Справа № 320/5543/21
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5543/21 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства «Мотор-Сервіс» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області до Приватного підприємства «Мотор-Сервіс» про застосування заходів реагування,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного підприємства «Мотор-Сервіс», в якому просило застосувати заходи реагування у вигляді повного зупинення експлуатації (роботи комплексу нежитлових будівель та споруд, а саме: "А", "Б", "Г", "Д", "Е" загальною площею 396,8 кв. м, споруд 1-12) ПП "Мотор-Сервіс" за адресою: Київська область, Білоцерківський р-н, с. Пилипча, вул. Леніна, 49, шляхом зобов`язання відповідача повністю зупинити експлуатацію вказаного об`єкта до повного усунення порушень, зазначених в акті від 08.04.2021 №260.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 травня 2024 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі Приватне підприємство «Мотор-Сервіс», посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги на більш тривалий, розумний термін, у відповідності до положень статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

24 липня 2024 року позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ПП "Мотор Сервіс" (ідентифікаційний код 23583872, місцезнаходження: Київська область, Білоцерківський р-н, с. Пилипча, вул. Леніна, 49) зареєстрована в якості юридичної особи з видом господарської діяльності за КВЕД 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (основний).

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 07.04.2021 по 08.04.2021 на підставі наказу ГУ ДСНС у Київській області від 30.03.2021 №401, посвідчення від 30.03.2021 №2454 було проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання відповідачем вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, за адресою: Київська область, Білоцерківський р-н, с. Пилипча, вул. Соборна, 49, вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, за результатами проведення якого був складений акт від 08.04.2021 №260.

Зі змісту вказаного акта вбачається, що в ході перевірки були виявлені 30 порушень відповідачем законодавчих та нормативно-правових актів у сфері техногенної та пожежної безпеки, а саме:

1) пункту 1.2 глави 1 розділу V ППБУ - будівля операторської на території підприємства (об`єкту) не обладнана системами протипожежного захисту у відповідності до вимог діючих норм, що може призвести до пожежі;

2) пункту 1.2 глави 1 розділу V ППБУ - будівля операторської на території підприємства не обладнана системою оповіщення про пожежу та управління евакуюванням людей 1-го типу, що може призвести до пожежі;

3) пункту 2.5 глави 2 розділу ІІІ ППБУ - дерев`яні конструкції даху будівлі операторської не піддано вогнезахисному оброблянню з забезпеченням 1-ї групи вогнезахисної ефективності, що може призвести до пожежі;

4) пункту 8 розділу ІІ ППБУ - територія об`єкту, а також будівлі, приміщення підприємства не забезпечені відповідними знаками безпеки, кількість, місце яких повинно відповідати вимогам ДСТУ ISO 6309:2007 та ГОСТ 12.4.026-76 (територія та всі будівлі (споруди) підприємства);

5) пункту 15 розділу ІІ ППБУ - особи, які виконують роботи, пов`язані з підвищеною пожежною небезпекою попередньо (до початку самостійного виконання робіт) не пройшли спеціальне навчання (пожежно-технічний мінімум), що може призвести до пожежі;

6) пункту 15 розділу ІІ ППБУ - посадові особи та працівники об`єкту не пройшли навчання та перевірку знань з питань пожежної безпеки у порядку, встановленому постановою КМУ від 26.06.2013 №444, що може призвести до пожежі;

7) пункту 1.21 глави 1 розділу ІV ППБУ - не здійснено перевірку пристроїв захисту від прямих попадань блискавки і вторинних її проявів згідно діючих норм, що може призвести до пожежі;

8) пункту 1.20 глави 1 розділу ІV ППБУ - не виконано замір опору ізоляції та перевірку спрацювання приладів захисту електричних мереж від короткого замикання , що може призвести до пожежі;

9) пункту 2.9 глави 2 розділу ІІІ ППБУ - для будівель, приміщень складського призначення не визначено категорії щодо вибухопожежної та пожежної небезпеки відповідно до вимог ДСТУ Б В.1.1-36:2016, а також клас зони згідно з НПАОП 40.1-1.32-01 (будівля операторської);

10) пункту 3.1 глави 3 розділу V ППБУ - всі 6 пожежних щитів на території об`єкту не укомплектовано: вогнегасниками -3 шт., ящик з піском - 1 шт., покривало з негорючого теплоізолюючого матеріалу розміром 2х2 - 1 шт., багор або лом та гак - 2 шт., лопати - 2 шт., сокири - 2 шт., що може призвести до пожежі;

11) пункту 10 розділу ІІ ППБУ - для працівників охорони не розроблено інструкцію, в якій необхідно визначити їхні обов`язки щодо контролю за додержанням протипожежного режиму, огляду території приміщень, порядок дій в разі виявлення пожежі, також указати посадових осіб об`єкту, які мають бути викликані у нічний час у разі пожежі;

12) пункту 15 розділу ІІ ППБУ - працівники підприємства (об`єкту) не проходять інструктажі з питань пожежної безпеки;

13) пункту 3 розділу ІІ ППБУ - на підприємстві (об`єкті) відповідним документом не встановлено протипожежний режим;

14) пункту 4 розділу ІІ ППБУ - для кожного приміщення підприємства (об`єкту) не розроблено та не погоджено керівником інструкції про заходи пожежної безпеки;

15) пункту 9.2 глави 9 розділу VІ ППБУ - на резервуари не складено технологічні карти, в яких вказується номер резервуара, його тип, призначення, максимальний рівень наливання, мінімальний залишок, швидкість наповнення і випорожнювання, що може призвести до пожежі;

16) пункту 9.2 глави 9 розділу VІ ППБУ - на резервуарах не поновлено фарбування для запобігання дії сонячних променів, що може призвести до пожежі;

17) пункту 9.2 глави 9 розділу VІ ППБУ - не здійснюється постійний контроль за справністю дихальних клапанів та вогнезатримуючих пристроїв , що може призвести до пожежі;

18) пункту 10.4 глави 10 розділу VІ ППБУ - на АЗС не вивішено на видимому місці плакати, які містять обов`язки водія під час заправляння автотранспорту, а також інструкції про заходи пожежної безпеки (територія АЗС), що може призвести до пожежі;

19) пункту 10.11 глави 10 розділу VІ ППБУ - не забезпечено АЗС набором інструменту з металу, що не утворює іскор, що може призвести до пожежі;

20) пункту 10.12 глави 10 розділу VІ ППБУ - не встановлено на території АЗС металевий ящик з кришкою для збирання просоченого піску, яким попередньо засипано розлиті та землю нафтопродукти , що може призвести до пожежі;

21) пункту 1.8 глави 1 розділу ІV ППБУ - допускається експлуатація тимчасових електромереж (приміщення охорони) , що може призвести до пожежі;

22) пункту 1.7 глави 1 розділу ІV ППБУ - допускається експлуатація побутових електронагрівальних приладів (електрочайник) в місцях, де їх застосування заборонено (приміщення охорони), що може призвести до пожежі;

23) пункту 1.18 глави 1 розділу ІV ППБУ - допускається підвішування світильників безпосередньо на струмопроводи , що може призвести до пожежі;

24) пункту 1.17 глави 1 розділу ІV ППБУ - електрична розетка та вимикач встановлено на горючі основи без підкладання під них суцільно негорючого матеріалу, котрий виступає за площу апарату (будівля відпочинку), що може призвести до пожежі;

25) пункту 3.17 глави 3 розділу V ППБУ - наявні засоби первинного пожежогасіння (вогнегасники) не пройшли технічне обслуговування, що може призвести до пожежі;

26) частини першої статті 20 Кодексу цивільного захисту України - не забезпечено виконання заходів цивільного захисту шляхом розроблення ідентифікації щодо визначення потенційної небезпеки на об`єкті з урахуванням усіх чинників небезпеки, відповідно до вимог пункту 7 наказу МНС №140 від 16.08.2005 "Про внесення змін до наказу МНС України від 18.12.2000 №338, що може призвести до надзвичайної ситуації;

27) пункту 8 статті 20 КЦЗУ - не проведено навчання керівного складу та працівників з питань цивільного захисту, що може призвести до надзвичайної ситуації;

28) пункту 3 статті 20 КЦЗУ - не розміщено інформації про заходи безпеки та відповідну поведінку населення у разі виникнення аварії , що може призвести до надзвичайної ситуації;

29) статті 20 КЦЗУ - на об`єкті не заведено журнал реєстрації інструктажів з питань техногенної безпеки, що може призвести до надзвичайної ситуації;

30) пункту 11 статті 20 КЦЗУ - не проведено об`єктових тренувань і навчань з питань цивільного захисту, що може призвести до надзвичайної ситуації.

Акт не містить зауважень та заперечень відповідача стосовно викладених порушень.

Виявлення вказаних порушень відповідачем вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної і пожежної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей, стало підставою для звернення позивача до суду з вимогами про застосування заходів реагування у сфері господарської діяльності у вигляді зупинення експлуатації вказаного об`єкта.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V (далі по тексту - Закон № 877).

Частиною першою статті 1 Закону № 877 встановлено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до частини шостої статті 7 Закону № 877 за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

Згідно з частиною сьомою статті 7 Закону № 877 на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, регулюються Кодексом цивільного захисту України.

Відповідно до частин першої та другої статті 64 Кодексу цивільного захисту України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб.

Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.

Центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону (ст. 66 КЦЗ України).

Згідно з частиною першою статті 67 Кодексу цивільного захисту України до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить, зокрема, звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.

Частиною другою статті 68 Кодексу цивільного захисту України встановлено, що у разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, які здійснюють державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

Статтею 70 Кодексу цивільного захисту України закріплено, що підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є:

1) недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами;

2) порушення вимог пожежної безпеки, передбачених стандартами, нормами і правилами, під час будівництва приміщень, будівель та споруд виробничого призначення;

3) випуск і реалізація вибухопожежонебезпечної продукції та продукції протипожежного призначення з відхиленням від вимог, визначених нормативно-правовими актами або без даних щодо відповідності такої продукції вимогам пожежної безпеки;

4) нездійснення заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу ймовірних надзвичайних ситуацій;

5) відсутність на виробництвах, на яких застосовуються небезпечні речовини, паспортів (формулярів) на обладнання та апаратуру або систем із забезпечення їх безперебійної (безаварійної) роботи;

6) невідповідність кількості засобів індивідуального захисту органів дихання від небезпечних хімічних речовин нормам забезпечення ними працівників суб`єкта господарювання, їх непридатність або відсутність;

7) порушення правил поводження з небезпечними речовинами;

8) відсутність або непридатність до використання засобів індивідуального захисту в осіб, які здійснюють обслуговування потенційно небезпечних об`єктів або об`єктів підвищеної небезпеки, а також в осіб, участь яких у ліквідації наслідків надзвичайної ситуації передбачена планом локалізації і ліквідації наслідків аварій;

9) відсутність на об`єкті підвищеної небезпеки диспетчерської служби або її неготовність до виконання покладених на неї завдань, у тому числі через відсутність відповідних документів, приладів, обладнання або засобів індивідуального захисту;

10) неготовність до використання за призначенням аварійно-рятувальної техніки, засобів цивільного захисту, а також обладнання, призначеного для забезпечення безпеки суб`єктів господарювання;

11) проведення робіт з будівництва будинків та споруд, розміщення інших небезпечних об`єктів, інженерних і транспортних комунікацій, які порушують встановлений законодавством з питань техногенної безпеки порядок їх проведення або проведення яких створює загрозу безпеці населення, суб`єктам господарювання, обладнанню та майну, що в них перебувають.

Повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.

З огляду на вищевикладене вбачається, що Кодексом цивільного захисту України передбачено наявність загрози життю та здоров`ю людей внаслідок порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства з питань техногенної, пожежної безпеки, в якості підстави для застосування заходів реагування у сфері державного нагляду.

Колегія суддів звертає увагу, що визначення поняття порушення, яке створює загрозу життю та/або здоров`ю людей, є оціночним. Водночас, на переконання суду, всі порушення протипожежних норм в тій чи іншій мірі створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.

Як зазначено вище, в акті від 08.04.2021 №260 за наслідками здійснення повторного заходу державного нагляду встановлено 30 окремих порушень відповідачем вимог законодавства у сфері техногенної і пожежної безпеки та цивільного захисту, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей.

В апеляційній скарзі відповідачем зазначено про неможливість усунення означених в акті порушень у зв`язку з тим, що відповідачем не здійснюється підприємницька діяльність, внаслідок чого відповідач не отримує прибуток та, відповідно, не використовує будівлі та приміщення, які перевірялися позивачем.

На підтвердження пояснень відповідачем долучено до матеріалів справи копії фінансової звітності малого підприємництва та наказ від 28.12.2020 №3-ОД про простій у зв`язку з відсутністю господарської діяльності та складним фінансовим станом.

Водночас, вказані документи суд вважає недопустимими доказами, оскільки відповідно до частини другої статті 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У даному випадку усунення відповідачем порушень має підтверджуватися актом позапланової перевірки, проведеної за зверненням відповідача, із зафіксованим у такому акті фактом відсутності раніше допущеного порушення.

Доказів проведення такої позапланової перевірки відповідач ні до суду першої інстанції, ні разом із апеляційною скаргою не надано.

Надані документи не можуть бути розцінені судом в якості доказів усунення порушення, оскільки не дозволяють встановити відповідність об`єкта протипожежним вимогам тощо.

Таким чином, на теперішній час вказані в акті від 08.04.2021 №260 порушення залишаються неусуненими.

Згідно з пунктом 33 частини першої статті 1 КЦЗ України пожежна безпека - відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та пов`язаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю.

Згідно з пунктом 24 вищезазначеної правової норми надзвичайна ситуація - обстановка на окремій території чи суб`єкті господарювання на ній або водному об`єкті, яка характеризується порушенням нормальних умов життєдіяльності населення, спричинена катастрофою, аварією, пожежею, стихійним лихом, епідемією, епізоотією, епіфітотією, застосуванням засобів ураження або іншою небезпечною подією, що призвела (може призвести) до виникнення загрози життю або здоров`ю населення, великої кількості загиблих і постраждалих, завдання значних матеріальних збитків, а також до неможливості проживання населення на такій території чи об`єкті, провадження на ній господарської діяльності.

Згідно з пунктом 26 частини першої статті 2 КЦЗ України небезпечний чинник - складова частина небезпечного явища (пожежа, вибух, викидання, загроза викидання небезпечних хімічних, радіоактивних і біологічно небезпечних речовин) або процесу, що характеризується фізичною, хімічною, біологічною чи іншою дією (впливом), перевищенням нормативних показників і створює загрозу життю та/або здоров`ю людини.

Відповідно до підпункту 4.3.7 пункту 4 "Терміни та визначення понять" ДСТУ 2272:2006 "Пожежна безпека. Терміни та визначення основних понять", затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 09.06.2006 № 162, небезпечний чинник пожежі, небезпечний фактор пожежі - це прояв пожежі, що призводить чи може призвести до опіків, отруєння леткими продуктами згоряння або піролізу, травмування чи гибелі людей і (або) до заподіяння матеріальних, соціальних, екологічних збитків. Примітка. До небезпечних чинників пожежі належать: підвищена температура, задимлення, погіршення складу газового середовища.

Таким чином, законодавець пов`язує настання реальної загрози життю та здоров`ю людей від пожежі з обставинами, які можуть призвести до займання та розповсюдження вогню.

Аналіз вказаних статей дає підстави для висновку, що встановлення факту порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, та у подальшому може призвести до тяжких наслідків у цій сфері, є достатньою підставою для застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів.

Крім того, позивач як орган, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, у разі виявлення факту недотримання вимог пожежної безпеки, на підставі акта, складеного за результатами здійснених заходів (перевірок тощо), має право звернутися до суду з позовом про застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення експлуатації будівель, споруд, а оскільки під час проведення перевірки позивачем були встановлені відповідні порушення, такий захід реагування як зупинення експлуатації приміщень до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки є доцільним.

Слід зазначити, що існування (не усунення відповідачем) хоча б одного з порушень, встановлених позивачем, які загрожують життю та здоров`ю людей, вже є самостійною достатньою правовою підставою для застосування до нього заходів реагування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 823/589/16.

Оскільки під час розгляду справи відповідачем не доведено повне усунення порушень вимог законодавства у сферах пожежної та техногенної безпеки, встановлених під час позапланової перевірки, то на даний час існує загроза життю та/або здоров`ю людей.

Відповідно до частини третьої статті 55 Кодексу цивільного захисту України забезпечення пожежної безпеки суб`єкта господарювання покладається на власників та керівників таких суб`єктів господарювання.

Обов`язок держави - захищати життя людини також закріплено і у статті 27 Конституції України.

Основною метою поданого позивачем позову є встановлення умов для безпеки людей, відсутності неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожежі.

При цьому важливо, що захід реагування має тимчасовий характер, період дії якого залежить безпосередньо від факту усунення виявлених порушень. Крім того, застосований до відповідача захід реагування має також спонукаючий характер, направлений на забезпечення суб`єктом господарювання виконання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки на об`єкті підвищеної небезпеки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 року по справі 826/1024/18.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не усунув порушень, які виявлені в ході проведення перевірки, і ті порушення, які на теперішній час продовжують існувати, створюють загрозу життю та здоров`ю людей, а тому наявна необхідність застосування заходів реагування у вигляді повного зупинення експлуатації (роботи комплексу нежитлових будівель та споруд, а саме: "А", "Б", "Г", "Д", "Е" загальною площею 396,8 кв. м, споруд 1-12) ПП "Мотор-Сервіс" за адресою: Київська область, Білоцерківський р-н, с. Пилипча, вул. Леніна, 49, шляхом зобов`язання відповідача повністю зупинити експлуатацію вказаного об`єкта до повного усунення порушень, зазначених в акті від 08.04.2021 №260.

Крім того, нездійснення відповідачем діяльності чи відсутність у нього прибутку не є підставою для створення загрози життю та здоров`ю людей у результаті недотримання ним вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Мотор-Сервіс» залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Сорочко Є.О.

Суддя Чаку Є.В.