Справа № 200/2902/25
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про забезпечення позову

05 травня 2025 року Справа №200/2902/25

суддя Донецького окружного адміністративного суду Голубова Л.Б., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову за позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про:

- визнання протиправними дій щодо взяття на військовий облік громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- зобов`язання виключити з військового обліку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Донецьк Донецької області, РНОКПП НОМЕР_1 .

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

02 травня 2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_3 та його відділам зокрема першому відділу, в особі його посадових осіб вчиняти дії щодо призову (мобілізації) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 200/2905/25.

В обґрунтування заяви зазначає, що 26.03.2022 року першим відділом ІНФОРМАЦІЯ_4 був виключений з військового обліку, за п. 6 ч. 6 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», так як 17.12.2013 року вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області був засуджений за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, що підтверджується тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного за номером НОМЕР_2 , а саме: п.8,14 зазначено, що призовною комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 виключений з військового обліку згідно п. 6. ч. 6. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». 16.07.2024 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 для вклеювання штрих-коду в тимчасове посвідчення військовозобов`язаного за номером НОМЕР_2 та оновлення даних в реєстрі Оберіг. В приміщенні ТЦК та СП в нього було вилучено тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та вручене направлення для проходження військово-лікарняної комісії. ОСОБА_2 повідомив, що не є військовозобов`язаним, але на його зауваження ніяк не відреагували.

17.07.2024 року позивач звернувся з заявою до начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 про повернення йому тимчасового посвідчення. 22.07.2024 року звернувся до Генерального штабу збройних сил з проханням вжити невідкладних заходів щодо повернення тимчасового посвідчення. 19.09.2024 року звернувся до Міністерства оборони України з проханням вжити невідкладних заходів щодо повернення тимчасового посвідчення військовозобов`язаного за номером НОМЕР_2 . Жодної відповіді на звернення позивач так і не отримав.

13.04.2025 року ОСОБА_2 було зупинено працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 , яким він повідомив, що виключений з військового обліку, але всупереч цьому, йому вручено повістку на 14.04.2025 року для звірки облікових даних та повідомлено про те, що він не виключений з військового обліку.

14.04.2025 року позивач звернувся з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомивши про те, що відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 , призовною комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 , 26.03.2022 року його виключено з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та просив повідомити, чи перебуває на військовому обліку як військовозобов`язаний, якщо перебуває на військовому обліку, просив повідомити, на якій підставі взято на військовий облік. Крім того, просив виключити його з військового обліку.

21.04.2025 року на заяву ОСОБА_2 першим відділом ІНФОРМАЦІЯ_4 надано відповідь та зазначено, що відсутні правові підстави для виключення позивача з військового обліку. Отже, на неодноразові повідомлення про відсутність підстав для призову на військову службу під час мобілізації, так як позивач є виключеним з військового обліку, а отже не є військовозобов`язаним, а законні підстави для його поновлення на військовому обліку відсутні, відповідач не реагував, чим порушив права та законні інтереси позивача.

З огляду на той факт, що позивач на момент призову на військову службу був виключений з військового обліку як такий, що засуджений до позбавлення волі, а чинне законодавство України не передбачає поновлення на військовому обліку виключених, то законних підстав для взяття останнього на військовий облік у відповідача не було.

У заяві також зазначено, що мобілізація особи супроводжується, у тому числі, виданням відповідного наказу, який є актом індивідуальної дії, і по усталеній судовій практиці не підлягає оскарженню, оскільки є реалізованим. Отже, якщо заявника буде призвано на військову службу під час мобілізації в особливий період, він набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію його права на виключення з військового обліку, у разі встановлення наявності у нього такого права, а також унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Тобто, на думку представника позивача, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За таких обставин уважає, що наявні підстави для забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

На підставі наведеної норми суд дійшов висновку розгляд поданої заяви здійснювати у письмовому провадженні.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зважає на таке.

Особливості інституту забезпечення позову в адміністративному процесі врегульовані главою 10 розділу 1 КАС України.

Так, частиною 1 статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина 2 статті 150 КАС України).

У свою чергу, частиною 1 статті 151 КАС України передбачено види забезпечення позову, серед яких: зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; заборона відповідачу вчиняти певні дії; заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За приписами частини 2 статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову; заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами; суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавцем визначено чіткі підстави, за наявності яких допустимо вжиття заходів забезпечення позову. Такі підстави є самостійними та не залежать одна від одної.

Водночас, звертаючись до суду із заявою щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати підстави звернення із такою заявою, а також надати відповідні докази в підтвердження наведених у заяві аргументів.

Необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до значно більших ускладнень, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відтак, під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів.

Слід наголосити на тому, що при вирішенні питання про забезпечення позову особливого дослідження потребують підстави забезпечення позову, за наявності яких допустимо вжиття заходів забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є підтвердження тих обставин, на які посилається заявник, шляхом надання доказів.

У ході розгляду поданої заяви суд встановив, що 17.12.2013 року вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та призначено покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та управління, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 3 (три) роки з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбуття основного покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з випробувальним строком на 3 (три) роки.

Відповідно до копії тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 22.03.2022 року призовною комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 виключено з військового обліку згідно з п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». У тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_2 також зазначено, що не підлягає повторному медичному пересвідченню.

Водночас, як свідчать долучені до заяви про забезпечення позову докази, ОСОБА_2 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у першому відділі ІНФОРМАЦІЯ_4 та йому видано направлення № 3189577 від 13.04.2025 року для проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби.

Незгода позивача із діями ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо взяття його на військовий облік слугувала підставою для звернення до суду з позовною заявою, в якій зокрема йдеться про зобов`язання територіальний центр комплектування та соціального захисту виключити його з військового обліку з тих підстав, що законодавством не передбачено повторного взяття на військовий облік осіб, які раніше були з такого обліку виключені.

Суд зазначає, що відповідно до частини 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

З наведеного слідує, що військовозобов`язані, які були призвані на військову службу під час мобілізації, в особливий період, набувають статусу військовослужбовців.

При цьому, за своєю правовою природою мобілізація особи супроводжується, в тому числі й виданням відповідного наказу, який є актом індивідуальної дії, і по усталеній судовій практиці не підлягає оскарженню, оскільки є реалізованим.

Таким чином, суд дійшов висновку, що якщо заявника буде призвано на військову службу під час мобілізації, у такому випадку він набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить набуття в подальшому позивачем статусу особи, яку виключено з військового обліку у разі встановлення наявності у нього такого права, а також унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, оскільки особу, яка набула статусу військовослужбовця, неможливо буде виключити з військового обліку.

Тобто, у разі задоволення позову в цій справі неможливо буде виконати рішення суду, що виключає доцільність існування самого позову, оскільки в такому випадку суд не надасть ефективного захисту потенційно порушеному праву позивача, що є неприпустимим.

З урахуванням викладеного та з огляду на вищезазначені приписи законодавства суд дійшов висновку, що заявником доведено наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову, адже невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд звертає увагу на те, що розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову не передбачає надання оцінки правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а спрямований виключно на забезпечення захисту прав, свобод та інтересів позивача на час розгляду справи. Тобто, виключно за результатами розгляду справи по суті судом надається повна, всебічна та об`єктивна оцінка оскаржуваному рішенню, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд зауважує, що згідно з положеннями частини 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Вжиття заходів забезпечення позову у запропонований представником позивача спосіб (заборонити територіальному центру комплектування та соціального захисту вчиняти дії щодо призову на військову службу під час мобілізації) не суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову та забезпечить ефективність судового захисту у разі задоволення даного позову.

Водночас, такий захід забезпечення позову відповідає положенням процесуального закону та не відноситься до переліку заборон щодо забезпечення позову, передбачених цим КАС України.

Крім того, спосіб забезпечення позову, на якому наполягає заявник, повинен співвідноситись із заявленими позовними вимогами. Заходи забезпечення позову мають бути розумними, обґрунтованими та адекватними заявленим позовним вимогам. Такими заходами має бути забезпечено збалансованість інтересів сторін, а також інших осіб, що беруть участь у справі.

Отже, на думку суду, вимоги заяви про забезпечення позову щодо заборони територіальному центру комплектування та соціального захисту вчиняти дії щодо призову на військову службу під час мобілізації є співмірними із позовним вимогам.

Згідно з Рекомендацією NR (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Суд також наголошує, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Разом з тим, суд також зауважує, що забезпечення мобілізації в Україні є надважливим завданням у воєнний час, однак у даному випадку мобілізація має становити баланс між приватним інтересом мобілізованого та публічним інтересом держави. Віднайти такий баланс можливо лише після розгляду справи по суті та прийняття судового рішення.

При вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення позову суд враховує, що відповідно до копії тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 , позивача 22.03.2022 року виключено з військового обліку згідно з п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із чим ОСОБА_2 набув статус невійськовозобов`язаної особи.

Водночас, згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_4 від 21.04.2025 року № 14/2418 ОСОБА_2 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних.

При цьому, 13.04.2025 року позивачу видано направлення № 3189577 для проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби.

За таких обставин, суд визнає обґрунтованими аргументи заявника, що невжиття заходів забезпечення очевидно може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів заявника, на захист яких подано позов, стане неможливим або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль.

При вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення позову суд також оцінив, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти, та дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову у спосіб заборони вчиняти дії щодо призову на військову службу під час мобілізації буде мати наслідком виключно збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне задовольнити подану заяву представника позивача ОСОБА_1 та забезпечити позов шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 та його відділам вчиняти дії щодо призову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 200/2902/25.

Згідно з вимогами частини 1 статті 156 КАС України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 5, 6, 12, 150-154, 156, 248, 256 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Задовольнити заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Забезпечити позов шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 та його відділам вчиняти дії щодо призову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 200/2902/25.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Копію ухвали негайно надіслати ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтями 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя Л.Б. Голубова