Справа № 620/10885/24
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Бєлової Л.В.

Суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року за матеріалами заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії щодо виконання рішення у справі № 620/10885/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивачу з 01.02.2023 на підставі довідки від 18.06.2024 № ФЧ 57608, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі- ІНФОРМАЦІЯ_2 ) без обмеження максимальним розміром;

зобов`язати відповідача на підставі вказаної довідки провести позивачу перерахунок пенсії та здійснити виплату пенсії з 01.02.2023, без обмеження її виплати максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.09.2024 у справі № 620/10885/24 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 перерахунку пенсії з 01.07.2023 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18.06.2024 № ФЧ 57608 про розмір грошового забезпечення, станом на 01.01.2023, без обмеження максимальним розміром.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 01.07.2023 здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18.06.2024 № ФЧ 57608, станом на 01.01.2023, без обмеження її виплати максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.

06.12.2024 позивач звернувся до суду із заявою у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України. Заява обґрунтована тим, що рішення суду у справі № 620/10885/24 не виконано, оскільки відповідачем зменшено відсотковий розмір пенсії з 80% до 70% сум грошового забезпечення.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року заяву повернуто позивачу на підставі ч. 5 ст. 383 КАСУ (у зв`язку з незазначенням заявником інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформації про хід виконавчого провадження).

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На думку апелянта, суд першої інстанції під час повернення вказаної заяви допустив надмірний формалізм.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року за матеріалами заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії щодо виконання рішення у справі № 620/10885/24, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 312 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що заявник не дотримав вимог пунктів 7, 8 частини другої статті 383 КАС, позаяк у поданій заяві не зазначив інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання інформацію та про хід виконавчого провадження.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 14 КАС передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 КАС визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, відповідно до частини першої статті 383 КАС особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У частині другій та третій статті 383 КАС визначені вимоги до такої заяви.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Згідно із абзацом 2 частини п`ятої статті 383 КАС у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Із змісту заяви вбачається (2 сторінка), що 14.11.2024 на підставі та на виконання рішення суду (рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.09.2024 у справі № 620/10885/24) судом видано виконавчий лист, за яким 28.11.2024 відкрито виконавче провадження № 76664603.

Отже, заявник відповідно до положень пунктів 7, 8 частини другої статті 383 КАС України надав інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та про хід виконання судового рішення, тому висновки суду першої інстанції про незазначення такої інформації не відповідають дійсності.

Крім того, незазначення інформації про хід виконання судового рішення, зокрема, про вчинення виконавцем відповідних заходів примусового виконання рішення суду у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом; проведення виконавцем перевірки виконання боржником рішення суду; притягнення до відповідальності боржника шляхом винесення постанови про накладення штрафу у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення суду, думку апеляційного суду, не є тим недоліком заяви, що перешкоджає розгляду заяви по суті вимог. Ці обставини повинні досліджуватись при розгляді судом заяви по суті заявлених вимог в порядку статті 383 КАС.

Апеляційний суд вважає, що надто суворе трактування цієї норми позбавить позивача права на звернення до суду із заявою про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду в адміністративній справі.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 звертав увагу, що статті 382 і 383 КАС мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на судовий захист є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ч.1 ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком розгляду апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку щодо відсутності підстав для повернення заяви відповідно до ч .5 ст. 383 КАС України, отже, оскаржувану ухвалу не можна визнати законною і обґрунтованою.

На підставі викладеного, враховуючи, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання, колегія суддів вважає, що ухвала про повернення заяви, поданої у порядку ст. 383 КАС України, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року - задовольнити.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко

Н.В. Безименна