Справа № 160/3220/25
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2025 рокуСправа №160/3220/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій,-
03.02.2025 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій просить:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийняті податкові повідомлення-рішення та рішення від 25.10.2024 є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачем задовго після того, як позивач вже припинив підприємницьку діяльність. Підстава для проведення перевірки вказана в наказах №2274-п від 04.05.2023 та №3337-п від 02.08.2024 у зв`язку з надходженням відомостей про державну реєстрацію припинення платника податків, не відповідає вимогам ПК України. Таким чином, у відповідача були відсутні підстави для призначення документальної невиїзної перевірки. Крім того, зазначає, що відповідачем порушені строки давності проведення перевірки, передбачені ПК України. Також, при прийнятті рішень про донарахування ПДФО, військового збору, ЄСВ та застосування фінансових санкцій не взяті до уваги надані в строки, первинні документи, що підтверджують суми валових витрат.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2025 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами з 05.03.2025, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
20.02.2025 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник у задоволенні позову просила відмовити повністю, посилаючись на те, що податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій від 25.10.2024 є обґрунтованим та винесеним з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для їх скасування відсутні.
04.03.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач не погоджується з доводами відповідача викладеними у відзиві на позов, оскільки підстави для проведення перевірок не відповідають вимогам ст. 78 ПК України; нарахування грошових зобов`язань за 2017 рік здійснені з порушенням строків давності; факти неможливості проведення документальних виїзних перевірок в 2023 та 2024 роках не підкріплені відповідними матеріалами; крім цього, при їх проведенні порушений порядок листування, передбачений ст. 42 ПК України; висновки сформовані без проведення зустрічних звірок, тому не можуть бути визнані достовірними.
26.03.2025 позивачем подано клопотання про забезпечення позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.03.2025 клопотання позивача про забезпечення позову повернуто заявнику без розгляду.
01.04.2025 до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.
02.04.2025 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли заперечення на клопотання позивача про забезпечення позову, в якому представник у задоволенні клопотання просила відмовити повністю.
Також, 02.04.2025 до суду від позивача надійшло нове клопотання про забезпечення позову.
04.04.2025 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли заперечення на нове клопотання позивача про забезпечення позову, в якому представник у задоволенні клопотання просила відмовити повністю.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.
Також, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 заяву про уточнення позовних вимог у справі №160/3220/25 повернуто позивачу, продовжено строк розгляду адміністративної справи на 30 днів.
17.04.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.
Ухвалою суду від 23.04.2025 у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі відмовлено.
Ухвалою суду від 24.04.2024 продовжено строк розгляду адміністративної справи на 30 днів.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Основний вид економічної діяльності за кодом КВЕД: 47.81 - роздрiбна торгiвля з лоткiв i на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами.
Податкова адреса суб`єкта підприємницької діяльності, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію: АДРЕСА_1 .
17.05.2021 проведено державну реєстрації припинення платника податків - фізичної особи та знято з обліку платника податків за власним бажанням платника.
05.09.2024 на адресу платника податків фізичній особі ОСОБА_1 . Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області направлено запит №1 від 05.09.2024 про надання документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), а також первинні документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки (відносяться до предмету здійснення підприємницької діяльності) та інші документи, які використовувались в податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
11.09.2024 за №2096/04-36-24-69/ НОМЕР_1 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області складено акт «Про ненадання платником податків-фізичною особою ОСОБА_1 документів для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки».
У період з 05.09.2024 по 11.09.2024 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області на підставі пп.191.1.1 п.191.1 ст.191, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75. ст.75, пп.78.1.7 п.78.1 ст.78, ст.79, п.82.2 ст.82, пп.69.351 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), ст.13, ст.25, п.925 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями), наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 02.08.2024 №3337-п та у зв`язку з отриманням відомостей державного реєстратора про внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення щодо припинення господарської діяльності платника податків фізичної особи ОСОБА_1 , проведена документальна невиїзна позапланова перевірка діяльності платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з метою дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2017 по 17.05.2021, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2011 по 17.05.2021.
За результатом перевірки складено акт документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 від 18.09.2024 №2655/04-36-24-09/ НОМЕР_1 .
Перевіркою встановлено, що відповідно до даних податкової звітності ППФО ОСОБА_1 у періоді з 01.01.2017 по 17.05.2021 здійснював продаж тютюнових виробiв.
При цьому, перевіркою встановлені наступні порушення:
- п.44.1 ст.44, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України, внаслідок заниження загального оподатковуваного доходу та завищення витрат відбулось заниження оподатковуваного доходу на 2 256 682,21 грн за рахунок не надання первинних документів, пов`язаних із предметом перевірки та відсутністю підтвердження сплати задекларованих витрат, в результаті донараховано податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької всього на 406 202,92 грн, у т.ч. за 2017 рік на 20 296,15 грн, за 2018 рік на 49 523,90 грн, за 2019 рік на 47 516,43 грн, за 2020 рік на 281 188,14 грн, за 2021 рік на 7 678,30 грн;
- пп.1.2 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, внаслідок заниження оподатковуваного доходу на 2 256 682,21 грн в результаті донараховано суму військового збору, який підлягає сплаті до бюджету всього на 33 850,24 грн, у т.ч. за 2017 рік на 1691,35 грн, за 2018 рік на 4 126,99 грн, за 2019 рік на 3 959,70 грн, за 2020 рік на 23 432,34 грн, за 2021 рік на 639,86 грн;
- п.2 част.1 ст.7, част.3 ст.9 розділу ІІІ Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» внаслідок заниження оподатковуваного доходу на 2 256 682,21 грн, в результаті занижено суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування всього на 314 157,78 грн, у т.ч. за 2015 рік на 4 059,88 грн, за 2017 рік на 19 495,93 грн, за 2018 рік 54 321,20 грн, за 2019 рік на 58 075,66 грн, за 2020 рік на 168 820,55 грн, за 2021 рік на 9 384,56 грн;
- п.201.1 ст.201 ПК України, в частині відсутності складених податкових накладних електронній формі та зареєстрованих у Єдиному реєстрі у встановлений цим Кодексом термін податкових накладних у березні-травні 2021р. у сумі ПДВ 9881,00 грн, у березні 2021р. у сумі ПДВ 9631,0 грн, у квітні 2021р. у сумі ПДВ 250,0 грн;
- пп.1.4 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ, пп.57.1 ст.57, пп. «е» п.176.1 ст.176 ПК України, в частині несвоєчасно сплачено нараховані контролюючим органом суми військового збору за 2018 рік;
- п.51.1 ст.51, пп. «б» п.176.2 ст.176 ПК України та п.1.2 ст.1 «Про затвердження форми податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №4 від 13.01.2015р. із змінами, внесеними наказом Міністерства фінансів України від 31.10.2018р. №863 в частині не подання податкових розрахунків форми № 1ДФ за ІV квартал 2020 року та не відображення у податкових розрахунках форми № 1ДФ доходів, нарахованих платникам податків фізичним особам;
- ст. 15 Закону №481, ч.7 ст. 16 Закону №3817 в частині здійснення діяльності роздрібної торгівлі в січні 2017 року алкогольними напоями без наявності ліцензії.
Не погодившись з висновками акту перевірки позивачем 04.10.2024 подані до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області заперечення на акт перевірки.
Рішенням №73151/6/04-36-24-09-12 від 21.10.2024 Головне управління ДПС у Дніпропетровській області залишено без змін висновки, викладені в акті від 18.09.2024 №2655/04-36-24-09/.

На підставі акту перевірки від 18.09.2024 №2655/04-36-24-09/ Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийняті податкові повідомлення-рішення та рішення від 25.10.2024, а саме:

- податкове повідомлення-рішення № від 25.10.2024 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на суму 435 537,04 грн: за податковими зобов`язаннями на суму 406 202,92 грн, за штрафними санкціями 29 334,12 грн;

- податкове повідомлення-рішення № від 25.10.2024 про збільшення грошового зобов`язання з військового збору на суму 36 294,75 грн: за податковими зобов`язаннями на суму 33 850,24 грн, за штрафними санкціями 2 444,51 грн;

- рішення № від 25.10.2024 про застосування штрафних санкцій у сумі 157 078,89 грн за донарахування відповідним податковим органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 314 157,78 грн.

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями та рішенням про застосуванням штрафних санкцій позивач звернувся із скаргою до ДПС України від 11.11.2024.

За результатами розгляду скарги ДПС України прийнято рішення від 10.01.2025 №777/6/99-00-06-01-02-06, яким вирішено податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій від 25.10.2024 залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення контролюючим органом податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій від 25.10.2024.

Вирішуючи спір по суті пред`явлених вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпунктів 19-1.1.1,19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

За визначенням у пунктах 61.1,61.2 ст. 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Одним із способів здійснення податкового контролю є проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (пп.62.1.3 п. 62.1 ст. 62 ПК України).

Відповідно до пп.20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, яка визначає повноваження контролюючих органів, контролюючі органи мають, зокрема, право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Пунктом 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2. п. 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

В п. 78.1. ст. 78 ПК України наведено підстави здійснення документальної позапланової перевірки. Зокрема, такою підставою є відповідно до підп. 78.1.7. припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи підприємця.

Під час розгляду справи судом встановлено, що з 17.05.2021 позивач припинив підприємницьку діяльність.

При цьому, предметом перевірки було дотримання платником податків вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2017 по 17.05.2021, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 17.05.2021. Тобто, за період здійснення платником податків підприємницької діяльності.

Зняття з обліку фізичної особи - підприємця в контролюючому органі здійснюється у порядку, встановленому пп.65.10 ст.65, ст.67 ПК України, розд. XI Порядку обліку платників податків і зборів, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 (далі - Порядок №1588).

Так, згідно пп.6 п. 11. 18 розділу XI Порядку №1588, після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності. Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності.

Крім того, зняття з обліку ФОП - платників єдиного внеску здійснюється контролюючими органами на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку (ст. 5 Закону № 2464).

Згідно із ч. 4 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464) у разі держреєстрації припинення підприємницької діяльності фізособа виконує обов`язки і несе відповідальність, передбачену для платника ЄСВ, у частині діяльності, яка здійснювалася ним як підприємцем.

З викладеного вбачається наявність у відповідача правових підстав для винесення наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, у зв`язку з чим доводи позивача про відсутність підстав для проведення перевірки у зв`язку з припиненням ним підприємницької діяльності є безпідставними.

Згідно п.78.4. ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

За п. 78.5. ст. 78 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Відповідно до п.79.1. ст.79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки (п. 79.2 ст. 79 ПК України).

При цьому за п. 79.3 ПК України присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

Відповідно до п. 42.2 ст.42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Виходячи зі змісту наведеної норми законодавцем передбачено два варіанта належного вручення платнику податків документів. Перший це надіслання документів поштовим зв`язком рекомендованим листом з повідомленням про вручення за податковою адресою платника податків. Другий - особисто вручити платнику податків або його представнику.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 08.04.2021 у справі № 812/821/17, в якій вказано : «Законодавець встановив два окремих випадки, коли платнику податків вважаються належним чином врученими документи: надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (що і було зроблено відповідачем) або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Жодних застережень з приводу дати отримання (ознайомлення) документів, надісланих за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення статті 42 та 79 ПК України не містять.»

Крім того, відповідно до п. 81 Правил надання послуг поштового зв`язку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 (далі - Правила №270) рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначками Судова повістка, Повістка ТЦК), повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

За п. 71 Правил №270 реєстровані поштові відправлення вручаються, кошти за поштовими переказами виплачуються адресатам (одержувачам) за умови пред`явлення ними документів, що посвідчують особу згідно із законодавством.

За змістом наведених норм будь-який повнолітній член сім`ї, який проживає разом з платником податків якому направляється рекомендоване поштове відправлення, за умови пред`явлення ним документів, що посвідчують особу згідно із законодавством, є уповноваженою особою для отримання рекомендованого поштового відправлення.

Згідно із . 45.1. ст. 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Отже, лише дотримання цих вимог може бути належною підставою для призначення та проведення перевірки.

Вищевикладене узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 17.05.2019 у справі №823/2530/18.

Під час розгляду справи судом встановлено, що копія наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №3337-п від 02.08.2024 «Про проведення документальної позапланової перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 » і письмове повідомлення від 02.08.2024 №506 були направлені за податковою адресою платника податків: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 та отримані 09.08.2024.

Позивачем не заперечується отримання документів за вказаною адресою, а посилання на те, що документи були отримані не ним особисто, а ОСОБА_2 , виходячи зі змісту п.42.2 ст.42 ПК України і направлення документів поштовим зв`язком не спростовують факту їх належного вручення.

Суд враховує, що платник зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за податковою адресою і за якою податковий орган правомірно надсилає усю адресовану платникові кореспонденцію. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Вказані висновку суду узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10.02.2023у справі №160/5278/19 і від 23.02.2023 року у справі №120/14574/21-а.

Щодо посилань позивача на пропущення строку проведення перевірки, суд зазначає наступне.

У відповідності до приписів пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Таким чином, від моменту отримання інформації, визначеної підпунктом 78.1.7 пунктом 78.1 статтею 78 ПК України, контролюючий орган має право здійснити податкову перевірку платника податків у трирічний строк з дня отримання такої інформації.

У встановлений законодавством трирічний строк, ГУ ДПС у Дніпропетровській області направило на адресу позивача наказ №2274-п від 04.05.2023 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника додатків - фізичної особи ОСОБА_1 » у якому, зокрема, було встановлено строки проведення перевірки, а саме з 08.08.2023 року тривалістю 5 робочих днів.

За результатами виходу за податковою адресою встановлено, що позивач за даною адресою не знаходиться.

Відповідно до пп. 102.3.4 пункту 102.3 статті 102 ПК України відлік строку давності зупиняється на будь-який період, протягом якого контролюючий орган не може провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у зв`язку із складанням акта про неможливість проведення перевірки (крім випадку визнання незаконними дій із складання такого акта).

У зв`язку з вищевикладеними обставинами, на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78, статті 79 ПК України та наказу №3337-п від 02.08.2024 року відносно позивача було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку.

На підставі наказу №2274-п від 04.05.2023 та №5176-п від 17.10.2024, ГУ ДПС у Дніпропетровській області здійснювалися спроби провести документальну позапланову виїзну перевірку платника податків фізичної особи ОСОБА_1 з метою дослідження всього обсягу первинної документації, яка в тому числі запитувалася запитом №1 від 05.09.2024, однак через неможливістю встановлення місцезнаходження позивача такі перевірки не відбулися.

Враховуючи викладене, відлік строку давності на дату початку проведення перевірки було зупинено, у зв`язку з чим посилання позивача на порушення відповідачем строку проведення перевірки є безпідставними.

Щодо правомірності винесення податковим органом податкового повідомлення-рішення № від 25.10.2024, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на суму 435 537,04 грн, суд зазначає наступне.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно із п.44.3. ст.44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, але не менше: 44.3.1. 2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 392 цього Кодексу; 44.3.2. 1825 днів для первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що складаються особами, визначеними пунктом 133.1 статті 133, підпунктом 133.2.2 пункту 133.2 та пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, а також юридичними особами, які обрали спрощену систему оподаткування, за винятком документів, до яких застосовується більш тривалий строк зберігання згідно з підпунктом 44.3.1 цього пункту; 44.3.3. 1095 днів - для інших документів, на які не поширюються вимоги підпунктів 44.3.1 та 44.3.2 цього пункту; 44.3.4. 1095 днів - для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, включаючи дозвільні документи.

Строки зберігання документів та інформації, визначені цим пунктом, розраховуються з дня подання податкової звітності чи іншої звітності, передбаченої цим Кодексом, для складення якої використовуються зазначені документи та/або інформація, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного строку подання такої звітності, а для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - з дня завершення строку їх дії).

У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1825 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю відповідно до статей 39 та 39 2 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, у встановленому законодавством порядку передаються до архіву. Передбачені цим пунктом строки зберігання документів та інформації продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених пунктом 102.3 статті 102 цього Кодексу.

Відповідно до п.85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) (п. 85.4 ст. 85).

Згідно п. 86.7 ст. 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Проте, в порушення вимог п.44.1, п.44.3 ст.44 ПК України позивач не надав до перевірки первинні документи пов`язані із господарською діяльністю, а також первинні документи, а саме: виписки банку по банківським рахункам про рух грошових коштів.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивачем до заперечень на акт документальної невиїзної позапланової перевірки №2655/04-36-24-09/ від 18.09.2024 надано завірені копії наступних документів: квитанції про сплату податків і зборів, квитанції по оплаті електроенергії і водопостачання, квитанції з оплати ліцензій на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, квитанції за технічне обслуговування РРО, квитанції оренди торгового місця, квитанції з оплати ЕЦП та придбань книги РРО, накладні за 2017 рік, накладні за 2018 рік, накладні за 2019 рік, накладні за 2020 рік, накладні за 2021 рік.

Натомість позивачем не надано всіх необхідних документів витребуваних контролюючим органом запитом №1 від 05.09.2024.

Повідомлень від позивача щодо виїмки ненаданих документів або інших причин неможливості їх надання інформації суду не надано.

Отже, за результатами перевірки наявність або відсутність залишків ТМЦ встановити не було можливим, у зв`язку з тим, що не наданням позивачем до перевірки первинних документів, які підтверджують придбання ТМЦ.

Таким чином, перевіркою отримання встановленого порядку подання до контролюючих органів позивачем податкових декларацій про майновий стан і доходи встановлено порушення пп.16.1.3 п.16.1 ст.16, п.177.11 ст.177 ПК України в частині несвоєчасного подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік (ліквідаційна).

Так, відповідно до пункту 177.11 статті 177 ПК України, строк надання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік (ліквідаційна) протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем останнього базового податкового (звітного) періоду, тобто з 01.06.2021р. по 21.06.2021р.

У зв`язку із тим, що позивач не надав до перевірки первинні документи, перевірка загального оподатковуваного доходу відбувалася на підставі даних ЦБД ДРФО ДПС України, ЄРПН, ІКС «Податковий блок» (підсистема «Аналітична система» (Моніторинговий центр: Виторги РРО, Почекова інформація РРО)), податкових декларацій про майновий стан і доходи ППФО ОСОБА_1 .

За результатами перевірки, внаслідок порушень, викладених у пункті 2.1.2 акту перевірки, занижено податок з доходів фізичних осіб у перевіреному періоді всього на 406 202,92 грн, у т.ч. за 2017 рік на 20 296,15 грн, за 2018 рік на 49 523,90 грн, за 2019 рік на 47 516,43 грн, за 2020 рік на 281 188,14 грн, за 2021 рік на 7 678,30 грн.

При цьому, позивач був зобов`язаний в установленому порядку вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених Податковим кодексом України, забезпечувати надання посадовими (службовими) особами платника податку письмових пояснень на письмовий запит контролюючого органу з питань, що стосуються предмета перевірки, та їх документального підтвердження (пп.16.1.2, п.16.1.12, п.16.1.15 п.16.1 ст.16, п.44.1 ст.44 ПК України.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 25.10.2024, прийнято відповідачем правомірно та обґрунтовано, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню.

Щодо правомірності винесення податковим органом податкового повідомлення-рішення № від 25.10.2024, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 36 294,75 грн, суд зазначає наступне.

Законом України від 28.12.2014р. №71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності з 01.01.2015р., до ПК України внесено зміни в частині оподаткування військовим збором.

Так, відповідно до пункту 161 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень П України оподаткування військовим збором подовжено до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Кодексу, а саме: фізичні особи-резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізичні особи-нерезиденти, які отримують доходи з джерела їх походження в Україні, а також податкові агенти (пп.1.1 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу).

Відповідно до пп.1.2 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 Кодексу, зокрема:

- для резидента загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування та іноземні доходи доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

- для нерезидента загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід з джерела його походження в Україні та доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до пп.164.1.3 п.164.1 ст.164 ПК України, загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, який провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування (пп.1.3 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу).

Об`єктом оподаткування платника податків-фізичної особи є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця (п.177.2 ст.177 Кодексу).

Отже, фізичні особи-підприємці, крім тих, що обрали спрощену систему оподаткування, за результатами звітного податкового року самостійно розраховують військовий збір в розмірі 1,5 відсотка від чистого оподатковуваного доходу, відображають в річній податковій декларації та сплачують у терміни, передбачені для сплати податку на доходи фізичних осіб за відповідний період.

Перевіркою правильності визначення бази оподаткування військовим збором встановлено, що у періоді 01.01.2017р. по 17.05.2021р. позивача була визначена наступна база оподаткування військовим збором:

- сума чистого оподатковуваного доходу, визначеного у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік (14 261,44 грн);

- сума чистого оподатковуваного доходу, визначеного у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік (16 457,79 грн);

- сума чистого оподатковуваного доходу, визначеного у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік (67 762,06,00 грн);

- сума чистого оподатковуваного доходу, визначеного у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік (99 393,65 грн);

- сума чистого оподатковуваного доходу, визначеного у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік (35 000,00 грн).

Враховуючи порушення, викладені у пунктах 2.1.2, 2.1.3 акту перевірки, чистий оподатковуваний дохід за 2017-2021 роки занижено всього на 2 256 682,21 грн., у т.ч. за 2017 рік на 112 756,41 грн., за 2018 рік на 275 132,74 грн., за 2019 рік на 263 980,05 грн., за 2020 рік на 1 562 155,93 грн., за 2021 рік на 42 657,08 грн.

Доказів протилежного позивачем суду не надано.

Таким чином, суд погоджується з висновком контролюючого органу, що в порушення пп.1.2 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, позивачем занижено суму військового збору, яка підлягала сплаті до бюджету, всього на 33 850,24 грн, у т.ч. за 2017 рік на 1 691,35 грн, за 2018 рік на 4 126,99 грн, за 2019 рік на 3 959,70 грн, за 2020 рік на 23 432,34 грн, за 2021 рік на 639,86 грн.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 25.10.2024, прийнято відповідачем правомірно та обґрунтовано, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню.

Щодо правомірності винесення податковим органом рішення № від 25.10.2024 про застосування штрафних санкцій у сумі 157 078,89 грн за донарахування відповідним податковим органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 314 157,78 грн, суд зазначає наступне.

Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається Законом №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями (далі Закон №2464).

Пунктом 4 ч. 1 ст.4 Закону №2464 передбачено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

ППФО ОСОБА_1 як фізична особа - підприємець у періоді з 01.01.2017р. по 17.05.2021р. перебував на загальній системі оподаткування, з використанням праці найманих осіб.

Перевіркою ведення обліку сум, на які нараховуються єдиний внесок, встановлено, що позивач здійснював нарахування єдиного внеску відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464 у редакції, яка діяла у періоді з 01.01.2011р. по 31.12.2016р. єдиний внесок нараховувався для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до п.2 ч. 1 ст.7 Закону №2464 у редакції, яка діла у періоді з 01.01.2017р. єдиний внесок нараховувався для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону №2464 у редакції, яка діяла у періоді з 01.01.2018р. єдиний внесок нараховувався для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; допомоги, надбавки або компенсації відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.5 ст. 8 Закону №2464 у редакції, яка діяла у періоді з 01.01.2018р., у разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464 у редакції, яка діяла у періоді з 01.01.2019р. по 31.12.2020р. для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до п.2 част.1 ст.7 Закону №2464 у редакції, яка діяла у 2021 році для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Як зазначено у п.3 розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015р. №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року № 469) (далі Інструкція №449) для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску. У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, у відповідності із п.4 статті 1 розділу І Закону № 2464, у редакції, яка діяла у періоді з 01.01.2017 максимальна величина бази нарахування єдиного внеску максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Максимальна величина бази нарахування єдиного внеску встановлена у 2017 році у сумі 498750,00 грн., у 2018 році - 670140,00 грн., у 2019 році 751140,00 грн., у 2020 році 866760,00 грн., у 2021 році 1087500,00 грн. (за січень-травень 450000,00 грн.).

Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску встановлено, що внаслідок порушень при визначенні бази нарахування єдиного внеску у період з 01.01.2011 по 17.05.2021. виникло заниження сум нарахованого єдиного внеску всього на 314 157,78 грн, у т.ч. за 2015 рік на 4 059,88 грн, за 2017 рік на 19 495,93 грн, за 2018 рік 54 321,20 грн, за 2019 рік на 58 075,66 грн, за 2020 рік на 168 820,55 грн, за 2021 рік на 9 384,56 грн.

Податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2015-2021 роки позивачем в ході розгляду справи не надано, як і не надано інших доказів на спростування висновків податкового органу.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення № від 25.10.2024 про застосування штрафних санкцій у сумі 157 078,89 грн за донарахування відповідним податковим органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 314 157,78 грн, прийнято відповідачем правомірно та обґрунтовано, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 17-А, ) про визнання протиправним та скасування податковових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець