Справа № 160/5410/25
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2025 рокуСправа №160/5410/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- зобов`язати відповідача зобов`язати зарахувати до його страхового стажу періоди роботи в районі Крайньої Півночі - Якутська АРСР в пільговому (полуторному) розмірі 1 (один) рік роботи за 1 (один) рік і 6 (шість) місяців, а саме: період роботи з 14.07.1987 року по 26.05.1990 року водієм автомашини ГА3-66 Тимтоно-Учурської геологорозвідувальної експедиції об`єднання «Якутськгеологія» (Якутська APCP); період роботи з 28.05.1990 року по 12.09.1991 року водієм у газеті «Алданський робочий» м.Алдан (Якутська АРСР); період роботи з 23.09.1991 року по 31.12.1991 року водієм в артілі старателів «ЗОЛОТИНКА» ДП «Алданзолото» (Якутська АРСР);
- зобов?язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до його страхового стажу періоди роботи: ??з 01.01.1992 року по 02.04.1992 року водієм в артілі старателів «ЗОЛОТИНКА» ДП «Алданзолото» Республіка САХА (Якутія); ??з 04.06.1992 року по 01.10.1996 року водієм в артілі «ИНАГЛИ» ДП «Алданзолото» Республіка САХА (Якутія); ??з 01.10.1996 року по 26.02.1997 року водієм-експедитором-вантажником в торгово-виробничій фірмі «ОНИКС» Республіка САХА (Якутія); ?з 04.06.1997 року по 01.04.1998 року водієм Алданської центральної міської лікарні Республіки САХА (Якутія); ??з 01.04.1998 року по 15.02.2000 року водієм МтБ «Медавтотранс» Алданського Улусного Управління охорони здоров?я Республіки САХА (Якутія); ?з 28.11.2000 року по 07.05.2001 року водієм Закритого акціонерного товариства артіль старателів «АМУР» Аяно-Майського району Хабаровського краю;
- зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком з 11.11.2024 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
На виконання вимог ухвали суду 28.02.2025 року від відповідача надійшла завірена належним чином копія пенсійної справи.
Ухвала суду від 07.02.2025 року відповідачу доставлена до його електронного кабінету 25.02.2025 року, що підтверджується відповідною довідкою наявною в матеріалах справи. Але відзиву на позовну заяву, відповідач до теперішнього часу на адресу суду не надіслав.

Згідно із ч.2 ст.175 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву, у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену в позовній заяві, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.

Судом встановлено, що позивач 07.01.2025 року звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком

За принципом екстериторіальності заява від 07.01.2025 щодо перерахунку пенсії була розглянута Головним управлінням ПФУ в Дніпропетровській області.

Рішенням Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 14.01.2025 р. №64 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу. Так, за результатом розгляду документів до страхового стажу не враховано періоди:

- з 14.07.1987 по 26.05.1990, з 28.05.1990 по 12.09.1991, з 23.09.1991 по 31.12.1991 робота в росії, оскільки відповідно до ст.24 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування", періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншого державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного фонду, неможливості документального підтвердження, нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного Фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії. Так, стаж роботи з 01.01.1992 року по 02.04.1992 року, з 04.06.1992 року по 01.01.1995 року, з 01.10.1996 року по 26.02.1997 року, з 04.06.1997 року по 01.01.1998 року; з 01.01.1998 року по 04.01.1998 року; з 05.01.1998 по 15.02.2000 року, з 31.03.2000 року по 11.07.2000 року, з 28.11.2000 року по 07.05.2001 року в російській федерації, не зараховано, оскільки відповідно до листа Мінсоцолітики №837/012-23/41 від 03.01.2023 року з 01.01.2023 року росія припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. Тобто до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) по 31.12.1991 року.

Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 8 вказаного Закону право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

1. Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.12.1986 року вбачається, що у спірний період позивач працював на наступних посадах:

4). 14.07.1987 року - прийнятий водієм 2-го класу автомашини ГАЗ-66 Тимтоно-Учурської геологорозвідувальної експедиції об`єднання «Якутсьгеологія» (ЯАРСР). Наказ №161 від 17.07.1987 року;

5). 28.01.1988 року - присвоєно 1 клас водія. Наказ 20к від 28.01.1988 року;

6). 21.07.1988 року - у зв`язку з переходом на нові умови оплати праці за рішенням комісії присвоєний 1 клас водія а/машини ГАЗ-66. Наказ № 414пр від 18.07.1988 року;

7). 26.05.1990 року - звільнений в порядку переводу в редакцію газети «Алданський робочий», п.5 ст.29 КЗпП РСФСР. Наказ № 507 від 25.05.1990 року;

8). 28.05.1990 року прийнятий водієм у газету «Алданський робочий» м.Алдан (ЯАРСР). Наказ №50 від 28.05.1990 року;

9). 12.09.1991 року - звільнений за ст.31 КЗпП РСФСР (власне бажання). Наказ № 58 від 11.09.1991 року;

10). 23.09.1991 року - прийнятий водієм в артіль старателів «ЗОЛОТИНКА» ДП «Алданзолото» (ЯАРСР, Якутія). Розпорядження № 23 від 23.09.1991 року;

11). 02.04.1992 року - звільнений по переводу в с/а «ИНГАЛИ». Протокол загальних зборів Пр.№ 1 від 02.04.1992 року;

12). 04.06.1992 року - прийнятий по переводу водієм в артіль «ИНАГЛИ» ДП «Алданзолото» Республіки САХА (Якутія);

13). запис під № 13 вважати недійсним, продовжує працювати;

14). 01.10.1996 року - звільнений за п.18 Статуту артілі, власне бажання. Розпорядження № 15-96 p.;

15). 01.10.1996 року - прийнятий тимчасово водієм-експедитором-вантажником в торгово-виробничій фірмі «ОНИКС» Республіки САХА (Якутія). Наказ № 172 від 01.10.1996 року;

16). 26.02.1997 року - звільнений за власним бажанням. Наказ № 20 від 10.02.1997 року;

17). 04.06.1997 року - прийнятий водієм 1-го класу на автомобіль ГАЗ-66 господарської частин Алданської центральної Улуської лікарні Республіки САХА (Якутія). Наказ №67к36 від 04.06.1997 року;

18). 01.01.1998 року - Алданська центральна Улуська лікарня реорганізована в Алданську міську лікарню. Розпорядження АУУЗ № 2 від 23.12.1997 року;

19). 01.01.1998 року - водій І класу гаражу АГБ. Наказ № 5к від 15.01.1998 року;

20). 01.04.1998 року - зі складу Алданської міської лікарні виділене АХО і на його базі створено позаструктурний підрозділ АУУЗ МТБ. Розпорядження № АУУЗ № 28 від 05.03.1998 року;

21). 01.04.1998 року - водій 1-го класу МтБ «Медавтотранс» Алданського Улусного Управління охорони здоров`я Республіки САХА (Якутія). Наказ № 1К від 13.04.1998 року;

22). 15.02.2000 року - звільнений ст.31 КЗпП рф, власне бажання. Наказ № 6К від 14.02.2000 року;

23). 31.03.2000 року - прийнятий водієм за контрактом в артіль «ИНАГЛИ» ДП «Алданзолото» Республіки САХА (Якутія). Розпорядження № 3-2000 р.;

24). 11.07.2000 року - звільнений за ст.31 КЗпП рф (власне бажання). Розпорядження №9-2000 p.;

25). 28.11.2000 року - прийнятий водієм Закритого акціонерного товариства артіль старателів року; «АМУР» Аяно-Майського району Хабаровського краю. Наказ № 46к від 18.11.2000 року;

26). 07.05.2001 року - звільнений за власним бажанням за ст.31 КЗпП рф. Наказ № 19к від 12.05.2001 року.

Так, в оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що до страхового стажу не враховано періоди роботи в російській федерації з 14.07.1987 року по 26.05.1990 року, з 28.05.1990 року по 12.09.1991 року, з 23.09.1991 року по 31.12.1991 року, оскільки періоди трудової діяльності до 01 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу особам, які проживають в Україні за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди.

Проте, суд зазначає, що оскільки незараховані періоди стосуються трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіці колишнього Союзу РСР, то вони підлягають зарахуванню відповідно до абзацу 1 частини другої статті 24-1 Закону № 1058-IV у редакції Закону від 25 квітня 2024 року № 3674-ІХ.

Згідно із вказаною нормою періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок на день розгляду справи Кабінетом Міністрів України не затверджено, а тому суд керується принципом прямої дії закону, оскільки відсутність підзаконного акта не повинна унеможливлювати реалізацію прав громадянина.

Виходячи з того, що трудовою книжкою підтверджується, що позивач є особою, яка проживає в Україні, і відсутні докази, що інша держава здійснює пенсійні виплати йому за спірні періоди, то спірні періоди підлягають зарахуванню до його страхового стажу.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу позивач як громадянин України наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 423/3544/16-а та від 11 липня 2019 року у справі № 242/1484/17.

Таким чином, відповідач протиправно не врахував періоди роботи позивача з 14.07.1987 року по 26.05.1990 року, з 28.05.1990 року по 12.09.1991 року, з 23.09.1991 року по 31.12.1991 року до його страхового стажу.

Також, з оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач не зарахував позивачу до загального страхового стажу періоди роботи на території російської федерації з 01.01.1991 року по 02.04.1992 року, з 04.06.1992 року по 01.01.1995 року, з 01.10.1996 року по 26.02.1997 року, з 04.06.1997 року по 01.01.1998 року; з 01.01.1998 року по 04.01.1998 року; з 05.01.1998 по 15.02.2000 року, з 31.03.2000 року по 11.07.2000 року, з 28.11.2000 року по 07.05.2001 року, оскільки відповідно до листа Мінсоцполітики №37/0/2-23/41від 03.01.2023 року з 01.01.2023 року росія припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць.

Так, відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Частиною другою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до ст.1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом рф "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, рф, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Таким чином, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Постановою КМУ від 29.11.2022 р. №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м.Москві.

Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022 року.

Отже, до набрання чинності постановою КМУ від 29.11.2022 року №1328 Україна, як держава - учасниця Угоди виконувала зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Таким чином, посилання відповідача в цій частині є також протиправним.

Щодо заявлених позовних вимог позивача про зарахування періодів роботи з 14.07.1987 року по 26.05.1990 року, з 28.05.1990 року по 12.09.1991 року, з 23.09.1991 року по 31.12.1991 року в районі Крайньої Півночі в пільговому обчисленні, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на підставах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Згідно із ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні приписи містяться і у п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637.

Приписами п.3 Порядку № 637 для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 110 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року № 590, робота в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 1 березня 1960 року зараховується в стаж в полуторному розмірі за умови, якщо працівник мав право на пільги, встановлені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пунктом «д» статті 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР Про упорядкування для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі від 10.02.1960 р. передбачено, що працівникам, що переводяться, направляються, запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в районах строком на п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надати додаткові пільги - зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу надає право на отримання пенсії через старість і по інвалідності.

Згідно з пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 р. № 148 Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 р. Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі зазначено, що працівникам, які користуються пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.03.1960 зараховуються за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до статті 5 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р. ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Згідно з частиною 1, 2 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 . р. призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відповідно до статті 1 тимчасової Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993, громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненню 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненню 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років. Громадянам Сторін, що домовляються, які працювали як в районах Крайньої Півночі, так і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, один рік роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, зараховується за дев`ять місяців роботи в районах Крайньої Півночі. У випадках, коли законодавством однієї з Сторін, що домовляються, передбачені більш пільгові умови і норми пенсійного забезпечення громадян, які більш пільгові умови і норми пенсійного забезпечення громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, при призначенні пенсії по старості (за віком) на території даної держави застосовується чинне законодавство цієї Сторони.

Враховуючи вищевикладене, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

29.11.2022 р. КМУ прийнято постанову №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення".

Однак у спірний період роботи позивача вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.

Проте, суд зазначає, що позовні вимоги щодо зарахування цих періодів з урахуванням кратності є передчасними, оскільки відповідач ще не вирішував питання про застосування кратності до таких періодів, натомість відхилив такі періоди в цілому.

Отже, за відсутності прояву застосування власних повноважень суб`єктом владних повноважень накладення на нього зобов`язання, в якому фактично було б втілено результат застосування таких власних повноважень, було б втручанням в його дискреційні повноваження без надання органу влади реалізувати наявну компетенцію.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення відповідача №64 від 14.01.2025 року щодо відмови позивачу є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо заявлених позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачу з 11.11.2024 року пенсію за віком, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 5 КАС України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.4 та п.10 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно із ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.

Крім того, статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 07.01.2024 року про призначення пенсії за віком зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 14.07.1987 року по 26.05.1990 року, з 28.05.1990 року по 12.09.1991 року, з 23.09.1991 року по 31.12.1991 року, з 01.01.1992 року по 02.04.1992 року, з 04.06.1992 року по 01.01.1995 року, з 01.10.1996 року по 26.02.1997 року, з 04.06.1997 року по 01.01.1998 року; з 01.01.1998 року по 04.01.1998 року; з 05.01.1998 року по 15.02.2000 року, з 31.03.2000 року по 11.07.2000 року, з 28.11.2000 року по 07.05.2001 року, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог позивачу слід - відмовити.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви з викладених вище підстав.

Щодо сплаченого позивачем судового збору за подання позову, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду, тому сплачений судовий збір у розмірі 605,60 грн. (1 211,20 грн. : 2) підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №64 від 14.01.2025 року, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.01.2024 року про призначення пенсії за віком зарахувавши до його страхового стажу періодів роботи з 14.07.1987 року по 26.05.1990 року, з 28.05.1990 року по 12.09.1991 року, з 23.09.1991 року по 31.12.1991 року, з 01.01.1992 року по 02.04.1992 року, з 04.06.1992 року по 01.01.1995 року, з 01.10.1996 року по 26.02.1997 року, з 04.06.1997 року по 01.01.1998 року; з 01.01.1998 року по 04.01.1998 року; з 05.01.1998 року по 15.02.2000 року, з 31.03.2000 року по 11.07.2000 року, з 28.11.2000 року по 07.05.2001 року, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовної заяви відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) судові витрати по справі у розмірі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма