Справа № 640/32256/20
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

07 травня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши клопотання представника відповідача про закриття провадження в адміністративній справі за позовом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталії Володимирівни ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, буд. 13, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Благодійний фонд Володимира Безим`яного (93406, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Науки, 22, ) про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва 18.12.2020 надійшов позов приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталії Володимирівни до Міністерства юстиції України, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України№4188/5 від 02.12.2020 року «Про задоволення скарги».

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач покликається на те, що 02 грудня 2020 року Міністерством юстиції України було винесено Наказ № 4188/5 «Про задоволення скарги». У відповідності до зазначеного Наказу вбачається, що Міністерством юстиції України в особі Міністра юстиції Дениса Малюськи вирішено:

1. Скаргу Благодійного фонду Володимира Безим`яного від 09.07.2020 задовольнити частково;

2. Скасувати рішення від 30.06.2020 № 52891861, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком Віктором Петровичем;

3. Скасувати рішення від 31.08.2020 №№ 53826408, 53830614, 53830892, 53831097, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталією Володимирівною»

4. Анулювати доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Криворучку Віктору Петровичу;

5. Тимчасово блокувати доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталії Володимирівні строком на 3 (три) місяці;

6. У частині інших вимог відмовити;

7. Виконання пунктів 2-3 наказу покласти на Офіс протидії рейдерству;

8. Виконання пунктів 4-5 наказу покласти на державне підприємство «Національні інформаційні системи».

При цьому на думку позивача під час розгляду скарги Благодійного фонду Володимира Безим`яного від 09.07.2020 Міністерством юстиції України, було порушено норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та положення Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1128, в редакції на момент розгляду зазначеної скарги, у зв`язку з чим прийнятий Наказ підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.12.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 28.01.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Благодійний фонд Володимира Безим`яного (93406, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Науки, 22, ).

Ухвалою судді від 03.08.2021 зупинено провадження в адміністративній справі №640/32256/20, до набрання законної сили рішенням в господарській справі №913/260/21.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» № 2825-ІХ, визначено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Згідно із п. 1 «Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва», затвердженого Наказом Державної судової адміністрації України 16 вересня 2024 року №399 цей Порядок розроблено на виконання вимог Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ» та визначає порядок передачі нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративних судових справ іншим окружним адміністративним судам України.

У відповідності до п. 4 Порядку №399 на розгляд та вирішення судам підлягають передачі судові справи, які нерозглянуті ОАСК та передані до КОАС, але до набрання чинності Законом, не розподілені між суддями.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», Порядку №399 скеровано дану справу до Одеського окружного адміністративного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2025 року справу №640/32256/20 передано на розгляд головуючому судді (судді-доповідачу): Скупінській О.В.

15.04.2025 ухвалою судді прийнято до провадження адміністративну справу № 640/32256/20; поновлено провадження у справі № 640/32256/20; розгляд справи розпочато спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

23.04.2025 до суду від представника відповідача Міністерства юстиції України надійшло клопотання (вх. №ЕС/39158/25), в якому просить розгляду справи №640/32256/20 здійснювати за правилами загального позовного провадження.

25.04.2025 судом постановлено у задоволенні клопотання (вх. №ЕС/39158/25 від 23.04.2025) представника Міністерства юстиції України про розгляд адміністративної справи за правилами загального позовного провадження відмовити.

30.04.2025 від представника відповідача Міністерства юстиції України надійшло клопотання (вх. №ЕС41386/25) з проханням закрити провадження у справі №640/32256/20 в частині позовних вимог про визнання протиправними пунктів 1, 2, 3, 4, 6, 7 наказу від 02.12.2020 №4188/5.

В обгрунтування вказаного клопотання зазначили, що пункти 1, 2, 3, 4, 7 наказу Міністерства юстиції України №4188/5 від 02.12.2020, якими задоволено скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення від 30.06.2020 № 52891861, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком Віктором Петровичем; скасовано рішення від 31.08.2020 №№ 53826408, 53830614, 538308092, 53831097, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталією Володимирівною; анульовано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Криворучку Віктору Петровичу, стосуються виключно майнових прав третьої особи ОСОБА_1 , а також ОСОБА_2 . Разом з тим, зазначені вище пункти відповідного наказу не призводять до виникнення, зміни чи припинення правовідносин за участю приватного нотаріуса. Тому у цій частині оскаржуваний наказ не може порушувати прав останнього. Державний реєстратор (приватний нотаріус) не є учасником правовідносин, що виникли на підставі реєстраційних дій, а тому й не може бути позивачем чи відповідачем у такій справі. Належними сторонами цих правовідносин є особи, права яких припиняються чи набуваються внаслідок реєстраційних дій, саме вони мають право на звернення до суду.

Вирішуючи питання щодо отриманої заяви представника відповідача про закриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 370/2759/18 Верховним Судом сформульовано правовий висновок про те, що спір, який підлягає розгляду адміністративним судом, - це публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, та який виник у зв`язку з виконанням (рішення, дія), неналежним виконанням (рішення, дія) або невиконанням (бездіяльність) такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів, яка, за загальним правилом, встановлюється у суді першої інстанції за заявою однієї із сторін; такий спір є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин; метою вирішення такого спору є захист прав, свобод та інтересів особи або суспільних інтересів у сфері публічно-правових відносин шляхом впливу в межах закону на належного відповідача; такий спір повинен бути реальним (результат вирішення спору безпосередньо впливатиме на ефективний захист особи або суспільного інтересу у конкретних публічно-правових відносин) та існуючим на момент звернення з позовом; законом може бути визначено спеціальний порядок вирішення публічно-правового спору або встановлено обмеження стосовно суб`єкта звернення з відповідним позовом за умови наявності альтернативного суб`єкта з повною адміністративною процесуальною правоздатністю.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 44 КАС України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

У справі, що розглядається, позивач звернулася із позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ Мін`юсту від 02.12.2020 року № 4188/5, яким:

у пункті 1 зазначено про часткове задоволення скарги Благодійного Фонду Володимира Безим`яного від 09.07.2020 від 16 квітня 2020 року;

у пункті 2 вирішено скасувати рішення від 30.06.2020 № 52891861 прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком Віктором Петровичем;

у пункті 3 вирішено скасувати рішення від 31.08.2020 №№ 53826408, 53830614, 538308092, 53831097, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталією Володимирівною;

у пункті 4 вирішено анулювати доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Криворучку Віктору Петровичу;

у пункті 5 вирішено тимчасово заблоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталії Володимирівні строком на 3 (три) місяці;

пунктом 6 у частині інших вимог відмовити;

пунктом 7 виконання пунктів 2-3 наказу покласти на Офіс протидії рейдерству;

пунктом 8 виконання пунктів 4-5 наказу покласти на державне підприємство «Національні інформаційні системи».

Так підставою для прийняття вказаного Наказу є Висновок колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, від 29.09.2020, в якому викладені мотиви прийняття рішення Відповідачем, посилання на застосовані норми матеріального права.

Водночас помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Натомість приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило майнового, приватного права чи інтересу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції.

Як вказано у позовній заяві, «Колегія зазначила, що мною були прийняті рішення від 31.08.2020 року за № 53830614, 53830892 щодо реєстрації права власності на будівлі та споруди ринку, а також на земельну ділянку з кадастровим номером :06:043:0003, за адресою м. Сєвєродонецьк, вул. Науки, 22 та 22-А, що утворені в результаті поділу будівель та споруд ринку та рішення № 53831097 про закриття розділу на об`єкт нерухомого майна у зв`язку із його поділом.

Колегія зазначила, що мною було прийняті зазначені рішення за наявності підстав для зупинення розгляду заяви, оскільки мені не було надано усі документи, що передбачені п. 54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 року.

Так, Колегією зазначено, що мені не було надано заявником документи, що підтверджують наявність технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна та можливість використання такого майна як самостійного об`єкта цивільних правовідносин, технічні 8 паспорти на новостворені об`єкти нерухомого майна та документ, що підтверджує присвоєння об`єктам нерухомого майна адреси. Однак, зазначені висновки Колегії дійсності не відповідають, так як усі зазначені вище документи були мені надані заявником, однак, не були викладені у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, так як мною відбувалася реєстрація права власності на нерухоме майно внаслідок його поділу на підставі нотаріально-посвідченого договору про поділ майна.»

Суд зазначає, що відповідач приймаючи оскаржуваний наказ про часткове задоволення скарги та скасування реєстраційних дій, не мав публічно-правових відносин з позивачем, позаяк останній ухвалено відповідачем за скаргою іншої особи, а не позивача, а тому спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин.

З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про скасування наказу Міністерства юстиції України, яким скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача, як власника нерухомого майна. Участь Міністерства юстиції України та державного реєстратора в якості співвідповідачів у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Таким чином, спір у цій справі не є публічно-правовим. Такий спір має приватноправовий характер і враховуючи суб`єктний склад сторін має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 29 травня 2019 року у справі №826/9341/17, від 19 червня 2019 року у справі №802/385/18-а.

Суд акцентує на тому, що цей спір не може бути вирішено у межах розгляду адміністративної справи, оскільки потребує оцінки правомірності не лише оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України на предмет дотримання процедури його прийняття, але й правомірності набуття права власності на об`єкт нерухомого майна та відповідних реєстраційних дій на предмет їх відповідності нормам матеріального права.

За таких обставин спірні правовідносини є неподільними і правова оцінка наказу Міністерства юстиції України на предмет дотримання процедури не може превалювати над оцінкою права власності.

Суд враховує, що реєстраційні дії чи їх скасування не призводять до виникнення, зміни чи припинення правовідносин за участю державного реєстратора, а тому у частині скасування рішень про реєстрацію оскаржуваний наказ не може порушувати прав реєстратора.

Державний реєстратор не є учасником правовідносин, що винили на підставі реєстраційної дії, а тому й не може бути позивачем чи відповідачем у такій справі. Належними сторонами цих правовідносин є особи, права яких припиняються чи набуваються внаслідок реєстраційної дії; саме вони мають право на звернення до суду.

З огляду на викладене, нотаріус у цих правовідносинах не має права на звернення до суду з метою оскарження пунктів наказу, що стосуються реєстраційних дій, в жодному виді провадження, а тому провадження у цій частині справи підлягає закриттю.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 826/1906/17, від 10.08.2021 у справі № 240/1127/20 від 13.01.2022 у справі № 826/9221/17, від 07.07.2022 у справі №280/2030/21.

Крім того, суд погоджується з позицією представника відповідача, що пункти 2 та 4 оскаржуваного Наказу стосуються виключно майнових прав третьої особи БФ Володимира Безим`яного, а також ОСОБА_2 .

З огляду на вищенаведене, державний реєстратор у цих правовідносинах не має права на звернення до суду з метою оскарження пунктів 1, 2, 3, 4, 6, 7 наказу, оскільки у них відповідачем вирішено питання, яке не порушує права та законні інтереси позивача, а тому провадження у цій частині підлягає закриттю.

Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18.01.2024 №420/8087/19 та від 30.11.2022 у справі № 240/15899/20.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на викладене, відповідач у межах спірних правовідносин не здійснював владних управлінських функцій стосовно позивача, а відносини, що склалися між сторонами, не засновані на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні, здійсненні управлінських чи контрольних функцій однією стороною стосовно іншої. Проте він може нести відповідальність як фізична особа та бути стороною у справі, яка підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, в цій справі поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, необхідно тлумачити в контексті частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів і які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таку позицію Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала в судових рішеннях, зокрема в постановах від 22.03.2018 у справі №800/559/17, від 03.04.2018 у справі № 9901/152/18, від 30.05.2018 у справі №9901/497/18, від 13.03.2019 у справі № 9901/947/18.

Оскільки розгляд цього спору з урахуванням його предмету і суб`єктного складу перебуває поза межами не лише юрисдикції адміністративних судів, а й не належить до юрисдикції жодного іншого суду, підстав для роз`яснення позивачеві до суду якої юрисдикції належить його вирішення немає.

Суд роз`яснює позивачу, що в відповідно до частини другої статті 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись 238, 241, 248 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання представника відповідача Міністерства юстиції України про закриття провадження у справі №640/32256/20 задовольнити.

Закрити провадження у справі № 640/32256/20 в частині позовних вимог про визнання протиправними пунктів 1, 2, 3, 4, 6, 7 наказу Міністерства юстиції України № 4188/5 від 02.12.2020 «Про задоволення скарги».

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Копію ухвали видати (надіслати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА