Справа № 160/8664/25
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

07 травня 2025 року Справа 160/8664/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження заяву Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій Дніпропетровської області про залишення позову без розгляду по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

24.03.2025 року через систему Електронний суд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій Дніпропетровської області, в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Дніпропетровській області, щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в період з 29 січня 2020 року по 20 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільнені, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020 року, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01.01.2021 року, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022 року, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового i начальницького складу та деяких інших осіб, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних oсі6 відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового i начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;

- зобов`язати Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій, України у Дніпропетровській області, здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 20 травня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаної щорічної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільнені, премії, визначивши їx розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу військовим званням; розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020 року, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01.01.2021 року, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022 року, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового i начальницького складу та деяких інших осіб, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щoмiсячнoї грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового i начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

25.03.2025 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду повернуто заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

14.04.2025 року від Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій Дніпропетровської області надійшло клопотання про залишення позову без розгляду, з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду та зазначено, що позивачу стало відомо про порушення його прав після проведення остаточного розрахунку 19.07.2024 року, про розмір якого йому було повідомлено листом від 24.07.2024 року №4901-6851/4909. Крім того, відповідач зазначив, що саме дата виключення позивача зі списків особового складу 12.06.2024 року, є датою виникнення спірних правовідносин, з якої обраховується 3 місячний строк звернення до суду із даним позовом, встановлений ст.233 КЗпП.

22.04.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду встановлено ОСОБА_1 строк у 10 днів з моменту отримання ухвали для надання до суду для подання своїх пояснень щодо клопотання відповідача про залишення позову без розгляду та надання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску вказаного строку.

24.04.2025 року, на виконання ухвали суду від 22.04.2025 року, від позивача надійшли письмові пояснення, які зводяться до того, що право на звернення до суду із даним позовом не обмежуються будь-яким строком. В іншому випадку, з огляду на подачу позову у справі № 160/18689/24 про поновлення на посаді, заявник просить поновити пропущений строк, визнавши причину пропуску строку на подання позовної заяви поважною.

Вирішуючи питання щодо подальшого розгляду справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац перший).

Приписами частини третьої статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У силу норм частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду для захисту прав, свобод та інтересів особи.

Приписами частин першої та другої статті 233 КЗпП України у редакції, чинній до 19 липня 2022, передбачалося, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом №2352-IX, який набрав чинності 19 липня 2022, внесено зміни до деяких законодавчих актів України, у тому числі до КЗпП України, і відповідно до частин першої та другої статті 233 КЗпП України (у редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом №2352-IX) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Згідно з положеннями частини другої статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Статтею 116 КЗпП України (у редакції, чинній на дату звільнення) встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Разом з тим, зміст заявлених позовних вимог та обґрунтування у позовній заяві дають підстави вважати, що спір у цій справі виник щодо нарахування та виплати грошового забезпечення позивача під час проходження військової служби, а тому в контексті спірних у цій справі правовідносин надаючи оцінку доводам відповідача слід враховувати правові висновки Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23 (забезпечено надання загального доступу: 24.03.2025).

Предмет спору у справі №460/21394/23 склав перерахунок грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01 лютого 2020року по 30 березня 2023року, що уподібнює правовідносини у справі № 460/21394/23 зі спірними. Характерною особливістю спірних правовідносин у справі № 460/21394/23, як і у справі, що розглядається, є те, що позивач просив перерахувати грошове забезпечення за період, який охоплює часові проміжки як до, так і після внесення змін до статті 233 КЗпП України [19 липня 2022 року]. Судова палата зазначила, що спірний період [з 01 лютого 2020 року по 30 березня 2023 року у справі № 460/21394/23] умовно варто поділити на дві частини: до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» [19 липня 2022 року] та після цього.

Судова палата виснувала, що з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» [19 липня 2022 року] положення статті 233 КЗпП України, у попередній редакції, втратили чинність, внаслідок чого було змінено правове регулювання відносин, які підпадають під дію статті 233 КЗпП України. Водночас, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).

Між тим, суд ураховує, що до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, у постанові від 23.04.2025 року по справі № 420/33039/24, Верховний Суд дійшов висновку про те, що головним акцентом повідомлення про нараховані і виплачені суми при звільненні є розмір кожної виплати, як єдиний індикатор, що дозволяє визначити правильність виплачених сум, та, відповідно, наявність/відсутність порушеного права, при цьому наказ про звільнення не може вважатися письмовим повідомленням про суми, нараховані і виплачені позивачу при звільненні, з одержанням якого частина друга статті 233 КЗпП України пов`язує початок обрахунку тримісячного строку для звернення до суду, у випадку, якщо він не містить інформації щодо кожного виду виплат.

Як вбачається зі змісту наказу від 12.06.2024 року №280, такий лише вказує на необхідність виплати позивачу грошових коштів за невикористану щорічну відпустку за 2024 рік (13 днів), і не містить інформації щодо кожного виду виплат позивача, як це вимагає стаття 116 КЗпП України.

Таким чином, суд зазначає, що оскільки у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, посилання відповідача на те, що саме дата виключення позивача зі списків особового складу 12.06.2024 року, є датою виникнення спірних правовідносин, з якої обраховується 3 місячний строк звернення до суду із даним позовом, встановлений ст.233 КЗпП, є помилковим.

Решта доводів відповідача про залишення позову без розгляду зводяться до того, що позивачу стало відомо про порушення його прав після отримання листа від 24.07.2024 року №4901-6851/4909 про направлення довідки від 22.07.2024 року №224 про доходи за період з 01.01.2024 по 19.06.2024 року.

З приводу вказаного суд зазначає, що позивачем заявлено позовні вимоги про нарахування та виплату відповідних видів грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 20 травня 2023 року, при цьому, довідка про доходи надана за період з 01.01.2024 по 19.06.2024 року та не містить інформації щодо кожного виду виплат, з огляду на що, така довідка не може вважатися письмовим повідомленням про суми, нараховані і виплачені позивачу при звільненні, з одержанням якого частина друга статті 233 КЗпП України пов`язує початок обрахунку тримісячного строку для звернення до суду.

Разом з тим, до позову долучено копії довідок від 24.12.2024 року №№316-319 в яких зазначені суми нараховані і виплачені позивачу за період з червня 2021 по червень 2024 року із зазначенням окремо кожного виду виплати.

При цьому відповідач зазначив, що довідка від 24.12.2024 року №319, видана на запит адвоката, не є повідомленням про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні відповідно до наказу №280 від 12.06.2024 року, а є довідкою про нараховане грошове забезпечення позивача за 2024 рік, яка і стала підставою для звернення представника позивача 24.03.2025 року з позовом у справі №160/8710/25.

Згідно з положеннями статтей 47, 116 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що відповідачем не повідомлено, а в матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження надання позивачу у день звільнення, або після звільнення будь-яких інших довідок, повідомлень про нараховані та виплачені суми грошового забезпечення, окрім зазначених вище довідок від 22.07.2024 року №224 та від 24.12.2024 року №№316-319.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

З урахуванням наведеного, оскільки позивача звільнено 12.06.2024 року, докази надання йому письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні із зазначенням окремо кожного виду виплати в матеріалах справи відсутні, а довідки №№316-319 в яких зазначені суми нараховані і виплачені позивачу за період з червня 2021 по червень 2024 року датовані - 24.12.2024 року, при цьому, із даним позовом позивач звернувся 24.03.2025 року, суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача про поновлення строку звернення позивача до суду із даним позовом, з огляду на що, заява Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій Дніпропетровської області про залишення позову без розгляду задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне продовжити розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 122, 248 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду із даним позовом задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду із даним позовом.

У задоволенні заяви Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій Дніпропетровської області про залишення позову без розгляду відмовити.

Продовжити розгляд даної справи.

Відповідно до статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 294-297 КАС України.

Суддя М.В. Дєєв