Справа № 420/38341/24
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/38341/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Комунального підприємства «БІЛГОРОД-ДНІСТРОВСЬКВОДОКАНАЛ» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року, прийняте у складі суду судді Бутенка А.В. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до Комунального підприємства «БІЛГОРОД-ДНІСТРОВСЬКВОДОКАНАЛ», ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного управління ДПС в Одеській області до Комунального підприємства «БІЛГОРОД-ДНІСТРОВСЬКВОДОКАНАЛ», ОСОБА_1 , в якому позивач просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 . адреса проживання: АДРЕСА_1 ) - керівника комунального підприємства «Білгород-Дністровський водоканал» (Код ), що має податковий борг на загальну суму 9 727 542 гривень 62 копійок.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року позов Головного управління ДПС в Одеській області задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) - керівника комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» (), що має податковий борг на загальну суму 9 727 542 гривень 62 копійок.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство «БІЛГОРОД-ДНІСТРОВСЬКВОДОКАНАЛ» звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, також неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, тому просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що розглядаючи справу, суд першої інстанції встановив обставини, які не мають відношення до КП «БДВК», що викликає сумнів у повному та всебічному з`ясуванні обставин у даній адміністративній справі. Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 є заступником начальника КП «БДВК» та виконує його обов`язки, а отже не є керівником юридичної особи у розумінні ГК України. З урахуванням викладеного, а також того, що позовних вимог до КП «БДВК» не заявлено, апелянт вважає, що позивачем невірно було визначено відповідачів, як і є неналежними, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позову. Крім того, апелянт стверджує, що матеріали справи не містять належних доказів про те, що позивач вручив КП «БДВК» податкову вимогу про сплату податкового боргу в сумі, що перевищує 1 млн гривень, і з дня її вручення минуло 240 календарних днів, при цьому податкова вимога форми «Ю» № 2/309 від 04.12.2001 року не може бути підставою для застосування тимчасового обмеження з огляду на приписи ст. 58 Конституції України, так як так як у 2001 році винесення податкових вимог регулювалося законодавством, яке втратило чинність із прийняттям Податкового кодексу України. Крім того, апелянт посилається на пропуск позивачем строку звернення до суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Комунальне підприємство «БІЛГОРОД-ДНІСТРОВСЬКВОДОКАНАЛ» зареєстровано Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією за №0010485 від 20.05.1993 року та перебуває на обліку як платник податків у Головному управлінні ДПС в Одеській області, Білгород-Дністровській державній податковій інспекції за №2083 від 20.05.1993 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості, довідки-розрахунку заборгованості до бюджету та інтегрованої картки платника, податкова заборгованість комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» перед бюджетом становить 9 727 542,62 грн.

Заборгованість по податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) становить 6 522 251,00 грн.

Заборгованість по земельному податку з юридичних осіб становить 3 205 291,62 грн.

У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості податковим органом було винесено податкову вимогу форми «Ю» №2/309 від 04.12.2001 року, яку було направлено платнику податків рекомендованим листом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2019 року у справі № 1540/4025/18 стягнуто з усіх рахунків в банках, обслуговуючих Комунальне підприємство «Білгород-Дністровськводоканал» суму податку на додану вартість 1113035,66 грн. (один мільйон сто тринадцять тисяч тридцять п`ять гривень шістдесят шість копійок) на бюджетний рахунок № 5011, банк отримувача Казначейство України, МФО 899998, код 37914041.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року у справі № 420/5321/19 стягнуто з усіх відкритих рахунків у банках, обслуговуючих Комунальне підприємство «Білгород-Дністровськводоканал», , та за рахунок готівки, що належить Комунальному підприємству «Білгород-Дністровськводоканал», кошти за податковим боргом, а саме: по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт послуг) в сумі 3631125,90 грн. на бюджетний рахунок №5011, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО банку 899998, код отримувача 37914041, отримувач коштів УК в м. Б.-Дністр./14060100; по земельному податку з юридичних осіб в сумі 650968 грн. на бюджетний рахунок №5011, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО банку 899998, код отримувача 37914041, отримувач коштів УК в м. Б.-Дністр./18010500.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 року у справі № 420/2503/23 стягнуто з Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» (), а саме з усіх відкритих рахунків у банках, обслуговуючих підприємство та за рахунок готівки по податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) 1 721 178,43 грн. (один мільйон сімсот двадцять одна тисяча стосімдесят вісім грн. 43 коп) на бюджетний рахунок - UA0015001, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , отримувач коштів ГУК в Одеській області/м.Білгород-Дністровський/14060100.

28.10.2024 року Головне управління ДПС в Одеській області прийнято Рішення №41764/6/15-32-13-07-06 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках в рахунок погашення податкового боргу, яке було направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Виходячи з наявності у комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» податкового боргу в сумі 9 727 542,62 грн., який не був погашений протягом 240 календарних днів з дати вручення підприємству податкової вимоги, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що право на звернення до суду щодо тимчасового обмеження керівнику комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України передбачене п.87.13 ст. 87 ПК України, тому, за наявності податкового боргу у зазначеній сумі суд вбачає обґрунтовані підстави для застосування такого заходу.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Податковий кодекс України (далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1. статті 1 ПК України).

Підпунктом 20.1.35-2 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівників юридичних осіб або постійних представництв нерезидентів-боржників за межі України у разі невиконання податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу.

Відповідно до пункту 87.13 статті 87 ПК України, у разі несплати протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги суми податкового боргу, що перевищує 1 мільйон гривень, контролюючий орган може звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України - до погашення такого податкового боргу.

Вимоги абзацу першого цього пункту не застосовується у разі наявності зобов`язання держави щодо повернення юридичній особі або постійному представництву нерезидента-боржника помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань, бюджетного відшкодування податку на додану вартість, якщо загальна сума непогашеної заборгованості держави перед боржником дорівнює або перевищує суму податкового боргу такого боржника.

Тимчасове обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України встановлюється як забезпечувальний захід виконання судового рішення або рішення керівника контролюючого органу про стягнення суми податкового боргу.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу тимчасового обмеження права громадян України на виїзд за межі території України визначені у статті 289-2 КАС України, частиною першою якої установлено, що у разі невиконання у встановлені Податковим кодексом України строки обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань юридичною особою або постійним представництвом нерезидента, що призвело до виникнення податкового боргу (заборгованості) у сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, податковим органом подається до суду за основним місцем реєстрації юридичної особи або постійного представництва нерезидента позовна заява про застосування судом тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі території України.

Системний аналіз положень пункту 87.13 статті 87 ПК України та частини першої статті 289-2 КАС України дає підстави для висновку, що у контролюючого органу виникає право на звернення до адміністративного суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи боржника за межі України після спливу 240 календарних днів з дня вручення такому платнику податків податкової вимоги на суму податкового боргу, що перевищує 1 мільйон гривень.

На підтвердження факту наявності у підприємства податкового боргу станом на час подання позову Головним управлінням ДПС в Одеській області подано інтегровану картку платника податків, відповідно до якої податкова заборгованість КП «БДВ» перед бюджетом становила 9727542,62 грн.

На підтвердження наявності підстав для застосування обмежувальних заходів щодо керівника юридичної особи позивачем до суду подано копію рішення контролюючого органу від 28.10.2024 року №41764/6/15-32-13-07-06 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках в рахунок погашення податкового боргу

Матеріали справи свідчать, що податковий борг у відповідача виник у 2001 році, але станом на час звернення Головного управління ДПС в Одеській області з позовом (11.12.2024) податковий борг не погашений, його розмір згідно даним ІКП КП «БДВ» збільшився та становив суму 9727542,62 грн.

Щодо посилань апелянта на те, що податкова вимога форми «Ю» № 2/309 від 04.12.2001 року не може бути підставою для застосування тимчасового обмеження з огляду на приписи ст. 58 Конституції України, так як так як у 2001 році винесення податкових вимог регулювалося законодавством, яке втратило чинність із прийняттям ПК України, колегія суддів зазначає наступне.

За правилами статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п.59.1 ст.59 ПК України).

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) п.59.5 ст.59 ПК України.

Суд зазначає, що обставини, які відповідно до наведеної норми п.87.13 ст.87 ПК України є підставою для застосування обмежувальних заходів щодо керівника юридичної особи, не перестали існувати і на час розгляду цієї справи продовжують існувати, тому твердження скаржника з посиланням на статтю 58 Конституції України, яка визначає що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність є помилковими, оскільки тимчасова заборона виїзду за кордон не є окремим видом юридичної відповідальності (такої як кримінальна, адміністративна, фінансова тощо) а є заходом забезпечення виконання зобов`язань.

При цьому матеріалами справи підтверджено, що вказану податкову вимогу було отримано (а. с. 63), чим спростовуються доводи апелянта у цій частині.

Відносно доводів апелянта в частині того, що ОСОБА_2 не є керівником комунального підприємства, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII.

Відповідно до статті 6 цього Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли, зокрема він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.

Колегія суддів також звертає увагу, що у матеріалах справи наявний витяг з ЄДР щодо КП «БДВ» (а.с. 192-193) в якому зазначено, що ОСОБА_1 є керівником (виконуючий обов`язки начальника до заміщення посади в порядку, передбаченому законодавством України з 21 червня 2023 року).

З урахуванням того, що відомостями з ЄДР підтверджено, що відповідач є керівником КП «БДВ» на протязі майже двох років поспіль, відомості щодо обмеження його повноважень відсутні, при цьому приписами ч.1 ст. 2 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що у період дії воєнного стану сторони за згодою визначають форму трудового договору, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта, що ОСОБА_1 не є керівником підприємства, а також посилання на факт не укладення з ним контракту.

Щодо доводів апелянта стосовно недотримання позивачем передбаченого строку звернення до суду з цим позовом,

Верховний Суд у постанові від 12 вересня 2024 року по справі №120/2322/24 дійшов висновку, що норми статті 289-2 КАС України не встановлюють строків звернення до суду, не визначають інших вимог до позовної заяви, відмінних від тих, які передбачені загальними нормами КАС України, як і не встановлюють іншої, особливої процедури розгляду таких заяв, що свідчить про те, що звернення в порядку статті 289-2 КАС України з позовною заявою про обмеження виїзду керівника платника податків за кордон відбувається в загальному порядку.

За правилами частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзацу 2 частини 2, частини 5 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

Враховуючи викладене, оскільки 28 жовтня 2024 року позивачем прийнято рішення №41764/6/15-32-13-07-06 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках в рахунок погашення податкового боргу, а із адміністративним позовом податковий орган звернувся 11 грудня 2024 року, тримісячний строк звернення до суду позивачем не пропущено, чим спростовуються доводи апелянта у цій частині.

Щодо посилань апелянта на неправильне визначення відповідачів, колегія суддів зазначає, що визначення в якості відповідачів суб`єкта господарювання, у якого виник податковий борг у сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, а також керівника зазначеного суб`єкта господарювання, до якого застосовуються обмежувальні заходи, узгоджується із приписами КАС України та не є підставою для відмови у задоволенні позову, як стверджує апелянт.

Враховуючи викладене, з огляду на встановлений факт наявності у КП «БДВ» податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, і непогашення суми такого податкового боргу протягом 240 днів з дня вручення податкової вимоги, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про про наявність підстав для застосування судом тимчасового обмеження керівника КП «БДВ» ОСОБА_1 у праві виїзду за межі території України до погашення суми податкового боргу

Водночас, згідно положень ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті та встановлено наявність підстав для задоволення позовних вимог, проте судом всупереч вимогам п.3 ч.4 ст. 246 КАС України взагалі не надано правової оцінки доводам відповідача, викладеним у відзиві на позовну заяву, колегія суддів вважає, що судове рішення, відповідно до вимог ст. 317 КАС України, підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року в редакції даної постанови.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 289-2, 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «БІЛГОРОД-ДНІСТРОВСЬКВОДОКАНАЛ» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року по справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до Комунального підприємства «БІЛГОРОД-ДНІСТРОВСЬКВОДОКАНАЛ», ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України змінити, виклавши мотивувальну частину оскаржуваного рішення в редакції даної постанови.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко