засідання ради взяло участь 12 депутатів з 19 депутатів ради та сільський голова, що підтверджується відомістю реєстрації депутатів Щиборівської сільської ради восьмого скликання в роботі чергової тридцять дев`ятої сесії та протоколом засідання.

Порядок денний сесії, в якому питанням за № 5 включено питання внесення змін до рішення сільської ради про встановлення на території Щиборівської сільської ради місцевих податків і зборів затверджено рішенням ради, що підтверджується протоколом чергової тридцять дев`ятої сесії сільської ради восьмого скликання від 21.06.2024 року.

Рішення «Про внесення змін до рішення сільської ради від 27.04.2022 року № 2 «Про встановлення на території Щиборівської сільської ради місцевих податків і зборів» прийнято на засідання ради 21.06.2024 одноголосно, що підтверджується, серед іншого, результатами поіменного голосування, протоколом чергової тридцять дев`ятої сесії сільської ради восьмого скликання від 21.06.2024 року.

Із протоколу чергової тридцять дев`ятої сесії сільської ради восьмого скликання від 21.06.2024 також вбачається, що при розгляді даного питання порядку денного депутатами сільської ради враховано, що даний проєкт рішення, у відповідності до ч. 4 статті 20 Закону України «Про антимонопольний комітет України», якою встановлено, що органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані погоджувати з Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями проекти нормативно-правових актів та інших рішень, які можуть вплинути на конкуренцію, зокрема щодо створення суб`єктів господарювання, встановлення і зміни правил їх поведінки на ринку, або такі, що можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції на відповідних ринках, а також одержувати дозвіл Антимонопольного комітету України на концентрацію у випадках, передбачених законом, погоджено з Південно-Західним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України, що підтверджується листом погодження № 72-02/1310е від 13.06.2024 року.

З огляду на викладене вище, суд звертає увагу, що позивачем не було доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про встановлення на території Щиборівської сільської ради місцевих податків і зборів.

При цьому, суд вважає встановленим те, що за умови дотримання відповідачем передбаченої законом процедури прийняття оскаржуваного рішення воно не могло бути іншим.

З огляду на викладене вище, суд виходить з того, що встановлені судом вказані вище процедурні порушення відповідача носять формальний характер і не можуть мати наслідком скасування правильного по суті рішення.

Решта доводів та аргументів сторін не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.

Стосовно оцінки інших аргументів (доводів), наданих сторонами, то суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, закріплено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин і правових підстав, за результатами розгляду справи, суд доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Підстави для розподілу судових витрат у порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Хмельницьке виробниче сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 06 травня 2025 року

Позивач:Приватне акціонерне товариство "Хмельницьке виробниче сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" (вул. Незалежності, 58,с-ще Меджибіж,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,31530 , код ЄДРПОУ - 00476808)
Відповідач:Щиборівська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області (вул. Центральна, 12,с. Щиборівка,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,31001 , код ЄДРПОУ - 04404421)

Головуючий суддя Є.В. Печений