Справа № 420/37402/24
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач, з урахуванням уточнень від 20.01.2025, просить суд:

1. визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення ОСОБА_1 остаточного розрахунку до 07 вересня 2022 року;

2. визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати з 29 січня 2020 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової соціальної відпустки, грошової премії і таємності, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року;

3. визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення розрахунку га виплати ОСОБА_1 одноразової допомоги у разі звільнення за 27 років військової служби;

4. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належне грошове забезпечення з 29 січня 2020 року по 07 вересня 2022 року (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення), з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького кладу та деяких інших осіб», з врахуванням раніше виплачених сум;

5. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021 та 2022 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової соціальної відпустки на день звільнення з військової служби, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького кладу та деяких інших осіб», з врахуванням раніше виплачених сум;

6. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 27 років вислуги військової служби;

7. визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 оновленого грошового атестату виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби та премії, визначивши їх розмір шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік» станом 01.01.2022 року на відповідні тарифні коефіцієнти:

8. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 оформити та видати ОСОБА_1 оновлений грошовий атестат, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби та премії, визначивши їх розмір шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік» станом 01.01.2022 року на відповідні тарифні коефіцієнти:

9. визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 оновленої довідки про основні та додаткові види його грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, вислуги років визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14, 16 до Постанови №704, для забезпечення проведення перерахунку основного розміру його пенсійного забезпечення;

10. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 оформити та видати ОСОБА_1 оновлену довідку про основні та додаткові види його грошового забезпечення, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, вислуги років визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14, 16 до Постанови №704, для забезпечення проведення перерахунку основного розміру його пенсійного забезпечення.

09.12.2024 ухвалою судді позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків шляхом надання належним чином оформленої позовної заяви відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України та заяви/клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з заявленими вимогами та доказами, з зазначенням обставин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду.

06.01.2025 ухвалою судді продовжено строк на усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання належним чином оформленої позовної заяви відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України.

15.01.2025 ухвалою судді продовжено строк на усунення недоліків шляхом надання до суду належним чином оформленої позовної заяви відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС.

Ухвалою судді 27.01.2025 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.. 262 КАС України.

12.02.2025 до суду надійшов (вх..№ЕС/13361/25) відзив військової частини НОМЕР_1 з проханням відмовити у задоволенні позову з огляду на таке. В обґрунтування відзиву щодо суті кожної з позовних вимог зазначив, що абзацом 6 вказаного пункту (в редакції на час звільнення позивача у з військової служби у вересні 2022 року) визначено, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги. Відповідно до доданих до позову документів позивач вперше був звільнений з військової служби 06.11.1994. Згідно п. 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, що діяла на час звільнення 06.11.1994) військовослужбовцям виплачується грошова допомога на лікування, при народженні дитини, виплачується також грошова допомога на дітей військовослужбовців строкової служби, малозабезпеченим сім`ям військовослужбовців у порядку і розмірах, передбачених законодавством України. Таким чином, позивач при звільненні набув права на отримання грошової допомоги в розмірі 5-місячного грошового забезпечення при звільненні з військової служби 06.11.1994. В подальшому позивач проходив службу у органах внутрішніх справ та відповідно до долучених до позову документів був звільнений 31.10.2005 за станом здоров`я. Згідно п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, що діяла на час звільнення 31.10.2005 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, при звільненні з військової служби за вислугою строку служби, віком, станом здоров`я, у зв`язку зі скороченням штатів або з організаційними заходами в разі неможливості використання на службі виплачується грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Позивач при звільненні з органів внутрішніх справ 31.10.2005 за станом здоров`я набув права на отримання грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за календарною вислугою 24 роки 4 місяці 8 днів. Таким чином, враховуючи, що позивач, при попередніх звільненнях зі служби набув права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні (5-місячного грошового забезпечення при звільненні з військової служби 06.11.1994 та при звільненні 31.10.2005 у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за календарною вислугою 24 роки 4 місяці 8 днів), вказана грошова допомога при його звільненні з військової служби у вересні 2022 року була нарахована та виплачена військовою частиною НОМЕР_1 за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.

Змістом постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Отже, п. 4 постанови КМУ від 30.08.2017 №704 у редакції постанови КМУ від 12.05.2023 № 481 підтверджений факт незмінності правила обчислення грошового забезпечення із використанням показника арифметичного значення прожиткового мінімуму у розмірі 1,762,00 грн. Тому, у силу дії відповідного рішення Уряду України нормативного характеру усі суб`єкти владних повноважень були зобов`язані призначати, обчислювати, нараховувати та виплачувати реальне (фактичне) грошове забезпечення діючих публічних службовців за постановою КМУ від 30.08.2017 №704 із використанням показника прожиткового мінімуму працездатної особи у 1762 грн. Крім того, відповідно до ст. 22 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році для всіх категорій працівників установ, закладів та організацій бюджетної сфери, державних органів розмір заробітної плати (грошового забезпечення) може змінюватися виключно в межах бюджетних призначень на оплату праці, передбачених у державному бюджеті. Таким чином, застосування актуального показника прожиткового мінімуму станом на 01 січня кожного календарного року, а не того показника прожиткового мінімуму, який був визначений рішенням Кабінету Міністрів України (у даному випадку 1762,00 грн за п.4 постанови КМУ від 30.08.2017 №704) суперечить ст. 22 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік».

Позовні вимоги щодо видачі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення та оновленого грошового атестату, заявлені позивачем в позовній заяві, є передчасними, так як спір в цій частині фактично не існує, оскільки перерахунок грошового забезпечення та його виплата, які він просить суд зобов`язати здійснити відповідача, не проведені. Відтак, представник відповідача вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають. Щодо вимоги визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення з позивачем остаточного розрахунку до 07 вересня 2022 року, слід зазначити, що з позивачем проведено повний розрахунок, що підтверджується довідкою про його грошове забезпечення за період з 01.08.2022 по 30.09.2022, яка додається до цього відзиву, в якій зазначено також складові грошового забезпечення при звільненні.

Крім того зазначили, що військова частина НОМЕР_1 до 31.05.2022 перебувала у підпорядкуванні та на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 , яка здійснювала нарахування та виплату грошового забезпечення позивачу, здійснювала його призначення на посаду у військовій частині НОМЕР_1 та виключення зі списків особового складу при його звільненні з військової служби. Військова частина НОМЕР_2 як суб`єкт владних повноважень щодо фінансового забезпечення (нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу) має у своєму розпорядженні документи фінансової звітності щодо виплати грошового забезпечення позивачу за спірний період з 29.01.2020 по 31.05.2022 та володіє всією повнотою засобів та механізми поновлення прав позивача, у разі визнання судом факту їх порушень, які будуть у такому випадку найбільш ефективними. Отже, з метою всебічного розгляду справи по суті просили залучити згідно ч. 5 ст. 48 КАС України співвідповідача в особі військової частини НОМЕР_2 .

Ухвалою суду від 18.02.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності пропуску цього строку або надати докази того, що строк звернення до суду не пропущено.

24.02.2025 до суду від позивача надійшла заява (вхід. №16634/25), в якій просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 27.02.2024 заяву позивача (вхід. №ЕС/16634/25 від 24.02.2025) про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволено. Поновлено ОСОБА_1 пропущений строк на звернення до суду. Продовжено розгляд справи №420/37402/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 01.04.2025 залучено до участі у справі № 420/37402/24 у якості співвідповідачів військову частину НОМЕР_2 .

04.04.2024 до суду надійшов (вх..№ЕС/32133/24) відзив військової частини НОМЕР_2 з проханням відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступне. Дійсно військова частина НОМЕР_1 до 31.05.2022 перебувала на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 . Здійснення всіх належних виплат ОСОБА_2 , з моменту зарахування військової частини НОМЕР_1 на фінансове забезпечення військової частини НОМЕР_3 здійснювалось тільки на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 . А тому, будь-які діяння стосовно нарахування та здійснення всіх належних виплат ОСОБА_2 , цілком пов`язані із військовою частиною НОМЕР_1 , яка видавала вищезазначені накази, і які, як наслідок, знаходяться у останнього. Додатково повідомляємо, що до повноважень військової частини НОМЕР_3 не входить перевірка правильності зазначення у наказах частин, які зараховані на фінансове забезпечення, нарахування всіх належних виплат, в тому числі і індексації грошового забезпечення.

10.04.2025 до суду від позивача надійшли клопотання, в яких просить витребувати докази, а саме: витребувати у військової частини НОМЕР_1 розгорнуту довідку про склад основних та додаткових видів грошового забезпечення за весь період військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 01.01.2020 по день останнього перерахування коштів на картковий рахунок Позивача, із відображенням стягнутих та компенсаційних сум ЄСВ та військового збору, із відображенням щомісячної винагороди за постановою КМУ № 168 та розрахунком їх складових, датою перерахунку на картковий рахунок, відомості про реєстрацію юридичної особи військової частини НОМЕР_1 , посадові обов`язки бухгалтера ФЕС, витяги з наказів про відрядження позивача у 2020 році до військової частини НОМЕР_4 , а також витребувати у ІНФОРМАЦІЯ_1 відомості про дату звернення у серпні 2024 року ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 та завірену копію журналу вхідної кореспонденції, в якій відображені дата та підпис позивача про ознайомлення з відповіддю на запит.

Також 10.04.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача 2 (в/ч НОМЕР_2 ), в якому посилається на те, що Відповідач 2 у своєму відзиві підтвердив попередні обґрунтування про те, що відповідачем на позов є виключно військова частина НОМЕР_1 , оскільки з моменту зарахування позивача на військову службу і до часу звільнення з військової служби саме військова частина НОМЕР_1 видавала всі накази (по стройовій частині та з основної діяльності), у тому числі щодо нарахування грошового забезпечення, додаткової винагороди за участь в бойових діях, виплати щорічної допомоги на оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, відряджень, надання відпустки, і т.д. Військова частина НОМЕР_1 за весь період військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 (в інших військових частинах на шатних посадах позивач не перебував) мала свою, окрему від інших військових частин фінансову службу, службу таємного діловодства, юридичну службу, та інші основні та підпорядковані підрозділи, проте Відповідач 2 вказану обставину підтвердив у своєму Відзиві. Позиція Відповідача 2 щодо заперечення на позовні вимоги обґрунтовано тим, що військова частина НОМЕР_2 не є належним відповідачем та навіть співвідповідачем, оскільки на момент звільнення позивача з військової служби у вересні 2022 року Військова частина НОМЕР_1 (як вони самостійно вказали із травня 2022 року) перебувала на окремому державному фінансовому забезпеченні, як окрема юридична особа з власним державним фінансуванням, що Відповідачем 1 не заперечується.

Ухвалою суду від 15.04.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача (вхід №34203/25 від 10.04.2025) про витребування доказів у справі № 420/37402/24.

Інших заяв по суті станом на момент розгляду справи до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.12.2019 №262 ОСОБА_1 призначений на посаду військової частини наказом від 08.11.2019 у зв`язку з укладенням контракту на 5 років (а.с.33).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.09.2022 №236 (далі за текстом Наказ №236) ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини на підставі наказу про звільнення у відставку від 25.08.2022 №314 (а.с.34).

Вислуга років позивача, згідно з Наказом №236, станом на 07.09.2022 становить:

календарна - 27 років 02 місяців 08 днів;

пільгова 01 рік 07 місяців 21 день;

загальна 28 років 09 місяців 29 днів.

Відповідно до вказаного Наказу №236 позивачу при звільнені наказано нарахувати та виплатити наступні грошові кошти:

1. щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 140% місячного грошового забезпечення;

2. надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням;

3. надбавку за вислугу років за період з 01 вересня 07 вересня 2022 року;

4. додатково винагороду в розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційну часу проходження служби за період з 01 вересня 2022 року по 04 вересня 2022 року;

5. додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн в розрахунку на місяць пропорційну часу проходження служби за період з 05 вересня 2022 року по 07 вересня 2022 року;

6. грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки в 2022 році за 30 діб;

7. грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2019 рік, 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік;

8. одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 27 календарних років служби;

9. грошову компенсацію за не отримане речове майно у розмірі 12935,29 грн.

ОСОБА_1 в позовній заяві наголошує на тому, що у період проходження військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося у заниженому розмірі, а саме: у період з 29.01.2020 по 07.09.2022 позивачу виплачувався посадовий оклад, оклад за військовим званням, інші щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові виплати, без врахування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року та 01 січня 2022 року. Відповідно, всі здійснені на рахунок позивача виплати, пов`язані з проходженням військової служби, розраховувались у заниженому розмірі.

09.09.2022 військова частина НОМЕР_1 видала на ім`я ОСОБА_1 . Грошовий атестат та 05.11.2024 видано Довідку №13 про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії (а.с.50). Позивач наголошує, що грошовий атестат та довідка №13 складені невірно, оскільки містять в собі грошове забезпечення яке розраховувалось неправильно, а саме без врахування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року та 01 січня 2022 року.

Крім того, ОСОБА_1 стверджує про протиправність дій військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не нарахуванні та не виплаті йому одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 27 календарних років служби. Натомість, відповідач нарахував та виплатив позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні лише за період служби з 13.12.2019 по 07.09.2022, про що військова частина сама зазначила в своєму листі-відповіді від 06.11.2024 № 13899 (а.с.43).

Такі обставини відповідач не заперечує та лише зазначає, що грошове забезпечення позивачу виплачувалось у відповідності до приписів постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017.

У відповідності до положень ч.1 ст. 78 КАС України, не підлягає доказуванню той факт, що відповідач нараховував та виплачував грошове забезпечення та одноразові виплати позивачу у зазначений період саме виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом на 01.01.2018.

Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей» та іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

У силу приписів ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до п. 10 Постанови №704, ця постанова набирає чинності з 01.03.2018 р.

Так, 30.08.2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 704, якою, зокрема, затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1, а також схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови №704 (в редакції чинній до 24.02.2018 року) установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103).

Однак, Постановою № 103 (яка набрала чинності 24.02.2018 року) до Постанови № 704 внесено зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови № 704 викладено у новій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Разом із тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі №826/6453/18, визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови КМ України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яким, зокрема, в пункт 4 постанови КМ України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» були внесені зміни.

Відповідно до приписів статті 265 КАС України з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині.

Відповідно до положень статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, треба розуміти так, що дія акта починається з моменту набрання ним чинності і припиняється з втратою актом чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

30 вересня 2010 року Конституційний Суд України ухвалив рішення №20-рп/2010 у справі щодо конституційності Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року №2222-ІV, яким визначено юридичні наслідки визнання нормативно-правового акта нечинним, часові межі чинності такого акту, а також і відповідні межі дії відновлених норм з початкової редакції Основного Закону.

Тобто, за загальним правилом, моментом припинення календарної дії приписів закону в цих випадках є момент набрання законної сили відповідним судовим рішенням, і відповідний акт визнається нечинним на майбутнє.

Таким чином, оскільки зміни, внесені Постановою №103, зокрема, до пункту 4 Постанови №704 були визнані судом протиправними та скасовані, то з дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18 (29 січня 2020 року) діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка діяла до зазначених змін, та яка передбачала використання розрахункової величини, яка дорівнює розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

Разом з тим, варто також зауважити, що з 1 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06.12.2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», пунктом 3 розділу ІІ якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

При цьому, під час розв`язання правової колізії між нормами пункту 3 розділу ІІ Закону №1774-VІІІ та пункту 4 Постанови №704, у редакції до внесення змін Постановою №103, перевагу належить віддати положенням закону, як акту права вищої юридичної сили.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що згідно з Постановою №704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року, а не станом на 01.01.2018, оскільки положення пункту 4 Постанови № 704, в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 щодо часового визначення прожиткового мінімуму для працездатних осіб як « 01 січня 2018 р.», скасоване 29.01.2020 вищезазначеною постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18.

Враховуючи вищенаведені висновки щодо відсутності правових підстав для застосування такої розрахункової величини, як мінімальна заробітна плата та приймаючи до уваги відновлення дії положень Постанови №704, які діяли до внесення змін Постановою №103, суд дійшов висновку, що з 29 січня 2020 року, тобто з дня, набрання чинності судовим рішенням у справі №826/6453/18, виникли підстави для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

При цьому, суд звертає увагу відповідача на правові висновки Верховного суду в постанові від 22.09.2022 у справі №500/3840/21 щодо прожиткового мінімуму для працездатних осіб як розрахункової величини для визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням.

Закон України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон №2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

Базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону № 2017-III).

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

При цьому, згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).

Законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення умов, порядку та розміру перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб.

Так, під «умовами» слід розуміти встановлення Кабінетом Міністрів України необхідних обставин, які роблять можливим здійснення перерахунку пенсії.

Під «порядком» розуміється, що Кабінет Міністрів України має право на встановлення певної послідовності, черговості, способу виконання, методики здійснення перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців.

Величина грошового забезпечення як виплати, що є визначальною при перерахунку пенсії, встановлюється Кабінетом Міністрів України в межах повноважень щодо визначення розміру перерахунку пенсій.

Відтак, зазначення у пункті 4 Постанови № 704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ. Разом з цим, колегія суддів наголошує на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

Згідно постанови Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №380/10075/21 висновки ВС, викладені, зокрема, у постановах від 11.02.2021 у справах №№200/3757/20-а, 200/3774/20-а, 240/11952/19, від 14.04.2021 у справі №240/12309/20, до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки з 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018р., не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік, у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.

Також, суд враховує, що згідно постанови Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №420/6572/22, позиція ВС у наведених вище справах щодо застосування приписів пункту 4 Постанови №704 в контексті спору щодо перерахунку пенсії у зв`язку зі збільшенням розмірів складових грошового забезпечення військовослужбовців, а саме збільшення розмірів посадових окладів пов`язувалося із зростанням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, є орієнтиром для застосування положень Постанови №704 в контексті вирішення спору про перерахунок грошового забезпечення, адже, вирішення цього спору теж пов`язане з (правильним) застосуванням розрахункової величини для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу.

У наведених справах правовий висновок Верховного Суду про те, що з 1 січня 2020 року розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704, є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, побудований головним чином на принципі подолання правової колізії, за яким перевагу у застосуванні має нормативний акт вищої юридичної сили.

Враховуючи те, що з 29.01.2020 відповідачем, при визначенні розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням позивача, протиправно не враховано розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 01 січня календарного року як розрахункову величину, то основні та додаткові види грошового забезпечення відповідач виплатив у меншому розмірі, ніж визначено законодавством.

Наведене свідчить про те, що позивач має право на перерахунок грошового забезпечення та додаткових виплат виходячи із посадового окладу та окладу за військовим званням, які розраховані, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Звідси виходить те, що при виплаті грошового забезпечення та інших виплат, відповідач діяв протиправно.

З тих же підстав підлягають перерахунку також виплачені позивачу суми грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, оскільки при їх обрахунку відповідачем використано посадовий оклад та оклад за військовим (спеціальним) званням не в тому розмірі, який визначений чинним законодавством.

На підставі викладеного, суд приходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню шляхом:

- визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в період з 29 січня 2020 року по 07 вересня 2022 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільнені, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язання військову частина НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29 січня 2020 року по 31 травня 2022 року, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільнені, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язання військову частина НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 червня 2022 року по 07 вересня 2022 року, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільнені, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

При цьому, суд роз`яснює позивачу, що вірними є його наголошення щодо обов`язку військової частини НОМЕР_2 , як основного бюджетного держателя, перевіряти та корегувати фінансові відомості, накази про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 , саме тому протиправні дії щодо зменшення розміру грошового забезпечення позивача були вчинені як військовою частиною НОМЕР_1 так й в/ч НОМЕР_2 . Проте саме в/ч НОМЕР_2 повинна відновити порушене соціально-матеріальне становище позивача.

Щодо не проведення військовою частиною НОМЕР_1 розрахунку га виплати ОСОБА_1 одноразової допомоги у разі звільнення за 27 років військової служби, суд зазначає наступне.

В першу чергу слід зазначити, що дійсно військовою частиною НОМЕР_1 було нараховано та виплачено позивачу одноразову грошову допомогу у разі звільнення за період з 13.12.2019 по 07.09.2022 у розмірі 24 259,75 грн про що зазначає сам відповідач в своєму листі відповіді від 06.11.2024 №13899 (а.с.40-43).

Тобто, відповідачем був врахований останній період служби ОСОБА_1 у збройних силах. До цього, з військової служби позивач був звільнений 06.11.1994 та 31.10.2005 звільнений з органів внутрішніх справ.

Так, з витягу з наказу №202 командира військової частини НОМЕР_5 від 20.10.1994 (по стройовій частині) вбачається, що ОСОБА_1 було звільнено з військової служби з підстав службової невідповідності. Через систематичний невихід на службу позивача було позбавлено одноразової грошової виплати (допомоги) при звільненні (а.с.53).

Таким чином, матеріалами встановлено, що ОСОБА_1 одноразова грошова допомога при першому звільнені з військової служби не виплачувалась.

При звільненні 31.10.2005 з лав внутрішніх справ позивачу також не була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що підтверджується листом-відповіддю Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку від 23.07.2008 №15/2-Г-1484 (а.с.54-55).

Вище судом було встановлено, що при останньому звільненні 07.09.2022 Наказом №236 командиром військової частини НОМЕР_1 було доручено (наказано) (прямий текст): виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 27 календарних років служби, передбачених пунктом 2 розділу ХХХІІ наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (а.с.36).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини 2 статті 15 Закону № 2011-XII передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби за віком.

Згідно з положеннями абз. 1, 2 пункту 5 розділу ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 (далі Порядок № 260) одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються звільненим із займаних посад щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою; які на день звільнення з військової служби перебували в розпорядженні відповідних командирів (начальників) та тим, які до дня звільнення з військової служби були звільнені від посад (у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад), щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою на день звільнення з військової служби з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Так, відповідно до пункту 10 вказаної Постанови № 393, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та осіб, зазначених в абзаці дев`ятому цього пункту, виплачується одноразова грошова допомога в розмірах та на умовах, установлених пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби набувають військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше.

Повертаючись до обставин справи, в Наказі №236 зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_6 Сухопутних військ ЗСУ (по особовому складу) від 25.08.2022 №314 у відставку за підпунктом «а» (за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Календарна вислуга позивача, згідно з Наказом №236, становить 27 років 02 місяців 08 днів. Період військової служби у військовій частині НОМЕР_1 2 повних роки.

Отже, і підстава звільнення і кількість календарних років служби дають право позивачу на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% грошового забезпечення. Тому відповідач повинен був виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно абзаців 23-24 підпункту 3 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

При звільненні з Міністерства внутрішніх справ України в 2005 році позивачу не виплачувалась одноразова грошова допомога у зв`язку зі зміною законодавства, як зазначив Департамент фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку. Так само не була виплачена спірна грошова допомога при звільненні з ЗСУ в 1994 році.

В Наказі №236 про звільнення, який є чинним та не оскаржується сторонами, командиром в/ч НОМЕР_1 чітко зазначено за який період слід нарахувати та виплатити позивачу зазначену грошову допомогу за 27 календарних років служби, тому подальші дії щодо обмеження періоду нарахування грошової допомоги трьома роками є протиправними та такими, що грубо порушують соціальні права позивача на отримання всіх належних йому виплат.

Підсумовуючи викладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 в частині щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні обґрунтованими та доведеними, а тому їх слід задовольнити шляхом:

- визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо проведення розрахунку га виплати ОСОБА_1 одноразової допомоги у разі звільнення в розмірі 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період з 13.12.2019 по 07.09.2022;

- зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 27 календарних років вислуги військової служби, з урахуванням раніше виплачених сум.

В той же час, суд вважає вірними наголошення відповідача щодо передчасності позовних вимоги ОСОБА_1 про видачу оновленої довідки про розмір грошового забезпечення та оновленого грошового атестату, оскільки спір в цій частині фактично не існує, перерахунок грошового забезпечення та його виплата, які позивач просить суд зобов`язати здійснити відповідача, не проведені.

Вище судом встановлено права позивача на проведення відповідачами перерахунку його грошового забезпечення та всіх видів виплат і доплат, що були здійсненні з 13.12.2019 по 07.09.2022 та у зв`язку зі звільненням. Оскільки такий перерахунок буде здійснений на виконання цього рішення суду то і обов`язок відповідача виготовити новий грошовий атестат і довідку для надання пенсійному органу виникне після перерахунку грошового забезпечення, розмір якого зміниться у результаті такого перерахунку.

Враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання нового атестату та довідки буде порушене відповідачем, задоволення позову у цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Виходячи з викладеного, у цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в період з 29 січня 2020 року по 07 вересня 2022 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільнені, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати військову частина НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29 січня 2020 року по 31 травня 2022 року, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільнені, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати військову частина НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 червня 2022 року по 07 вересня 2022 року, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільнені, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо проведення розрахунку га виплати ОСОБА_1 одноразової допомоги у разі звільнення в розмірі 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період з 13.12.2019 по 07.09.2022.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 27 календарних років вислуги військової служби, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 );

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 );

Відповідач Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА