Справа № 160/21136/22
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

05 травня 2025 року Справа №160/21136/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Захарчук-Борисенко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі заяву про самовідвід судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Захарчук-Борисенко Н.В. у адміністративній справі №160/21136/22,-

УСТАНОВИВ:

У провадженні судді Захарчук-Борисенко Н.В. перебувала адміністративна справа №160/21136/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

02.05.2025 року судді Захарчук-Борисенко Н.В. розподілено розгляд заяви позивача про встановлення або зміну способу та порядку виконання рішення.

За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду (абз. 1 ч. 1 ст. 378 КАС України).

Відповідно до Довідки від 05.05.2025 року адміністративна справа №160/21136/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити, направлена 02.04.2025 року до Третього апеляційного адміністративного суду. Станом на 05.05.2025 року справа №160/21136/22 на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду не надходила.

Водночас, судом враховано положення абз. 2 ч. 1 ст. 378 КАС України що, якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, яке підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної або касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.

05.05.2025 року суддею Захарчук-Борисенко Н.В. подано заяву про самовідвід, в обґрунтування якої зазначено, що 05.05.2025 року встановлено, що за інформацією, розміщеною на сайті Вищої ради правосуддя у розділі Реєстру автоматизованого розподілу матеріалів 14.04.2025 року, 18.04.2025 року та 25.04.2025 року зареєстровані 5 (п`ять) скарг до Вищої ради правосуддя щодо дисциплінарних проступків стосовно судді ОСОБА_2 , які подані ОСОБА_1 та які були розподілені між членами Вищої ради правосуддя і станом на дату подання цієї заяви не розглянуті, рішення по них не прийнято. Водночас встановлено, що на сайті Вищої ради правосуддя розміщено проект Порядку денного №18 засідання Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя 14.05.2025 року, у розділі 3. «Розгляд висновків дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, складених за результатами попередньої перевірки дисциплінарних скарг (звернень)», під номером 30 зазначено зокрема про розгляд дисциплінарної скарги ОСОБА_1 щодо судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Захарчук-Борисенко Наталії Віталіївни. Тому, з метою усунення будь-яких сумнівів у неупередженості судді при розгляді заяви позивача про встановлення або зміну способу та порядку виконання рішення, суддею Дніпропетровського окружного адміністративного суду Захарчук-Борисенко Н.В. заявлено самовідвід.

При вирішенні питання про наявність підстав для самовідводу судді, суд виходить з наступного.

За змістом Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальною гарантією забезпечення безсторонності та об`єктивності суду є право відводу (самовідводу).

Підстави для відводу (самовідводу) судді наведені у ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з п. 4 ч.1 ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Частиною 1 ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 39 Кодексу адміністративного судочинства України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право кожної особи на розгляд її справи належним, неупередженим та компетентним судом, що включає в себе право на розгляд справи тим судом, якому довіряють усі особи, які беруть участь у справі. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, право на подання заяви про відвід (самовідвід) судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатись особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється».

Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (Рішення ЄСПЛ у справі «Мироненко і Мартенко проти України», «Олександр Волков проти України»).

Рішенням Європейського Суду з прав людини від 09.11.2006 року у справі Білуга проти України та Рішенні від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» зазначено, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які враховані при прийнятті Кодексу суддівської етики, суддя заявляє самовідвід в розгляді справи в тому випадку, якщо у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Так, судом встановлено із сайту Вищої Ради Правосуддя у розділі Реєстру автоматизованого розподілу матеріалів 14.04.2025 року, 18.04.2025 року та 25.04.2025 року про реєстрацію 5 (п`яти) скарг до Вищої ради правосуддя щодо дисциплінарних проступків стосовно судді ОСОБА_2 , які подані ОСОБА_1 та які були розподілені між членами Вищої ради правосуддя і станом на дату подання цієї заяви не розглянуті, рішення по них не прийнято.

Водночас, на сайті Вищої ради правосуддя розміщено проект Порядку денного №18 засідання Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя 14.05.2025 року, у розділі 3. «Розгляд висновків дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, складених за результатами попередньої перевірки дисциплінарних скарг (звернень)», під номером 30 зазначено про розгляд дисциплінарної скарги Руденка Є.Г. щодо судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Захарчук-Борисенко Наталії Віталіївни.

Виходячи з вищевикладеного, беручи до уваги те, що самовідвід гарантує неупередженість та об`єктивність здійснення правосуддя, а також з метою уникнення будь-яких сумнівів в учасників судового процесу щодо неупередженості судді Захарчук-Борисенко Н.В. та об`єктивного розгляду заяви позивача про встановлення або зміну способу та порядку виконання рішення, заява про самовідвід судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Захарчук-Борисенко Н.В. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення відводу (самовідводу) судді, який розглядає справу одноособово, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 36, 39, 40 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про самовідвід судді Захарчук-Борисенко Н.В. у справі №160/21136/22 задовольнити.

Відвести суддю Захарчук-Борисенко Н.В. від розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення або зміну способу та порядку виконання рішення по справі №160/21136/22.

Матеріали адміністративної справи №160/21136/22 передати для здійснення розподілу між суддями в порядку, встановленому ч. 1 ст. 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та не оскаржується. Заперечення на ухвалу може включаться до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко