Справа № 420/27242/24
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/27242/24

Головуючий І інстанції: Бездрабко О.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Приватного виконавця Одеського виконавчого округу Парфьонова Георгія Володимировича на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення суду - 30.01.2025р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Одеського виконавчого округу Парфьонова Георгія Володимировича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

29.09.2024р. адвокат Алієв А.Т. звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Приватного виконавця Одеського виконавчого округу Парфьонова Г.В., в якому просив, визнавши бездіяльність відповідача протиправною, зобов`язати його надати відповідь на адвокатські запити від 10.05.2024р. №06/05/24, від 18.06.2024р. №18/06/24 з наданням повної інформації та запитуваних документів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 13.05.2024 р., діючи в інтересах клієнта - Кісеолар К.С., ним на електронну адресу приватного виконавця було направлено адвокатський запит з проханням протягом п`яти робочих днів надати йому, як адвокату: копію виконавчого документу (судового рішення, виконавчого напису, тощо), на підставі якого було відкрито виконавче провадження №68411055 щодо ОСОБА_2 ; копію заяви «стягувача» про відкриття виконавчого провадження; копію постанови про відкриття виконавчого провадження №68411055 (з ідентифікатором для доступу сторін); копії інших документів (копію кредитного договору, тощо), на підставі чого відкрито виконавче провадження №68411055, а також повідомити про розмір фактично стягнутої суми у рамках виконавчого провадження №68411055 станом на день надання відповіді на адвокатський запит, із зазначенням суми, згідно з виконавчим документом, основної винагороди та інше. Однак, відповідь на вказаний адвокатський запит від 10.05.2024р. позивач не отримав, як і відповідь на ідентичний запит, поданий 31.05.2024р. В подальшому, 18.06.2024р. позивач втретє звернувся до відповідача із адвокатським запитом на отримання інформації та копій документів, зазначених в адвокатському запиті від 10.05.2024р. №06/05/24, до якого долучено посвідчені належним чином копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, витягу з договору про надання правової (правничої) допомоги від 08.05.2024р. №08/05/24 та ордер на ведення справи. Проте, як зазначає позивач, листом від 18.06.2024р. за №18734 приватний виконавець протиправно відмовив у наданні на адвокатський запит інформації та копій запитуваних документів.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги категорично не визнав та мотивовано просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання ОСОБА_1 у відповідь на адвокатські запити від 10.05.2024р., від 18.06.2024р. запитуваних документів та інформації в повному обсязі. Зобов`язано відповідача надати ОСОБА_1 у відповідь на адвокатські запити від 10.05.2024р., від 18.06.2024р. запитувані документи та інформацію в повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 968,96 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, відповідач 26.02.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2025р. та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

11.03.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

17.03.2025р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечував проти її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 , на підставі рішення Ради адвокатів Одеської області від 14.12.2022р. №78, має право на зайняття адвокатською діяльністю.

08.05.2024р. між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір №08/05/24 про надання правової (правничої) допомоги.

10.05.2024р. ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця ОВО Парфьонова Г.В., надіславши (без ЕЦП) на його електронну пошту «адвокатський запит», в якому просив протягом п`яти робочих днів надати йому, як представнику Кісеолар (Моісеєвої) К.С.: копію виконавчого документу (судового рішення, виконавчого напису, тощо), на підставі чого відкрито виконавче провадження №68411055 відносно ОСОБА_2 ; копію заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження; копію постанови про відкриття виконавчого провадження №68411055 з ідентифікатором для доступу сторін виконавчого провадження; копії інших документів (копію кредитного договору, тощо), на підставі чого відкрито виконавче провадження №68411055, і повідомити про розмір фактично стягнутої суми у рамках виконавчого провадження №68411055 станом на день надання відповіді на адвокатський запит, із зазначенням суми, згідно з виконавчим документом, основної винагороди та інше.

Не отримавши відповіді на свій 1-й запит, 31.05.2024р. позивач особисто прибув до офісу відповідача та через канцелярію надав своє письмове «звернення», прохальна частина якого була ідентичною до попереднього «адвокатського запиту» від 10.05.2024р.

05.06.2024р. листом за вих.№17811 відповідач повідомив позивача про отримання його «звернення» від 31.05.2024р. та зазначив, що останнє буде розглянуто у відповідності до чинного законодавства.

18.06.2024р. позивач знову особисто прибув до офісу приватного виконавця Парфьонова Г.В. та через канцелярію надав свій 2-й «адвокатський запит», прохальна частина якого також була ідентичною, зазначеній в 1-му «адвокатському запиті» від 10.05.2024р. та «зверненні» від 31.05.2024р.

Далі, у відповідь на «звернення» від 31.05.2024р. та 2-й «адвокатський запит» від 18.06.2024р., відповідач, в той же день, т.б. 18.06.2024р., листом за вих.№18734 повідомив позивача про те, що він, як представник сторони виконавчого провадження, за наявності відповідних повноважень, має право знайомитись з усіма матеріалами виконавчого провадження, зробити з них виписки, зняти копії тощо у прийомний день та час: кожний вівторок місяця з 10:00 год. по 17:00 год. в офісі приватного виконавця за адресою: м.Одеса, вул. Гоголя,19, оф.1.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не надання запитуваних документів та інформації у повному обсязі протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи даний позов, суд 1-ї інстанції виходив із обґрунтованості заявлених позовних вимог та, відповідно, з протиправної бездіяльності відповідача.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не може погодитися з наведеними висновками суду попередньої інстанції та вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.34 Конституції України, кожному гарантовано право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або ж особисто звертатися до органів державної влади, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (ст.40 Конституції України).

Так, відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. №5076-VI, адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом, а адвокатською діяльністю, відповідно, є незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

За визначенням, наведеним у вказаній статті, представництвом є вид адвокатської діяльності, який полягає в забезпеченні реалізації прав та обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав та обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Захистом же є вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

У свою чергу, під іншими видами правничої допомоги розуміються види діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних, а також інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Так, як передбачено положеннями п.1 ч.1 ст.20 Закону №5076-VI, під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги, з-поміж іншого, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі стосовно отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб);

У розумінні ч.1 ст.24 Закону №5076-VI, «адвокатський запит» - це письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності і підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту.

При цьому, до «адвокатського запиту» повинні бути додані посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Вимагати від адвоката подання разом із адвокатським запитом інших документів забороняється.

У силу вимог ч.2 вказаної статті, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.

Водночас, також слід зазначити й про те, що відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне (неповне) надання інформації чи надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з «обмеженим доступом» (ч.3 ст.24 Закону №5076-VI).

Отже, системний аналіз наведених вище положень Закону №5076-VI свідчить, що відповідальність осіб, якими отримано адвокатський запит, наступає виключно за відмову в наданні інформації на адвокатський запит та (або) за несвоєчасне чи неповне надання інформації та (або) за надання інформації, що не відповідає дійсності.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів наголошує, що подання адвокатом адвокатського запиту є професійним правом адвоката, у зв`язку із наданням правової допомоги відповідно до договору про надання правової допомоги. Адвокат дійсно вправі направити адвокатський запит, але не для задоволення особистих інтересів чи амбіцій, а лише тільки в межах виконання договору з клієнтом з метою надання останньому своєчасної і професійної правової допомоги.

Адвокатський запит фактично у всіх випадках (за своїм законодавчо визначеним призначенням, як «гарантований інструмент адвокатської діяльності»), використовується для формування та (або) реалізації правової позиції адвоката в інтересах клієнта. Тобто, адвокатський запит завжди направлений на досягнення цілей адвокатської діяльності, яка у даному контексті полягає в створенні максимально вигідної правової позиції клієнта.

У той же час, судова колегія звертає увагу а те, що законодавець чітко визначив та обмежив коло суб`єктів виконання відповіді на запит адвоката. Це - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи, громадські об`єднання, а також підприємства, установи та організації незалежно від форми власності та підпорядкування. І незважаючи на те, що процесуальний статус вказаних суб`єктів, їх взаємовідносини з клієнтом, в інтересах якого направляється адвокатський запит, чи будь-які інші обставини їх правовідносин для виконання обов`язку надання відповіді на адвокатський запит не мають значення, колегія суддів зазначає про те, що перелік суб`єктів, яким може бути скерований відповідний запит є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Так, відповідач по справі - приватний виконавець Парфьонов Г.В. неодноразово наголошує на тому, що він є «суб`єктом незалежної професійної діяльності», а тому, надавши позивачу лист-відповідь від 18.06.2024р. №18734 з роз`ясненням про порядок ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, жодної протиправної бездіяльності у межах спірних правовідносинах не допустив.

Визначаючись щодо обґрунтованості поданої апеляційної скарги, колегія суддів враховує те, що відповідно до вимог ст.16 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016р. №1403-VIII, «приватним виконавцем» може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом.

Приватний виконавець - є «суб`єктом незалежної професійної діяльності».

У силу ст.37 цього Закону, приватний виконавець несе за свої рішення, дії чи бездіяльність та завдану третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну чи кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, установлених законом, а також дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Законом.

Також, як визначено приписами пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України, «самозайнята особа» - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або ж провадить «незалежну професійну діяльність» за умови, що така особа не є працівником в межах відповідної підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

При цьому, «незалежною професійною діяльністю» вважається участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або ж викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, «приватних виконавців», адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем (за виключенням випадку, передбаченого п.65.9 ст.65 цього Кодексу) та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Отже, враховуючи вказане вище правове регулювання, «приватний виконавець», в даному випадку, фактично є «фізичною особою зі спеціальним статусом» та «самозайнятим суб`єктом незалежної професійної діяльності».

У свою чергу, фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на провадження незалежної професійної діяльності, після проходження відповідних реєстраційних, а також інших передбачених законодавством процедур, за жодних умов не втрачає та не змінює власного статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - самозайнята особа. При цьому, правовий статус «самозайнята особа» сам по собі не впливає на будь-які правомочності такої фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Тобто, системний аналіз зазначених норм права дає підстави судовій колегії дійти висновку про те, що «приватний виконавець», як «суб`єкт незалежної професійної діяльності», у даному випадку, не втрачає і жодним чином не змінює свого статусу фізичної особи.

Подібний за змістом висновок сформульовано у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2020р. у справі № 161/6253/15-ц, від 07.04.2020р. у справі № 743/534/16-ц, від 06.06.2018р у справі №910/16713/15 та у постанові Верховного Суду від 16.06.2021р. у справі №750/6872/20.

Враховуючи, що ч.1 ст.24 Закону №5076-VI не відносить фізичну особу - суб`єкта незалежної професійної діяльності до переліку суб`єктів, яким може бути скерований адвокатський запит. Що ж стосується письмового «звернення» адвоката Алієва А.Т. від 31.05.2024р., наданого ним особисто приватному виконавцю, то останнє, взагалі не є та не може бути «адвокатським запитом» в розумінні ч.1 ст.24 Закону №5076-VI.

Також, на користь вказаних висновків суду апеляційної інстанції свідчить і додане позивачем до матеріалів позовної заяви рішення Ради адвокатів Одеської області від 03.07.2024р. №184/0/9-24, яким, в свою чергу, було відмовлено позивачу у складанні відносно приватного виконавця Парфьонова Г.В. протоколу про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.212-3 КУпАП, т.б. за ненадання відповіді на спірний адвокатський запит (а.с.18).

Так, як вбачається зі змісту висновків уповноваженої особи на складання адміністративних протоколів Ради адвокатів Одеської області, викладеними у згаданому рішенні від 03.07.2024р. №184/0/9-24, адвокатський запит Алієва А.С., окрім іншого, було оформлено всупереч вимогам чинного законодавства та подано до особи, яка не входить до кола осіб, встановлених у Законі №5076-VI.

У цьому ж контексті, не буде зайвим зазначити і про те, що згідно з сформованою судовою практикою, як «протиправну бездіяльність» суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу (чи її посадової особи), яка полягає у неприйнятті рішення або ж у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону чи іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень (чи її посадової особи), були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного або ж несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані (чи були виконані з порушенням строків). Значення мають, зокрема, юридичний зміст і значимість бездіяльності, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Зважаючи на те, що законодавчого визначеного обов`язку надання у 5-денний строк відповіді на адвокатський запит ОСОБА_1 у приватного виконавця Парфьонова Г.В. фактично не існувало, суд апеляційної інстанції, враховуючи факт надання 18.06.2024р. представнику позивача відповіді та детального роз`яснення про порядок ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження і зняття з них копій, вважає, що достатніх підстав для визнання протиправною бездіяльність відповідача у межах спірних правовідносин не має.

Більш того, як вбачається зі змісту позовної заяви та наявних в матеріалах справи доказів, «боржник» та її представник (позивач), перебуваючи у межах виконавчого округу Одеської області (т.б. в м.Одесі), досі не скористалися своїми правами на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №68411055 відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII. Не реалізував з невідомих причин це право і сам позивач, який, в свою чергу, двічі реально знаходячись в офісі приватного виконавця з метою особистого надання через канцелярію відповідача 2-х своїх звернень (від 31.05.2024р. і 18.06.2024р.), так і не виявив бажання ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження №68411055 та не зняв з них копії, що, в свою чергу, фактично свідчить про відсутність зацікавленості та гострої необхідності в цьому.

Наведені обставини позивачем жодним чином не спростовано, протилежного не доведено та судом 2-ї інстанції не встановлено.

Що ж стосується доводів апелянта про те, що 1-й адвокатський запит від 10.05.2024р. №06/05/24 було подано позивачем з порушенням вимог, встановлених ч.1 ст.24 Закону №5076-VI, то колегія суддів виходить з такого.

Як вже зазначалося вище, за приписами ч.ч.1,2 ст.26 Закону №5076-VI, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

У відповідності до ст.12 Закону №5076-VI, особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.

Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України не обмежуються віком особи та є безстроковими.

Як визначено ч.1 ст.17 Закону №5076-VI, Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність та персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

У постановах Верховного Суду від 06.07.2019р. у справі №855/229/19 та від 26.09.2019р. у справі №910/3845/19 міститься висновок про те, що особа адвоката підтверджується посвідченням адвоката України та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю.

Як слідує зі змісту приписів ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003р. №851-IV, «електронним документом» є документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

При цьому, склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Так, електронний документ може бути створений, переданий, збережений та перетворений електронними засобами у візуальну форму.

Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.6 Закону №851-IV, для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися «електронний підпис». Для підтвердження достовірності походження та цілісності електронного документа може використовуватися електронна печатка. Накладанням електронного підпису та/чи електронної печатки завершується створення електронного документа. У разі створення електронного документа з використанням більш як одного електронного підпису та/чи більш як однієї електронної печатки його створення завершується накладанням електронного підпису або ж електронної печатки останнім підписувачем чи створювачем електронної печатки відповідно до технології створення такого електронного документа.

Суб`єкти електронного документообігу використовують електронні підписи та електронні печатки у випадках, встановлених законом, або за домовленістю між відповідними суб`єктами.

Статтею 7 Закону №851-IV визначено, що оригіналом електронного документа є електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до вимог Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» від 05.10.2017р. №2155-VIII.

У разі надсилання електронного документа кільком адресатам чи його зберігання на кількох носіях інформації кожний з примірників вважається оригіналом електронного документа. Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією, а також реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу.

Оригінал електронного документа має давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законом; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії.

Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом.

Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

За правилами ч.1 ст.8 Закону №851-IV, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Так, як встановлено судом апеляційної інстанції з матеріалів справи, позивачем - адвокатом Алієвим А.Т. свій 1-й адвокатський запит від 10.05.2024р. (який не був підписаний ЕЦП) було надіслано електронну адресу приватного виконавця Парфьонова Г.В. Разом із цим запитом, на електронну пошту відповідача також було надіслано й скановані копії ордеру на надання правничої (правової) допомоги на Кісеолар (Моісеєвій) К.С. серії ВН №1363401 від 09.05.2024р. та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, які теж не були належним чином засвідчені «кваліфікаційним електронним цифровим підписом» позивача.

Тобто, згідно матеріалів справи, позивач 13.05.2024р. звернувся до приватного виконавця Парфьонова Г.В. із 1-м адвокатським запитом від 10.05.2024р. фактично саме за допомогою засобів електронного зв`язку.

При цьому, колегія суддів зазначає про те, що будь-який електронний адвокатський запит оформлюється виключно шляхом формування електронного файлу (здебільшого у форматі pdf), який адвокат у подальшому повинен скріпити своїм електронним цифровим підписом, чого, в даному випадку не було зроблено позивачем.

Як вже зазначалось, відповідно до абз.2 ч.1 ст.24 Закону №5076-VI, до адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до рішення Ради адвокатів України за №132 від 16-17.11.2022р.: (1) електронний підпис фізичної особи - адвоката не потребує додаткового підтвердження статусу адвоката, адже на підтвердження повноважень адвокат надає ордер, у якому вже зазначається вказаний правовий статус; (2) адвокатський запит з додатками (поданий без фізичного письмового підпису), підписаний за допомогою електронного підпису, є також належним документом, що підтверджує повноваження адвоката в розумінні Закону №5076-VI.

Очевидним також є й той факт, що під час формування електронного адвокатського запиту додатки до нього формуються шляхом сканування та також посвідчуються електронним цифровим підписом в електронному вигляді.

За загальним же визначенням, скануванням документа вважається процес створення цифрової копії документа, який передбачає використання відповідного пристрою, що фіксує зображення документа та перетворює його в цифровий формат. Отримана цифрова копія є точною копією оригінального документа, включаючи весь його текст (зображення). Тобто, сканування є різновидом копіювання (цифровим еквівалентом фотокопіювання), адже створюється ідентична версія оригінального документа на іншому носії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.04.2023р. у справі №9901/454/21).

Як передбачено у пп.8 п.6 «Типової інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018р. №55), під електронною копією оригіналу паперового документа (фотокопією) розуміється візуальне подання паперового документа в електронній формі, яке отримане шляхом сканування (або ж фотографування) паперового документа, відповідність оригіналу, а також правовий статус якого засвідчено кваліфікованою електронною печаткою установи.

Відповідно до пп.8 п.2 розділу ІІ «Порядку роботи з електронними документами у діловодстві та їх підготовки до передавання на архівне зберігання» (затв. наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2014р. №1886/5 зі змінами від 29.10.2022р.), для оформлення електронної копії оригіналу документа у паперовій формі він оцифровується (сканується, фотографується) та зберігається у форматі для фотоелектронних документів, визначеному в Переліку форматів.

Оформлення електронної копії документа у паперовій формі завершується накладанням кваліфікованої електронної печатки установи або кваліфікованого електронного підпису, якщо установа у своїй діяльності не використовує кваліфіковану електронну печатку.

Отже, виключно додані до електронного адвокатського запиту копії адвокатського ордеру та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, засвідчені саме електронним цифровим підписом, є електронними копіями оригіналів паперових документів, до яких не застосовуються правила завірення (паперових копій документів), визначені п.5.26 ДСТУ 4163:2020, а застосовуються правила засвідчення електронних копій, встановлені пп.8 п.2 розділу ІІ Порядку №1886/5.

У світлі встановлених обставин справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта про те, що 1-й адвокатський запит позивача від 10.05.2024р. за №06/05/24 (без ЕЦП), окрім того, не відповідав й вимогам ч.1 ст.24 Закону №5076-VI, а тому, відповідно, відповідач мав право не приймати його до уваги та не надавати відповідь.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, судова колегія, оцінивши наявні у справі докази та доводи сторін, вважає, що суд попередньої інстанції, розглянувши дану справу в межах заявлених позовних вимог, при наявності 2-х письмових відповідей відповідача (від 05.06.2024р. і 18.06.2024р.), рішення Ради адвокатів Одеської області від 03.07.2024р. №184/0/9-24 та 2-х особистих візитів позивача до офісу приватного виконавця (де йому нічого не заважало ознайомитись з матеріалами ВП та особисто отримати необхідні копії), дійшов помилкового висновку про наявність в діях відповідача, який фактично не є належним суб`єктом відповідальності за не надання відповіді на адвокатський запит, протиправної бездіяльності, а тому, відповідно, законних і беззаперечних підстав для задоволення даного адміністративного позову не має.

Отже, доводи апеляційної скарги є обгрунтованими та повністю спростовують вказані висновки суду 1-ї інстанції.

До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, в обсязі встановлених обставин та враховуючи, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до п.п.1,3,4 ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця Одеського виконавчого округу Парфьонова Георгія Володимировича - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року - скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 05.05.2025р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко