Справа № 544/517/25
Суддя: Малицька О. Л.
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 544/517/25
пров. № 2-а/544/16/2025
Номер рядка звіту 129
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючої судді Малицької О.Л.

секретар судового засідання Ралець О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пирятин в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Пирятинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем, зазначено, що 17 лютого 2025 року постановою №400 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 , його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та застосовано стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн.

Крім цього, до ІНФОРМАЦІЯ_3 , його примусово було доставлено працівниками поліції, які й повідомили його, що він перебуває «у розшуку», за порушення правил військового обліку. Про наявність факту направлення будь-яких повісток адресованих від ТЦК та СП на адресу його проживання, йому взагалі не було відомо. Про вказану обставину, він теж дізнався від працівників поліції.

Позивач категорично не погоджується з постановою №400, а тому оскаржує її в повному обсязі, просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвалою суду від 24.02.2025 було відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду.

01.04.2025 року представником ІНФОРМАЦІЯ_1 в системі «Електронний суд» було подано відзив на позовну заяву. В даному відзиві представник зазначив, що просить поновити строк для надання відзиву, в задоволенні позову відмовити, та розгляд справи проводити без представника.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснив, що до ІНФОРМАЦІЯ_3 , його примусово було доставлено працівниками поліції, які й повідомили його, що він перебуває «у розшуку», і їхні дії він вважає неправомірними. При ньому не було жодних документів, для ідентифікації його особи, ні паспорта громадянина України, ні військово-облікового квитка. Працівниками військомату було складено на нього протокол і він на наступний день на вайбер надсилав їй копії своїх документів. При складанні протоколу він пояснював, що на його адресу від ІНФОРМАЦІЯ_3 не надходило жодних повідомлень. Також позивач зазначив, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено вчинення ним правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП, а постанова винесена по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 201-1 КУпАП.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явися, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки до суду не повідомив. Відзиву на позов до суду не надав у встановлений судом строк.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явися, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, однак у відзиві зазначив про розгляд справи у його відсутності.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_3 в судовому засідання, пояснив, що він працює інспектором сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 Лубенського РВП ГУ НП в Полтавській області. Точно день він не пам`ятає. Перебуваючи в черговій частині відділення він почув, що особа з прізвищем « ОСОБА_4 » перебуває в розшуку. Під час свого патрулювання групою по місту, вони побачили даного чоловіка, та вирішили перевірити його документи. Вони підійшли до нього, він пред`явив їм документи, однак які саме він не пам`ятає. Хто саме перевіряв в позивача документи, не пам`ятає. Він зателефонував в чергову частину та йому повідомили, що по даних бази розшуку ОСОБА_1 перебуває в розшуку за повідомленням ТЦК, про що йому було повідомлено та запропоновано проїхати до РТЦК. Фізичної сили або якихось спецзасобів до нього не було застосовано, він добровільно погодився поїхати до РТЦК для з`ясування даної інформації. Вони його привезли до РТЦК та залишили, поїхавши патрулювати.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 в судовому засідання, пояснив, що він працює старшим інспектором сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 Лубенського РВП ГУ НП в Полтавській області. Цього дня він з групою здійснювали патрулювання міста Пирятин. На вул. Соборній в м. Пирятин помітили позивача, який підійшов їм на зустріч. Попросили в нього документи, він пред`явив свій паспорт, його перевірили по базі Національної поліції та вияснилось, згідно звернення РТЦК, він перебуває в розшуку. Вони повідомили позивачу дану інформацію та запропонували поїхати до РТЦК на що він добровільно погодився. Вони його привезли до РТЦК та залишили, поїхавши патрулювати.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 в судовому засідання, пояснив, що він працює старшим офіцером мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_1 . 14.02.2025 органами Національної поліції до був ІНФОРМАЦІЯ_2 був запрошений громадянин ОСОБА_7 , як порушник військового обліку. Після звірки його даних з автоматичної системою «Оберіг», було встановлено, що він не з`явився до віськомату по повістці, яка була надіслана йому Генеральним штабом України. Він був оголошений порушником військового обліку і за це ним було складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_7 . Він визнає, що в протоколі було помилково зазначено, невірно статтю згідно якої позивач вчинив правопорушення передбачене, а саме ч. 2 ст. 210 КУпАП. Що стосується скерування повістки позивачу Генеральним штабом України, то дані повістки вони формують самостійно зі списків військовозобов`язаних осіб, та надсилають за адресою їх проживання. Якщо особа її не отримала, то повістка повертається до них і вони складають протокол на дану особу. При розгляді протоколу про адміністративне правопорушення враховується пояснення особи, які вона надає, зокрема з приводу не отримання нею повістки. Робиться запит на Укрпошту, для з`ясування причини неотримання повістки особою.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 в судовому засідання, пояснив, що він працює провідним спеціалістом мобілізаційного відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 . Точної дати не пам`ятає, десь в лютому 2025 року, було запропоновано позивачу пройти повторний медичний огляд, оскільки попередньою комісією він був визнаний непридатний з переоглядом через два місяці. На що він погодився і йому було виписано та вручено скерування на ВЛК.

Заслухавши позивача, свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного:

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 року № 2233-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з ч. 1ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану»в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України»,особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Судом встановлено, що 14.02.2025 року щодо позивача ОСОБА_7 складено адміністративний протокол № 400 про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210 КУпАП, а саме, що ОСОБА_7 порушив правила перебування військовозобов`язаних на військовому обліку відповідно до Порядку та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджено КМУ від 30.12.2022 року № 1487, ч.10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Правопорушення вчинене в особливий період, що передбачене ст. 210 ч.2 КУпАП, а саме ОСОБА_7 перебуває на кому обліку як військовозобов`язаний у другому відлілі ІНФОРМАЦІЯ_2 06.11.2024 року ОСОБА_7 була надіслана повістка № 1043814 замовним листом повідомленням від Генерального Штабу збройних Сил України про прибуття 19.11.2024 року о 14.00 до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення даних. На вказану дату ОСОБА_7 не з`явився, про причини неявки не повідомив.

17.02.2022 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 1 КУпАП №400, на підставі вищевказаного протоколу .

Частиною 2 ст. 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, а саме: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Відповідно до ч.3 ст.210-1КУпАП передбачена відповідальність особи за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період.

Суд звертає увагу на те, що протокол №400 від 14.02.2025 року складений за вчинення адміністративного правопорушення відповідно до ч.2 ст.210 КУпАП, а постанова винесена за ч.3 ст.210-1 КУпАП, тобто не можливо встановити суті правопорушення, оскільки кваліфікація адміністративного правопорушення в протоколі №400 від 14.02.2025 різниться із кваліфікацією у постанові № 400 від 17.02.2025.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 підтвердив, що ним в протоколі про адміністративне правопорушення №400 від 14.02.2025, невірно зазначено кваліфікацію адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно з частиною другою статті 77КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

Слід зазначати, що відповідачем не наведено правомірності винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Судом в ході розгляду справи достовірно встановлено, що відповідачем винесено постанову з порушенням норм чинного законодавства, а саме невірна кваліфікації дій.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно до ч. 3ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ст. 9 ч. 2 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, дослідивши подані позивачем докази в сукупності, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вина позивача ОСОБА_7 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, не була доведена «поза розумним сумнівом», а тому постанова про притягнення позивача до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є безпідставною.

Враховуючи, що в ході розгляду справи відповідачем, на якого у даному випадку покладено обов`язок щодо доказування, не доведено правомірності прийнятого стосовно позивача рішення, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваної постанови та необхідність її скасування із закриттям провадження в справі.

Керуючись ст.ст.7, 245, 251, 257, 258, 268, 277 КУпАП, ст.ст.2, 6, 9, 20, 77, 78, 90, 209, 242, 243, 244, 246, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 від 17.02.2025 №400 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу 17000 гривень, закривши провадження у даній адміністративній справі.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.05.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1

Відповідачі: ІНФОРМАЦІЯ_1 адреса: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 адреса: АДРЕСА_3 , тел.: ( НОМЕР_3 )5-13-01

Суддя О.Л.Малицька