Справа № 640/5740/22
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 року справа №640/5740/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства внутрішніх справ України про:

- визнання протиправним та скасування наказу від 24.01.2022 №39 о/с, яким припинено державну службу ОСОБА_1 згідно з п. 4 ч. 1 ст. 83, п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" (через скорочення посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису державного органу без скорочення чисельності) із 24.01.2022 з посади головного спеціаліста відділу організації стратегічних комунікації головного управління координації роботи із забезпечення формування державної політики підконтрольних Міністрові органів влади Департаменту стратегічного планування та Європейської інтеграції МВС України;

- поновлення позивача на посаді головного спеціаліста відділу організації стратегічних комунікації головного управління координації роботи із забезпечення формування державної політики підконтрольних Міністрові органів влади Департаменту стратегічного планування та Європейської інтеграції МВС України, а за відсутності такої посади - на іншій рівнозначній посаді з 24.01.2022;

- стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 24.01.2022 до дня поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки з переліком вакантних посад в Міністерстві внутрішніх справ України станом на 24.12.2021 його ознайомлено не було, 24.12.2021 він підписав тільки попередження про наступне вивільнення. Позивач наголошує, що тільки 20 січня 2022 року, тобто, фактично за 2 робочі дні до закінчення встановленого попередженням терміну, суб`єкт призначення (відповідач) надав йому під розписку список із 72 вакантних посад апарату Міністерства внутрішніх справ України. Водночас, позивач стверджує, що звертався до відповідача із письмовою заявою про надання згоди на переведення на вакантну посаду головного спеціаліста відділу з питань протидії домашньому насильству та торгівлі людьми Департаменту моніторингу дотримання прав людини МВС, однак відповіді на своє звернення не отримав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

13.12.2022 Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" №2825-IX, статтею 1 якого встановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва.

Пунктом 1 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

14.12.2022 вказаний Закон був опублікований в газеті "Голос України" №254 та набрав чинності 15.12.2022.

На адресу Київського окружного адміністративного суду від Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли матеріали цієї адміністративної справи та за результатом автоматизованого розподілу були передані на розгляд судді Василенко Г.Ю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду прийнято адміністративну справу до провадження, визначено що вона буде розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач, не погоджуючись із доводами позивача, надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що під час здійснення процедури скорочення, оформлення та видання оскаржуваного наказу та звільнення ОСОБА_1 , відповідач не припустився порушень законних прав, свобод та інтересів позивача, а доводи останнього є необгрунтованими і не відповідають фактичним обставинам справи.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Наказом МВС України від 21.08.2018 № 1028 о/с «По апарату Міністерства» призначено відповідно до ст. 29 Закону України «Про державну службу України» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - ЗУ №889-VIII) ОСОБА_1 , як такого, що має відкладене право другого за результатами конкурсу кандидата, на посаду головного спеціаліста відділу моніторингу галузевих та регіональних проблем управління моніторингу галузевих та регіональних проблем Департаменту аналітичної роботи та організації управління, з випробувальним терміном 1 місяць.

22.08.2018 позивач прийняв Присягу державного службовця.

24.09.2018 позивачу було присвоєно 5 (п`ятий) ранг державного службовця відповідно до наказу МВС України від 24.09.2018 № 1149 о/с.

01.01.2019 у зв`язку з організаційно-штатними змінами в апараті МВС позивача було переведено на посаду головного спеціаліста відділу стратегічного аналізу та прогнозування управління формування політики щодо діяльності Національної поліції Департаменту формвання політики підконтрольних Міністрові органів влади та моніторингу відповідно до наказу МВС України від 14.01.2019 №14 о/с.

10.02.2020 у зв`язку з організаційно-штатними змінами в апараті МВС позивача було переведено на посаду головного спеціаліста відділу організації стратегічних комунікацій головного управління координації роботи із забезпеченням формування державної політики підконтрольних Міністрові органів влади Директорату стратегічного планування та європейської інтеграції відповідно до наказу МВС України від 10.02.2020 №94 о/с.

Наказом МВС України від 24.01.2022 № 39 о/с «По апарату Міністерства» позивача було звільнено згідно з пунктом 4 частини першої статті 83, пунктом першим частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (через скорочення посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису державного органу без скорочення чисельності) з посади головного спеціаліста відділу організації стратегічних комунікацій головного управління координації роботи із забезпеченням формування державної політики підконтрольних Міністрові органів влади Директорату стратегічного планування та європейської інтеграції відповідно до наказу МВС України, із 24 січня 2022 року.

Незгода позивача із прийнятим рішенням зумовила його звернення до суду із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Спеціальним Законом, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях є Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За визначенням частини 2 статті 1 вищевказаного Закону, державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 889-VIII, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 5 Закону № 889-VIII, правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Пунктом 4 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII передбачено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення врегульовано статтею 87 Закону № 889-VIII.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII, підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

В силу вимог частини 3 статті 87 Закону №889-VIII, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Аналіз вищевказаних приписів свідчить, що, у випадку припинення державної служби за ініціативою суб`єкта, призначення на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII, суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний попередити державного службовця про наступне звільнення у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

При цьому, одночасно з попередженням про звільнення, на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII, суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

В свою чергу, державний службовець має право погодитись на переведення на запропоновану йому вакантну посаду, у разі її наявності, або відмовитись від такого переведення.

Як убачається з матеріалів справи, 24.12.2021 державним секретарем МВС України, відповідно до статті 49-2 КЗпП України та статті 87 Закону України "Про державну службу", ОСОБА_1 оголошено попередження про наступне вивільнення з 24 січня 2022 року, у зв`язку з організаційно-штатними змінами, згідно з наказом МВС від 20 грудня 2021 року №966 "Про організаційно-штатні зміни в апараті МВС", яким скорочено його посаду.

Таким чином, відповідачем було письмово попереджено ОСОБА_1 про наступне звільнення з 24 січня 2022 року, у зв`язку з скороченням посади, яку займав позивач.

20.01.2022 позивача було ознайомлено з пропозиціями вакантних посад в апараті МВС для переведення, у зв`язку з організаційно-штатними змінами, про що державним секретарем МВС України складено відповідний Акт.

Суд звертає увагу, що законодавством не встановлено часу, протягом якого державний службовець має погодитись на переведення на запропоновану йому вакантну посаду, або відмовитись від такого переведення.

У зв`язку з цим, суд доходить висновку, що згоду на переведення на вакантну посаду державний службовець може висловити впродовж 30 календарних днів, з дня попередження про наступне звільнення.

Оскільки, позивача попереджено про наступне звільнення 24 грудня 2021 року, 30 календарним днем на надання згоди на переведення на вакантну посаду було 23 січня 2022 року.

Водночас, 23 січня 2022 року припадало на вихідний день (неділя).

Відповідно до частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Беручи до уваги викладене, оскільки, останній день на надання ОСОБА_1 згоди на переведення на вакантну посаду припав на вихідний день, в силу вимог ч. 5 ст. 254 ЦК України, останнім днем такого строку слід вважати перший робочий день, тобто, 24 січня 2022 року.

Матеріали справи свідчать, що позивачем за допомогою системи електронного документообігу МВС України було подано на ім`я т.в.о. державного секретаря Міністерства внутрішніх справ України Максименка В.О. заяву від 24 січня 2022 року, в якій він надав згоду на призначення його на посаду головного спеціаліста відділу з питань протидії домашньому насильству та торгівлі людьми Департаменту моніторингу дотримання прав людини МВС. Дану заяву позивач підписав за допомогою кваліфікованого електронного підпису.

Суд наголошує, що вищевказана заява ОСОБА_1 від 24 січня 2022 року про надання згоди на переведення на вакантну посаду, яка була подана ним за допомогою системи електронного документообігу МВС України, цього ж дня, 24 січня 2022 року була зареєстрована в МВС України за №2761/14.

Згідно з роз`яснення Державної служби України з питань праці, розміщеному на офіційному вебсайті (https://dsp.gov.ua/faq/chy-mozhe-pratsivnyk-podaty-dystantsiino-zaiavu-pro-pryiniattia-na-robotu-zvilnennia-abo-perevedennia-na-inshu-robotu/#), працівник може подати дистанційно заяву про прийняття на роботу, звільнення або переведення на іншу роботу, за умови підтвердження факту особистого написання заяви шляхом використання електронного цифрового підпису, шляхом поштового відправлення, іншим погодженим із роботодавцем засобом.

Крім того, відповідно до роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 16.03.2022 "Щодо можливості і правильності оформлення та надсилання кадрових документів (заяв про надання відпусток, переведення, звільнення тощо) в електронному вигляді або різними засобами телекомунікаційного зв`язку", законодавство не містить визначених форм та обсягів таких заяв, вони можуть бути складені в будь-якій формі, проте мають містити чітке, однозначне і зрозуміле волевиявлення заявника. Таким чином, письмові заяви також можуть подаватись в електронній формі з накладенням кваліфікованих електронних підписів.

Ураховуючи вищезазначене, подання позивачем за допомогою системи електронного документообігу МВС України заяви від 24 січня 2022 року про надання згоди на призначення його на вакантну посаду не суперечить вимогам чинного законодавства.

Разом з тим, відповідач у відзиві на позов стверджує, що на поданій позивачем заяві наявний його особистий підпис та власне ім`я і прізвище, а Типова інструкція з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 № 55, не передбачає змоги створення електронного документу із особистим власноручним підписом, а виключно із елекронно-кваліфікованим підписом.

Суд вважає вищевказані доводи відповідача необгрунтованими, оскільки, хоча заява позивача від 24 січня 2022 року містить копію його власноручного підпису, однак, дана заява також підписана позивачем за допомогою кваліфікованого електронного підпису.

Таким чином, позивачем було вчасно направлено засобами поштового зв`язку на адресу відповідача заяву про надання згоди на призначення на вакантну посаду.

Водночас, твердження відповідача про те, що вищевказану заяву позивач направив після ознайомлення із оскаржуваним наказом, отримання трудової книжки та завершення процедури його звільнення суд вважає необґрунтованими, оскільки, згідно з оскаржуваного наказу МВС України від 24.01.2022 № 39 о/с, 24 січня 2022 року було останнім робочим днем позивача, а тому, як наголошує позивач, він повинен був відпрацювати повний робочий день до 17 год. 45 хв.

Водночас, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів ознайомлення позивача із оскаржуваним наказом про звільнення та видачі йому трудової книжки до закінчення робочого дня.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що позивачем шляхом направлення заяви від 24.01.2022 за допомогою системи електронного документообігу МВС України, а також, за допомогою засобів поштового зв`язку, було вчасно, в межах встановленого строку висловлено згоду на переведення на запропоновану йому вакантну посаду, а саме, посаду головного спеціаліста відділу з питань протидії домашньому насильству та торгівлі людьми Департаменту моніторингу дотримання прав людини МВС.

Таким чином, відповідач дійшов безпідставного висновку про наявність підстав для припинення державної служби та звільнення позивача, на підставі пункту 4 частини 1 статті 83 та пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу".

Враховуючи вищезазначене, наказ Міністерства внутрішніх справ України від 24 січня 2022 року № 39 о/с в частині припинення державної служби та звільнення позивача, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 83, пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" (через скорочення посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису державного органу без скорочення чисельності) з 24 січня 2022 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про поновлення позивача на посаді головного спеціаліста відділу організації стратегічних комунікації головного управління координації роботи із забезпечення формування державної політики підконтрольних Міністрові органів влади Департаменту стратегічного планування та Європейської інтеграції МВС України, а за відсутності такої посади - на іншій рівнозначній посаді, слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі, у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Зазначена норма права вказує на те, що суд, встановивши факт звільнення без законної на те підстави, зобов`язаний поновити працівника на раніше займаній посаді.

Відповідно до ст. 240-1 КЗпП України, у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 493 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України "Про зайнятість населення".

Кодекс законів про працю України не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч. 1 ст. 235 та у ст. 240-1 КЗпП України. Таким чином, суд встановивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена в постановах від 11 лютого 2021 року у справі № 640/21065/18, від 27 квітня 2021 року у справі № 826/8332/17, від 31 травня 2021 року у справі № 0840/3202/18.

Отже, позовна вимога в частині поновлення на рівнозначній посаді задоволенню не підлягає.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позивача слід поновити на посаді, з якої його було звільнено, а саме, на посаді головного спеціаліста відділу організації стратегічних комунікації головного управління координації роботи із забезпечення формування державної політики підконтрольних Міністрові органів влади Департаменту стратегічного планування та Європейської інтеграції МВС України.

З приводу дати, з якої позивача слід поновити на роботі, суд зазначає, що 24 січня 2022 року був останнім робочим днем ОСОБА_1 на посаді, а тому позивача слід поновити з наступного робочого дня, тобто з 25 січня 2022 року.

Частиною 2 статі 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок №100).

Пунктом 2 Порядку №100 передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пункту 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Відповідно до довідки Міністерства внутрішніх справ України від 02.06.2022 №141, позивачу у листопаді 2021 року була нарахована заробітна плата у розмірі 16791,62 грн., у грудні 2021 року у розмірі 55723,87 грн., всього 72515,49 грн.

Фактична кількість робочих днів у листопаді 2021 року становить 26, у грудні 2021 року - 22.

При цьому, в матеріалах справи наявний лист Управління бухгалтерського обліку і звітності Міністерства внутрішніх справ України від 02.06.2022 №15763/23 в якому, зокрема, зазначено, що позивач у період з 11.11.2021 по 06.12.2021 перебував на лікарняному.

Таким чином фактична кількість відпрацьованих позивачем робочих днів за період листопад - грудень 2021 року становить 26 днів (8 у листопаді 2021 року та 18 у грудні 2021 року).

Отже, середньоденний заробіток позивача становить 2789,05 грн. ((16791,62 + 55723,87) / 26).

У період з 25 січня 2022 року року по 05 травня 2025 року було 854 робочих дні.

Таким чином, стягненню з Міністерства внутрішніх справ України на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 2381848,70 грн. (2789,05 (середньоденний заробіток позивача) х 854 днів (робочі дні за час вимушеного прогулу).

Частиною восьмою статті 235 КЗпП України встановлено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи наведені приписи до негайного виконання слід допустити рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на державній службі на посаді відділу організації стратегічних комунікації головного управління координації роботи із забезпечення формування державної політики підконтрольних Міністрові органів влади Департаменту стратегічного планування та Європейської інтеграції МВС України та в частині стягнення з Міністерства внутрішніх справ України на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2025 у справі №640/6560/22.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

При вирішенні даної справи суд враховує, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду даної справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з матеріалів справи за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Таким чином, у даному випадку, позивач є звільнений від сплати судового збору, а тому, відсутні підстави для стягнення з відповідача сплаченого позивачем судового збору.

Водночас, з метою повернення сплаченого судового збору, позивач має право звернутись до суду із заявою, відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 24 січня 2022 року № 39 о/с в частині припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 , згідно з пунктом 4 частини 1 статті 83, пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" (через скорочення посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису державного органу без скорочення чисельності) із 24 січня 2022 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу організації стратегічних комунікації головного управління координації роботи із забезпечення формування державної політики підконтрольних Міністрові органів влади Департаменту стратегічного планування та Європейської інтеграції Міністерства внутрішніх справ України з 25 січня 2022 року.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 2381848,70 (два мільйони триста вісімдесят одна тисяча вісімсот сорок вісім) грн. 70 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу організації стратегічних комунікації головного управління координації роботи із забезпечення формування державної політики підконтрольних Міністрові органів влади Департаменту стратегічного планування та Європейської інтеграції Міністерства внутрішніх справ України та в частині стягнення з Міністерства внутрішніх справ України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.