Справа № 480/7303/23
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 р.Справа № 480/7303/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 р. (постановлену суддею Глазько С.М.) в справі № 480/7303/23 за заявою ОСОБА_1 , поданою в порядку ст. 382 КАС України, в справі № 480/7303/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, поданою в порядку ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просила встановити судовий контроль за виконанням рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 р. по справі № 480/7303/23.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 р. відмовлено у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 480/7303/23.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 р. та задовольнити її заяву.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтка посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

У судове засідання учасники справи своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем виконано рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 р. по справі № 480/7303/23.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів, невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи.

Так, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах Бурдов проти Росії від 07.05.2002 р., Ромашов проти України від 27.07.2004 р., Шаренок проти України від 22.02.2004 р. зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що розглядаючи заяву, подану в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не вирішує спору повторно, а лише усуває перешкоди на шляху виконання вже прийнятого раніше рішення та не може змінювати резолютивну частину рішення, яке виконується, надавати оцінку доказам, які не були надані суду при розгляді справи по суті.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 р., яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 23.06.2023 р. № 2413 про відмову у призначенні ОСОБА_1 житлової субсидії; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 житлову субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до поданої заяви від 30.11.2021 р. з місяця звернення за її призначенням; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області судовий збір у розмірі 1073,60 грн.; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

10.01.2024 р. Сумським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 житлову субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до поданої заяви від 30.11.2021 р. з місяця звернення за її призначенням.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24.01.2024 р. відкрито виконавче провадження № 73945614 (в подальшому ВП № 73945614) з примусового виконання виконавчого листа у справі № 480/7303/23.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20.02.2024 р. у ВП 73945614 на Головне управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області за невиконання судового рішення накладено штраф.

У зв`язку з невиконанням рішення суду 01.04.2024 р. позивачка звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 р. по справі № 480/7303/23, шляхом зобов`язання відповідача подати до Сумського окружного адміністративного суду звіт про виконання цього рішення.

Ухвалою суду від 30.04.2024 р. у цій справі встановлено судовий контроль за виконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 р. у справі № 480/7303/23 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області протягом тридцяти днів з дня набрання даною ухвалою законної сили подати до Сумського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 р. у справі № 480/7303/23.

31.05.2024 р. позивачка звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з заявою, в якій просила: за наслідками розгляду поданого відповідачем звіту про стан виконання судового рішення, накласти на керівника відповідача - начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області - Зленко Тетяну Володимирівну, за невиконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 р. по справі № 480/7303/23, штраф у сумі, передбаченій Кодексом адміністративного судочинства України - від двадцяти до сорока прожиткових мінімумів для працездатних осіб, стягнувши половину суми штрафу на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , рахунок НОМЕР_3 АТ КБ ПРИВАТБАНК КИЇВ, 41100 м. Шостка, вулиця Рідна, будинок 48), другу половину - до Державного бюджету України.

03.06.2024 р. від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області надійшов звіт від 30.05.2024 р. про виконання рішення суду у справі № 480/7303/23, у якому представник відповідача стверджував, що рішення у цій справі виконано у повному обсязі, оскільки на виконання вищевказаного рішення суду, згідно із заявою ОСОБА_1 від 30.11.2021 р., позивачці призначено житлову субсидію з 01.11.2021 р. по 30.04.2022 р., відповідно до пунктів 37, 41 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 21.10.1995 р. № 848 та, з урахуванням висновків суду. Згідно із рішенням № -2024-1, розмір призначеної житлової субсидії склав: з 01.11.2021 р. по 31.03.2022 р. - 2405,04 грн.; з 01.04.2022 р. по 30.04.2022 р. - 1070 грн. Зазначені суми коштів нараховані до виплачені.

10.06.2024 р. та 17.06.2024 р. позивачка подала додаткові пояснення по справі, у яких зазначала, що на виконання рішення, винесеного 14.11.2023 р. по справі № 480/7303/23, позивачу призначено субсидію з січня 2022 року по 30.04.2022 р. та виплачено у травні 2024 року 8285,12 грн., а саме: за період з січня 2022 року по березень 2022 року 2405,04 грн. щомісячно; за квітень 2022 року 1070 грн. Призначена субсидія за період з жовтня 2022 року по квітень 2023 року виплачена у травні 2024 року у загальній сумі 13561,36 грн, а саме: за жовтень 2022 року у сумі 1020,66 грн.; за період з листопада 2022 року по березень 2023 року у сумі 2312,62 грн. щомісячно; за квітень 2023 року у сумі 977,60 грн., що підтверджується наданими довідкам та довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Проте, у звіті відповідача відсутні відомості щодо здійснення будь-яких виплат у травні 2024 року.

Стосовно розрахунку субсидії за листопад та грудень 2021 року (не стосовно призначення з 01.11.2021 р. - з місяця звернення за призначенням субсидії, а стосовно розрахунку), позивачка зазначила, що відповідач повідомляє у листі від 23.05.2024 р. № 1800-0202-8/24660 про те, що при його здійсненні враховуються збільшені соціальні нормативи на 50% на послуги, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 р. № 242 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". У звіті відповідача від 30.05.2024 р. міститься посилання на рішення № -2024-1, відповідно до якого розмір субсидії з 01.11.2021 р. по 31.03.2022 р. складає по 2405,04 грн. (однакові суми) і ніякі гострі респіраторні хвороби СОVID-19, спричинені коронавірусом на нього не впливають, а мали б збільшитись соціальні нормативи на 50% на послуги (крім природного газу для індивідуального опалення) у період з 01.11.2021 р. по 31.12.2021 р.

Стосовно повідомлення у звіті відповідача про виконання ним рішення від 14.11.2023 р. по справі № 480/7303/23, в межах наявного фінансового ресурсу, зазначила, що жоден орган державної влади (Кабінет Міністрів України, Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України, тощо) не виключали з наявного фінансового ресурсу, тож позивачу, як і всім отримувачам субсидії України, у травні 2024 року мала би бути виплачена субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за попередній місяць - за квітень 2024 року (як всім отримувачам субсидії України), проте, позивачці вона не виплачена, про що свідчить довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 3962/04-16 від 16.05.2024 р. та № 1800-0401-8/23656 від 17.05.2024 р., а також лист відповідача №1800-0202-8/24660 від 23.05.2024 р. Разом з тим, при наведеному вище, відповідач безпідставно та необґрунтовано звітує про виконання ним рішення суду від 14.11.2023 р. по справі № 480/7303/23, черговий раз намагаючись ввести суд в оману.

19.06.2024 р. відповідач надав додаткові пояснення, у яких зазначив, що сума коштів за період з 01.11.2021 р. по 31.12.2021 р. у розмірі 4810,08 грн. 12.06.2024 р. зарахована ОСОБА_1 на її особовий рахунок відкритий в АТ «ПРИВАТБАНК». Сума коштів за період з 01.01.2022 р. по 30.04.2022 р. у розмірі 8285,12 грн., 03.05.2024 р. зарахована ОСОБА_1 на її особовий рахунок відкритий в АТ «ПРИВАТБАНК». Сума коштів за період з 01.10.2022 р. по 30.04.2023 р. у розмірі 13561,36 грн, 15.05.2024 р. зарахована ОСОБА_1 на її особовий рахунок відкритий в АТ «ПРИВАТБАНК».

01.07.2024 р. позивачка подала додаткові пояснення, у яких зазначила, що рішення суду у даній справі відповідачем не виконано, оскільки у рішенні суду від 14.11.2023 р. по справі № 480/7303/23 не зазначено, що відповідачем має бути призначена субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з 01.11.2021 р. по 30.04.2022 р., рішенням визначено початок строку призначення субсидії - з місяця звернення за її призначенням. Подальші дії відповідача визначені чинним законодавством України, а саме «Положенням про порядок призначення та надання населенню житлової субсидії», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 р. № 848 (в редакції, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 р. № 807 зі змінами), яким встановлено, що після закінчення строку отримання житлової субсидії органи, що здійснюють її призначення без звернення громадян збирають необхідну інформацію з використанням програмних засобів (в автоматичному режимі) та самостійно здійснюють призначення житлової субсидії на наступний період для домогосподарств, які отримували субсидію у попередньому періоді (пункти 78 та 79 "Положення"). Вищезазначені норми Положення відомі відповідачу, оскільки ним після призначення, нарахування та виплати субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг на опалювальний період 2021-2022 роки призначено, нараховано і виплачено субсидію на опалювальний період 2022-2023 роки (з 01.10.2022 р. по 30.04.2023 р. ) у сумі 13561,36 грн., яка зарахована на рахунок 15.05.2024 р. та всупереч чинному законодавству України - наведеним нормам "Положення про порядок призначення та надання населенню житлової субсидії", не здійснено виплату субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг на опалювальний період 2023-2024 роки. Таким чином, на думку позивачки, відповідачем не виконано рішення суду від 14.11.2023 р. по справі №480/7303/23.

Також позивач зазначила, що, відповідно до довідки АТ КБ ПРИВАТ БАНК з 01.01.2023 р. по сьогодні (день надання пояснень) на рахунок позивача від відповідача, окрім щомісячного надходження пенсії, надійшли три суми субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, а саме: 03.05.2024 р. 8285,12 грн.; 15.05.2024 р. - 13561,36 грн.; 12.06.2024 р. 4810,08 грн., надходження 30.05.2024 р. суми 8285,12 грн. не було. Відповідно до довідок відповідача від 16.05.2024 р. № 3962/04-16 та від 17.05.2024 р. №1 800-0401-8/23656 сума 8285,12 грн. становить субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.01.2022 р. по 30.04.2022 р. (січень - 2405,04 грн., лютий - 2405,04 грн., березень - 2405,04 грн., квітень - 1070,00 грн.), сума 13561,36 грн. становить субсидію за період з 01.10.2022 р. по 30.04.2023 р. (жовтень - 1020,66 грн., листопад - 2312,62 грн., грудень - 2312,62 грн., січень - 2312,62 грн., лютий - 2312,62 грн., березень - 2312,62 грн., квітень - 977,60 грн.). Стосовно суми 4810,08 грн., то довідка від відповідача про місяці виплати субсидії не надійшла.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 03.07.2024 р. у справі № 480/7303/23, яка залишена без мін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2024 р. у справі № 480/7303/23, прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 30.05.2024 р. про виконання рішення суду від 14.11.2023 р. по справі № 480/7303/23, а також відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про накладення штрафу за невиконання рішення суду від 14.11.2023 р. по справі № 480/7303/23.

Під час розгляду вказаної справи судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що матеріалами справи, у тому числі звітом про виконання рішення підтверджено, що відповідачем рішення суду від 14.11.2023 р. у цій справі виконано у повному обсязі, зокрема, здійснено призначення та виплату позивачці житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до поданої заяви від 30.11.2021 р. з місяця звернення за її призначенням. Посилання позивача на порушення її прав за періоди після прийняття рішення суду від 14.11.2023 р. по справі № 480/7303/23безпідставні, оскільки вони не існували на момент прийняття зазначеного рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем виконано рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 р. по справі № 480/7303/23.

Щодо доводів позивачки про невиконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 р. у справі в частині, щодо стягнення на її користь судового збору, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 246 Кодексу адміністративного судочинства України, у резолютивній частині рішення зазначаються: висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог; розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що питання розподілу судових витрат не є вимогою адміністративного позову, яка направлена на захист порушених суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений в постановах Верховного Суду від 20.10.2020 р. у справі № 520/928/19, від 28.01.2025 р. у справі № 826/11887/18.

Таким чином, питання розподілу судових витрат не є вимогою адміністративного позову та зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, може мати місце лише у випадку зобов`язання рішенням суду такого суб`єкта вчинити певні дії, а не в частині стягнення з нього судового збору.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки відсутні підстави для застосування судового контролю за виконанням рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 р. по справі № 480/7303/23.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 14, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329, 370, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 р. по справі № 480/7303/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. .

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 05.05.2025 року