Справа № 460/16043/24
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 травня 2025 року м. Рівне №460/16043/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом

Керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Національний природний парк «Дермансько-Острозький»,

доРівненської обласної військової адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Спеціалізований сільськогосподарський виробничий кооператив "Острозький лісгосп", Товариство з обмеженою відповідальністю "Мізоцький лісовик", Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України",
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Керівника Здолбунівської окружної прокуратури (далі по тексту позивач) в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України до Рівненської обласної військової адміністрації (далі по тексту відповідач), в якій позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невжитті заходів щодо оформлення охоронних зобов`язань на об`єкти природно-заповідного фонду загальною площею 229,5 га, що перебувають у користуванні ССЛВК «Острозький лісгосп»; загальною площею 568,7 га, що перебувають у користуванні філії «Костопільське лісове господарство» ДП «Ліси України»; загальною площею 772,4 га, які перебувають у користуванні ТОВ «Мізоцький лісовик», що увійшли без вилучення до складу НПП «Дермансько-Острозький», та зобов`язати відповідача оформити охоронні зобов`язання на об`єкти природно-заповідного фонду загальною площею 229,5 га, що перебувають у користуванні ССЛВК «Острозький лісгосп»; загальною площею 568,7 га, що перебувають у користуванні філії «Костопільське лісове господарство» ДП «Ліси України»; загальною площею 772,4 га, які перебувають у користуванні ТОВ «Мізоцький лісовик», що увійшли без вилучення до складу НПП «Дермансько Острозький».

Позовні вимоги обґрунтовано невжиттям Рівненською ОДА належних заходів щодо забезпечення охорони територій природно-заповідного фонду, що є наслідком тривалого невирішення питання щодо оформлення охоронних зобов`язань на об`єкти природно-заповідного фонду, що увійшли без вилучення до складу НПП «Дермансько-Острозький».

Ухвалою суду від 07.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національний природний парк "Дермансько-Острозький (пр-т Незалежності, 9, м. Острог, Рівненська область, 35800; ).

Ухвалою суду від 11.02.2025 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

- Спеціалізований сільськогосподарський виробничий кооператив "Острозький лісгосп";

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Мізоцький лісовик";

- Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України".

Ухвалою суду від 11.02.2025 клопотання Рівненської обласної військової адміністрації про розгляд за правилами загального позовного провадження з викликом сторін адміністративної справи №460/16043/24 за позовом Керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Національний природний парк "Дермансько-Острозький до Рівненської обласної військової адміністрації про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 11.02.2025 поновлено Рівненській обласній військовій адміністрації процесуальний строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.

Від Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України надійшли пояснення у справі, за змістом яких просило задовольнити позов повністю, оскільки протягом тривалого часу Рівненською обласною військовою адміністрацією не виконуються норми законодавства України щодо вжиття заходів щодо оформлення охоронних зобов`язань на землі природно-заповідного фонду, що увійшли без вилучення до складу НПП «Дермансько-Острозький».

Від Рівненської обласної державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень вказано, що межі НПП «Дермансько-Острозьке» ще не встановлені, саме після розроблення НПП «Дермансько-Острозьке» проектів землеустрою та їх затвердження, Рівненська обласна державна (військова) адміністрація зможе видати охоронні зобов`язання.

Суд, дослідивши матеріали справи та обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення, а також ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідив докази у справі, встановив наступне.

Указом Президента України №1039/2009 від 11.12.2009 на території Здолбунівського та Острозького районів Рівненської області створено національний природний парк «Дермансько-Острозький».

До території національного природного парку «Дермансько-Острозький» погоджено в установленому порядку включення 5448,3 гектара земель державної власності, а саме: 1647,6 гектара земель, що надаються (у тому числі із вилученням у землекористувачів) національному природному парку в постійне користування, і 3800,7 гектара земель, які включаються до його складу без вилучення, згідно з додатками 1 і 2.

Додатком 2 до вказаного Указу визначено Перелік земель, які включаються до складу парку без вилучення у землекористувачів та передбачено передачу до території парку земель Державне підприємство "Острозький лісгосп" 1736,0, Державне підприємство "Спеціалізоване 229,5, лісогосподарське агропромислове підприємство "Острозький держспецлісгосп", Державне підприємство «Спеціалізоване» 1341,1, лісогосподарське агропромислове підприємство "Здолбунівський держспецлісгосп", Здолбунівська районна державна адміністрація 220,7 (землі запасу), |Острозька районна державна адміністрація 273,4 (землі запасу). Всього: 3800,7.

Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 31.08.2020 № 77 затверджено Положення про Національний природний парк «Дермансько-Острозький».

Згідно п. 1.1. Положення національний природний парк «Дермансько-Острозький» (далі - Парк) створений відповідно до Указу Президента України від 11.12.2009 № 1039 «Про створення національного природного парку «Дермансько-Острозький», е територією природно-заповідного фонду загальнодержавного значення.

Парк розташований на території Здолбунівського та Острозького районів Рівненської області.

Відповідно до п. 1.2. Положення Парк є бюджетною, неприбутковою, природоохоронною, рекреаційною, культурно - освітньою, науково-дослідною установою і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання.

Пунктом 1.3. Положення визначено, що Парк є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки у відділенні Казначейства і утримується за рахунок коштів державного бюджету. Парк має печатку із зображенням Державного герба України та своїм найменуванням, штампи та офіційну емблему, що реєструються в установленому порядку, та бланки.

Відповідно до п. 1.4. Положення Парк віднесено до сфери управління Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (далі - Міндовкілля).

Згідно п. 1.6. Положення загальна площа Парку становить 5448,3гектара земель у тому числі 1647,6 гектарів земель, що надаються у постійне користування Парку та 3800,7 гектарів земель, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів.

Пунктом 3.1. Положення визначено, що управління парком здійснюється відповідно до вимог законодавства спеціальною адміністрацією (далі - адміністрація).

Відповідно до п. 3.2. Положення адміністрацію очолює директор, який призначається та звільняється з посади Міністром захисту довкілля та природних ресурсів України у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно п. 5.1. Положення охорона території Парку покладається на службу його охорони, що входить до складу служби державної охорони природно-заповідного фонду України.

Пунктом 5.2. Положення визначено, що служба державної охорони Парку (далі-служба держохорони) очолює директор Парку, який несе повну відповідальність за організацію її діяльності та забезпечення додержання режиму території, а також збереження, відтворення та раціональне використання природних комплексів і ресурсів у межах його території.

Відповідно до п. 5.3. Положення Управління службою держохорони здійснює Міндовкілля.

Згідно з п. 5.6. Положення підприємства, організації та установи, розташовані на території Парку та в суміжній зоні, провадять господарську та іншу діяльність з додержанням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища і несуть відповідальність за порушення режиму території Парку.

Відповідно до інформації Міндовкілля від 28.06.2024 до складу НПП «Дермансько-Острозький» увійшли без вилучення землі ДП СЛАП «Здолбунівський держспецлісгосп» та ДП СЛАП «Острозький держспецлігосп», на які охоронні зобов`язання досі не оформлено.

Листом від 30.10.2024 №11/11-02/3989-24 Департамент повідомив Здолбунівську окружну прокуратуру, що листом від 29.10.2024 №11/11-02/3961-24 звернувся до Рівненської обласної військової адміністрації стосовно вжиття заходів щодо оформлення, а у разі необхідності переоформлення охоронних зобов`язань на всіх землевласників та землекористувачів, земельні ділянки яких увійшли до складу Парку без вилучення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні, діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

За правилами частини 3 статті 5 КАС України, до суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Частинами 3, 4 та 5 статті 53 КАС України визначено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

За правилами частини 1 статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про прокуратуру" (Закон - №1697-VII) прокурором органу прокуратури, серед інших, є перший заступник та заступник керівника обласної прокуратури.

Відповідно до вимог частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

У постанові від 13.06.2023у справі № 580/8729/21 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що Кодекс адміністративного судочинства України та Закон №1697-VII розрізняють випадки, коли прокуратура діє як самостійний учасник справи і коли прокуратура діє як представник інтересів держави або громадянина. Так, у першому випадку в суді забезпечується представництво інтересів самої прокуратури через інститут самопредставництва або представництва. У цьому випадку застосуванню підлягають частина перша статті 55 КАС України та відповідно частина 3 статті 9, частина 3 статті 11 та частина 3 статті 13 Закону №1697-VII. В другому випадку прокуратура діє як представник і тоді застосуванню підлягають правила частини 3 статті 53 КАС України та частини 3 статті 24 №1697-VII.

Постановою КМУ від 19 квітня 2017 року № 275 затверджено Положення про Державну екологічну інспекцію України, де зазначено, що Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів та яка відповідно до покладених на неї завдань: звертається до суду із позовом щодо, зокрема: визнання протиправними дій чи бездіяльності фізичних і юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб.

Оскільки орган уповноважений здійснювати контроль та нагляд за виконанням відповідачем охоронного законодавства та забезпечення режиму охорони навколишнього природного середовища, а саме Державна екологічна інспекція у відповідності до своїх повноважень зазначених у Положенні, не здійснювала ніяких заходів, чим допустила бездіяльність, то прокурор в інтересах держави у відповідності до підстав ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вжив заходи представницького характеру і звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави.

Вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.02.2023 у справі № 380/9160/21 за позовом керівника Жовківської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області до Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Суд також зазначає, що п. 5.9. Положення про національний природний парк «Дермансько-Острозький» визначено, що державний контроль за додержанням режиму Парку здійснюється Державною екологічною інспекцією України.

Стосовно наявності підстав, визначених частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру», для представництва інтересів держави у суді Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019р. у справі №826/13768/16, погоджуючись з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, зазначила:

«Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що наведені вище положення законодавства регламентують порядок та підстави здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді в межах правил участі в судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб».

Отже, ключовою підставою для визначення права прокурора на звернення до суду з цим позовом є встановлення факту невжиття компетентним органом заходів щодо захисту інтересів держави.

При цьому суд зазначає, що інтереси держави, у тому числі охоплюють інтереси мешканців територіальної громади, зокрема, у таких сферах, як охорона навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, та екологічних прав, оскільки відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17.10.2019у справі № 569/4123/16-а.

З огляду на вищезазначене, на переконання суду, у цій справі подання прокурора адміністративного позову мало на меті захист «інтересів держави».

Щодо суті позовних вимог, суд зазначає наступне.

Землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення відповідно до пункту в) частини 1 статті 19 ЗК України є однією з категорій, на які за основним цільовим призначенням поділяються землі України.

Згідно з приписами ст.43-45 ЗК України, землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Вони можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.

Відповідно до ст. 46-1 ЗК України, землі територій та об`єктів природно-заповідного фонду використовуються з урахуванням обмежень у їх використанні, визначених відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та положеннями про ці території, об`єкти.

В силу вимог ч.1 ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є суб`єктами права владності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Як визначено ч.1, 2 ст.5 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Особливій державній охороні підлягають території та об`єкти природно-заповідного фонду України й інші території та об`єкти, визначені відповідно до законодавства України.

Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів визначає Закон України «Про природно-заповідний фонд України» №2456-ХІІ (надалі Закон №2456-ХІІ зі змінами).

Преамбулою вказаного Закону №2456-ХІІ визначено, що природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища.

У зв`язку з цим законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.

Завданням законодавства України про природно-заповідний фонд України є регулювання суспільних відносин щодо організації, охорони і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, відтворення їх природних комплексів, управління у цій галузі. (ст. 1 Закону № 2456-XII).

Положеннями частини 1 статті 5 Закону № 2456-XII визначено, що завдання, науковий профіль, характер функціонування і режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду визначаються у положеннях про них, які розробляються відповідно до цього Закону, і затверджуються:

центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища - щодо територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення;

обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища - щодо територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення.

Таким органом у спірних правовідносинах є Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, яким було затверджено положення про національний природний парк «Дермансько-Острозький».

Відповідно до положень ст. 12 Закону № 2456-XII управління природними заповідниками, біосферними заповідниками, національними природними парками, ботанічними садами, дендрологічними та зоологічними парками загальнодержавного значення, а також регіональними ландшафтними парками здійснюється їх спеціальними адміністраціями. Спеціальні адміністрації очолюють керівники, які мають екологічну, біологічну або географічну освіту та які призначаються за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, а на території Автономної Республіки Крим - також з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Спеціальні адміністрації можуть створюватися також для управління ботанічними садами, дендрологічними парками, зоологічними парками місцевого значення та парками-пам`ятками садово-паркового мистецтва за рішенням органів, у віданні яких вони перебувають.

До складу спеціальної адміністрації по управлінню територіями та об`єктами природно-заповідного фонду входять відповідні наукові підрозділи, служби охорони, екологічної освіти, господарського та іншого обслуговування.

Спеціальні адміністрації здійснюють управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду відповідно до положень про території та об`єкти природно-заповідного фонду і проектів організації територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду, для яких не створюються спеціальні адміністрації, здійснюється підприємствами, установами та організаціями, у віданні яких перебувають ці території та об`єкти.

Згідно ч. 1-3 ст. 20 Закону № 2456-XII національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність.

Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського використання і надаються національним природним паркам у порядку, встановленому цим Законом та іншими актами законодавства України.

До складу територій національних природних парків можуть включатися ділянки землі та водного простору інших землевласників та землекористувачів.

Відповідно до ч. 6 ст. 53 Закону № 2456-XII території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.

Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 25.02.2013 № 65 затверджено Інструкцію щодо оформлення охоронних зобов`язань на території та об`єкти природно-заповідного фонду (далі за текстом - Інструкція).

Відповідно до 1.2. Інструкції ця Інструкція визначає основні вимоги щодо оформлення охоронних зобов`язань стосовно забезпечення режимів охорони та збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного та місцевого значення.

Згідно п. 1.3. Інструкції охоронним зобов`язанням оформляється передача під охорону території чи об`єкта природно-заповідного фонду з визначенням переліку зобов`язань щодо забезпечення додержання встановленого режиму охорони та збереження.

Пунктом 1.4. Інструкції визначено, що охоронні зобов`язання на території та об`єкти природно-заповідного фонду (далі - охоронне зобов`язання) оформляються органами, уповноваженими згідно із Законом України «Про природно-заповідний фонд України» (далі - уповноважені органи), землекористувачам (землевласникам) у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду або їх частини, які створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають (далі - території та об`єкти природно-заповідного фонду).

Відповідно до п. 2.2. Інструкції в охоронному зобов`язанні зазначаються:

дата та порядковий номер реєстрації охоронного зобов`язання;

статті Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та реквізити розпорядчого документа, яким створено (оголошено) територію чи об`єкт природно-заповідного фонду, відповідно до якого оформляється охоронне зобов`язання;

повне найменування (для фізичних осіб - прізвище, ім`я, по батькові) землекористувача (землевласника), на земельних ділянках якого розташована(ий) територія чи об`єкт природно-заповідного фонду або його частина;

категорія та найменування території чи об`єкта природно-заповідного фонду;

площа території чи об`єкта природно-заповідного фонду, що передається під охорону та збереження;

місце розташування території чи об`єкта природно-заповідного фонду;

перелік зобов`язань, які покладаються на землекористувача (землевласника): дотримуватись встановленого режиму для території (об`єкта) природно-заповідного фонду, не здійснювати заборонену господарську діяльність, вживати заходів щодо попередження і ліквідації екологічних наслідків аварій та шкідливого впливу на територію (об`єкт) природно-заповідного фонду, дотримуватися вимог щодо використання території (об`єкта) природно-заповідного фонду, забезпечити охорону та збереження цінних природних комплексів території (об`єкта) природно-заповідного фонду.

Додатком до Інструкції затверджено бланк відповідного охоронного зобов`язання.

Пунктом 2 вказаного бланку зокрема визначено, що цим охоронним зобов`язанням передається під охорону та дотримання встановленого режиму територія (частина території, об`єкт) загальною площею _______ га.

Згідно п. 4 бланку землекористувач (землевласник) забезпечує охорону та збереження території (об`єкта), що перебуває у його користуванні (власності).

Частиною 3 ст. 59 Закону № 2456-XII передбачено, що первинний облік кадастрових відомостей щодо територій та об`єктів природно-заповідного фонду здійснюється адміністраціями природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, регіональних ландшафтних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків загальнодержавного значення, а також підприємствами, установами та організаціями, у віданні яких перебувають інші території та об`єкти природно-заповідного фонду, за їх рахунок.

У свою чергу, положеннями ст. 60 Закону № 2456-XII визначено, що охорона природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, а також ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення, а також регіональних ландшафтних парків, управління якими здійснюється спеціальними адміністраціями, покладається на служби їх охорони, які входять до складу служби державної охорони природно-заповідного фонду України. Положення про службу державної охорони природно-заповідного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Охорона територій та об`єктів природно-заповідного фонду інших категорій покладається на підприємства, установи та організації, у віданні яких вони перебувають. У разі необхідності їх охорона може покладатися на служби державної охорони розташованих поблизу природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків та регіональних ландшафтних парків.

Органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи місцевого самоврядування сприяють охороні й збереженню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, виконанню покладених на них завдань.

З системного аналізу положень ч. 5 ст. 12, ч. 6 ст. 53, ч. 3 ст. 59, ч. 2 ст. 60 Закону № 2456-XII вбачається, що відповідні функції з управління, первинного обліку кадастрових відомостей щодо територій та об`єктів природно-заповідного фонду та охорони територій, в яких не створені спеціальні адміністрації здійснюється підприємствами, установами та організаціями, у віданні яких вони перебувають.

Суд зауважує, що факт передачі підприємству, установі та організації відповідних територій та об`єктів природно-заповідного фонду підтверджується відповідним охоронним зобов`язанням, оскільки саме в ньому зазначається про передачу під охорону та дотримання встановленого режиму територія (частина території, об`єкт) та визначається обов`язок землекористувача (землевласника) забезпечити охорону та збереження території (об`єкта), що перебуває у його користуванні (власності).

Інших правових підстав для передачі територій та об`єктів природно-заповідного фонду у відання підприємств, установ та організації Закон № 2456-XII не містить.

Як було встановлено судом, управління та охорона національного природного парку «Дермансько-Острозкий» здійснюється його спеціальною адміністрацією, у складі якої створено службу охорони.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для оформлення та видачі охоронних зобов`язань на об`єкти природно-заповідного фонду загальною площею 229,5га, які включено до території національного природного парку «Дермансько-Острозкий» без вилучення, оскільки управління та охорона вказаними землями відповідно до вимог Закону № 2456-XII здійснюється спеціальною адміністрацією національного природного парку «Дермансько-Острозкий» та відповідною службою охорони парку.

На переконання суду, у разі видачі такого охоронного зобов`язання може виникнути ситуація правової невизначеності, оскільки за таких умов буде здійснено часткову передачу функцій спеціальної адміністрації НПП «Дермансько-Острозкий» щодо забезпечення охорони та збереження території парку іншій особі.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, суд дійшов висновку, що даний позов задоволенню не підлягає.

Підстави для відшкодування судових витрат відповідно до ст.139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Національний природний парк «Дермансько-Острозький», до Рівненської обласної військової адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Спеціалізований сільськогосподарський виробничий кооператив "Острозький лісгосп", Товариство з обмеженою відповідальністю "Мізоцький лісовик", Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України", про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - Керівник Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави (вул. Княгині Ольги, буд. 36,м. Здолбунів,Рівненський р-н, Рівненська обл.,35705. ЄДРПОУ/РНОКПП )

Відповідач - Рівненська обласна військова адміністрація (майдан Просвіти, 1,м. Рівне,Рівненська обл., Рівненський р-н,33013. ЄДРПОУ/РНОКПП 13986712)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Національний природний парк «Дермансько-Острозький»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Спеціалізований сільськолісогосподарський виробничий кооператив "Острозький лісгосп"

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мізоцький лісовик"

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України"

Повний текст рішення складений 06.05.2025.

Суддя Олег ГРЕСЬКО