Справа № 537/2942/25
Суддя: МУРАШОВА Н. В.
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/537/30/2025
Справа № 537/2942/25
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.05.2025 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука у складі

головуючої судді Мурашової Н.В.,

за участю: секретаря Дьченко В.Ю.,

представника позивача Твердоступ О.Є.,

відповідача громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду у м.Кременчук в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області , за дорученням Відділ у місті Кременчуці Управління державної міграційної служби України в Полтавській області до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 про адміністративне затримання іноземця, який незаконно перебуває в Україні, з метою забезпечення примусового видворення,

у с т а н о в и в :

Короткий зміст позову.

06.05.2025 року позивач Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області , за дорученням Відділ у місті Кременчуці Управління державної міграційної служби України в Полтавській області звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив затримати громадянина Азербайджамнської ОСОБА_2 , який незаконно перебуває в Україні, строком на 6 місяців, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, з метою забезпечення примусового видворення. Допустити негайне виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.05.2025 року Відділом у місті Кременчуці УДМС у Полтавській області виявлено громадянина Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який незаконно перебував в Україні, а саме з порушенням положень Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Азербайджанської Республіки про безвізові поїздки громадян, затвердженою постановою КМУ №1565 від 24.10.2002 року, Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150, якими визначено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів. ОСОБА_4 в`їхав в Україну 15.09.2018 року-виїхав 12.12.2018 року, в`їхав в Україну 14.03.2019 року виїхав 09.10.2022 року, в останнє в`їхав в Україну 07.01.2023 року через КПП «Мамалига» по паспортному документу громадянина Азербайджану НОМЕР_1 , виданому 07.09.2018, терміном дії до 06.09.2028 року.

З метою забезпечення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на підставі положень ст. 26 Закону, п. 5,6 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом МВС України, Адміністрації державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23.04.2012 року №353/271/150, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 р. за № 806/21119 (у редакції наказу МВС України, СБУ від № 383/125 від 13.05.2020), Крюківським відділом у місті Кременчуці УДМС у Полтавській області 18.01.2023 року прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , яким останнього зобов`язано виїхати за межі України до 12.02.2023 року.

З рішенням Крюківського відділу у місті Кременчуці УДМС у Полтавській області від 18.01.2023 про примусове повернення з України громадянин Азербайджану ОСОБА_4 був ознайомлений 18.01.2023 року та зобов`язався його виконати не пізніше 12.02.2023, що підтверджується його підписом у вказаному рішенні та розпискою.

Проте ОСОБА_4 не виконав рішення Крюківського відділу у місті Кременчуці УДМС у Полтавській області від 18.01.2023 про примусове повернення до країни походження або третьої країни у термін, у строк, передбачений для добровільного виконання рішення про примусове повернення (до 12.02.2023), що підтверджується інформацією, отриманою з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан».

03.07.2024 Головним управлінням ДМС в Одеській області у зв`язку з невиконанням рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця прийнято рішення № про примусове видворення з України громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , яке до теперішнього часу не виконане.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_4 не виконав без поважних причин рішення про примусове повернення, втратив підстави для законного перебування в Україні, не має постійного місця проживання, офіційного джерела доходів, а також достатнього фінансового забезпечення для проживання в Україні та для виїзду за межі України, є всі підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення.

За таких обставин, враховуючи положення ст.ст. 1, 3, 26, 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 18, 20, 46, 289 КАСУ, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області за дорученням Відділ у місті Кременчуці Управління державної міграційної служби України в Полтавській області звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука з позовом, в якому просив затримати громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 з метою забезпечення його примусового видворення за межі України, з поміщенням строком на шість місяців до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Рішення допустити до негайного виконання.

Інформація про рух справи.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 06.05.2025 року адміністративний позов прийнято до розгляду, відкрите провадження за правилами спрощеного провадження. З дотриманням вимог ст.289 КАСУ призначено судове засідання в цей же день.

Позиція учасників в судовому засіданні.

Представник позивача Твердоступ О.Є. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що є громадянином Азербайджанської Республіки. В країні походження йому ніщо не загрожує. Познайомився з українкою. Тому проживає на території України, а саме в`їхав в Україну у 2018 році, повторно в`їхав в Україну 14.03.2019 року виїхав 09.10.2022 року, в останнє в`їхав в Україну 07.01.2023 року. Він не мав можливості добровільно виконати рішення ДМС про примусове повернення та видворення з України, оскільки не має можливості відкрити візи для виїзду через країни ЄС, а Молдова заборонила йому в`їзд до січня 2026 року. На теперішній час його знайома виїхала з України, тому він також має бажання виїхати, але не може самостійно це зробити. Не має в Україні власного житла та постійного офіційного місця роботи. Повідомив, що розуміє українську мову, адвоката не потребує.

Обставини, установлені судом. Мотиви ухваленого рішення.

Суд, заслухавши доводи представника позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши подані докази, установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Дослідженими допустимими доказами підтверджено, що відповідач ОСОБА_4 уродженець та громадянин Азербайджанської Республіки, 07.09.2018 року документований паспортом громадянина Азербайджанської Республіки НОМЕР_1 , терміном дії до 06.09.2028 року.

За данними Інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, «Аркан», у період з 18.11.2017 року до 06.05.2025 року громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_4 в`їхав в Україну 15.09.2018 року виїхав 12.12.2018 року, в`їхав в Україну 14.03.2019 року виїхав 09.10.2022 року, в останнє в`їхав в Україну 07.01.2023 року через КПП «Мамалига» по паспортному документу громадянина Азербайджану НОМЕР_1 , виданому 07.09.2018.

Постановою ГУ ДМС України в Одеській області громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 визнано винуватим за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5100,00 грн., по факту порушення правил перебування іноземців в Україні, визначених у ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме перевищення встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів.

З паспорту громадянина Азербайджамнської Респумбліки НОМЕР_1 від 07.09.2018 року, вбачається, що стосовно ОСОБА_1 відділом у м. Кременчуці УДМС у Полтавській області приймалися рішення про його примусове повернення, а саме №29 14.10.2022 року строком до 12.10.2022 року та №2 від 18.01.2023 року строком до 12.02.2023 року. А також ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення №29 від 03.07.2024 року про його примусове видворення із забороною в`їзду в Україну строком на 5 років до 03.07.2029 року. Копії названих рішень подані суду. З названими рішеннями ОСОБА_4 був ознайомлений, що підтверджується його особистими розписками.

ОСОБА_4 не звертався до підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про отримання документів, що надають йому право тимчасового чи постійного перебування, про продовження строку перебування в Україні, документування або про визнання біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту, що підтверджено в судовому засіданні учасниками та службовою запискою завідувача сектору з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції апарату УДМС України в Полтавській області.

ОСОБА_5 повідомив, що в країні його громадянства нічого не загрожує його життю та здоров`ю. В Україні він не має рідних, власного житла, офіційно не працевлаштований.

Таким чином, громадянин Азербайджамнської ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , допустив порушення вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Азербайджанської Республіки про безвізові поїздки громадян, затвердженою постановою КМУ № 1565 від 24.10.2002 року, Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150, Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом МВС України, Адміністрації державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 806/21119 від 21.05.2012 року, де визначено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів. В добровільному порядку самостійно не виконав рішення Крюківського відділу у місті Кременчуці УДМС у Полтавській області від 18.01.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни у термін, у строк, передбачений для добровільного виконання рішення про примусове повернення (у строк до 12.02.2023). Не виконав рішення Головного управління ДМС в Одеській області від 03.07.2024 року № про примусове видворення з України.

Оскільки Відповідач не має власного житла, офіційного джерела доходів, добровільно не виїхав з України, з його слів не має візи для перетину кордону України з країнами ЕС, щодо нього установлено заборону на в`їзд до Молдови, то вказані обставини дають підстави вважати, що він у подальшому ухилятиметься від виконання рішення органів ДМС України про примусове повернення та про примусове видворення.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Частиною 16 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-17 визначено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Стаття 9 вказаного Закону України №3773-17 встановлює, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до п. 14 частини першої статті 1 Закону, нелегальний мігрант це іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування, втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено виключні підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

На теперішній час у громадянина Азербайджану ОСОБА_1 немає жодних законних підстав для перебування на території України.

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до статті 16 КУпАП іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України. Тобто до іноземців та осіб без громадянства застосовуються види адміністративних стягнень, визначені статтею 24 КУпАП.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

На підставі положень ч. 5, ч. 6 ст. 26 Закону, п .6 Розділу 1 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом МВС України, Адміністрації державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за № 806/21119 від 21.05.2012 року, іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Згідно частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, зокрема, (пункт 3) про затримання іноземця чи особи без громадянства.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.

У Відповідача відсутні визначені законодавством та міжнародними договорами України підстави для перебування в Україні, відсутні також обставини, які, згідно ч. 8 ст. 26 та ч. 1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» забороняють примусове видворення за межі України (Відповідач не перебуває у процедурі визнання біженцем та особою, яка потребує додаткового захисту; не підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; в країні громадянської належності його життю або свободі не загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; не загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; не загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки).

Враховуючи, що Відповідач добровільно не виконав рішення органу ДМС України від 18.01.2023 року про примусове повернення, добровільно не виконав рішення органу ДМС України від 03.07.2024 року про примусове видворення, підстави для перебування в Україні відсутні, зареєстрованого постійного місця проживання не має, без офіційної роботи та джерела доходів, є всі підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про його видворення.

Оскільки відповідач не має офіційного законного джерела доходу та не працевлаштований, то у суду відсутні підстави для застосування до нього менш суворих заходів, визначених у ст.289 КАСУ, для забезпечення виконання ним рішень органів ДМС про його примусове повернення та видворення з України, а саме взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; зобов`язання внести заставу.

Згідно статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи щодо затримання іноземців з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Згідно пункту 15 статті 289 КАС України адміністративні справи, передбачені цією статтею, розглядаються судом у день подання відповідної позовної заяви.

Відповідно до п. 18 ст. 289 КАС України на час розгляду судом першої та апеляційної інстанцій справи по суті позовних вимог і до набрання рішенням суду законної сили іноземець або особа без громадянства утримується у спеціально обладнаному для таких цілей приміщенні органу (підрозділу) охорони державного кордону, органу Служби безпеки України, який її затримав, або у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відсутність у відповідача документа, за яким він зміг би покинути територію України, тривале нелегальне проживання на території України, дає достатні підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури примусового видворення.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 585/2811/19 Верховний Суд погодився із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість підстав вважати щодо можливості ухилення відповідача від виконання рішення про його примусове видворення, та про необхідність затримання відповідача із поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. При цьому існує ризик втечі відповідача, а так само відсутні документи, що дає право на виїзд з України, що в свою чергу робить неможливим для відповідача самостійного залишення території України. Верховний Суд дійшов висновку, що затримання особи - відповідача не зважаючи на серйозність заходу, з огляду на встановлені судами фактичні обставини, є цілком виправданими та належними, тому як в даному випадку застосування інших, менш суворих заходів, буде недостатніми для гарантування виконання такою особою певних обов`язків пов`язаних із залишенням території України. Затримання до закінчення проведення процедури видворення, в тому числі для належної ідентифікації особи, відповідає національному законодавству, воно є також необхідним за конкретних обставин.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: не має документів, які дають право на виїзд за межі території України, та не має підстав для перебування на території України, в зв`язку із чим є законні підстави для затримання відповідача для забезпечення примусового видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 359/5975/17.

Також варто зазначити, що указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022 року на усій території України оголошено воєнний стан.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 29.05.2023 року у справі № 522/5683/22, вказано, що з огляду на те, що на території України з 24.02.2022 року триває військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, колегія суддів уважає, що здійснення міграційним органом посиленого контролю у сфері дотримання іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства України є необхідним, виправданим, таким, у якому існує нагальна потреба та, що відповідає легітимній меті його здійснення - ефективного реагування держави на загрози її безпеці.

Враховуючи, що у ОСОБА_1 відсутні законні підстави для перебування в Україні, він ухилився від виїзду з України після закінчення строку перебування, він не пербуває у процедурі визнання біженцем та особою, яка потребує додаткового захисту; не підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; в країні громадянської належності її життю або свободі не загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; не загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; не загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Тому суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню.

В ч.19 ст.289 КАСУ встановлено, що за подання до адміністративного суду позовних заяв та апеляційних скарг у справах, визначених цією статтею, судовий збір не сплачується.

Згідно пункту 3 частини 2 статті 371 КАС України суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може звернути до негайного виконання постанову про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця або особи без громадянства, які підлягають примусовому видворенню.

На підставі викладеного, ст.ст.26, 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», керуючись ст.ст.6, 8, 9-11, 72-79,288, 289, 295, п.15.5 Перехідних положень КАС України, суд

у х в а л и в :

Адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області , за дорученням Відділ у місті Кременчуці Управління державної міграційної служби України в Полтавській області, до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 про адміністративне затримання іноземця, який незаконно перебуває в Україні, з метою забезпечення примусового видворення, задовольнити.

Затримати громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ громадянина Азербайджану НОМЕР_1 , виданий 07.09.2018 року, терміном дії до 06.09.2028 року) строком до шести місяців, тобто до 05.11.2025 року, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення.

Організацію виконання рішення покласти на Відділ у місті Кременчуці Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області.

Рішення допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 06.05.2025 року.

Суддя Мурашова Н.В.