Справа № 640/16936/21
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

05 травня 2025 року (09:30)Справа № 640/16936/21 ЗП/280/474/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Київській області (04071, м. Київ, вул. Межигірська, буд.8, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» (01103, м. Київ, вул. Менделєєва, буд.12, офіс 94/1, ) про застосування заходів реагування у вигляді повного зупинення роботи, -

ВСТАНОВИВ:

16.06.2021 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Київській області (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» (далі відповідач, або ТОВ «Манго-Груп»), в якій позивач просить: застосувати заходи реагування у вигляді повного зупинення експлуатації (роботи) автомобільно-заправного комплексу Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» (), за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Київська, 66, шляхом зобов`язання відповідача повністю зупинити експлуатацію вказаного об`єкта до повного усунення порушень зазначених в акті від 07.04.2021 № 84.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що за результатами проведеної перевірки позивачем встановлено численні порушення вимог правил пожежної та техногенної безпеки при експлуатації автомобільно-заправного комплексу ТОВ «Манго-Груп», за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Київська, 66, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей, які зафіксовані у акті перевірки від 07.04.2021 №84, у зв`язку з чим наявні підстави для зупинення експлуатації (роботи) автомобільно-заправного комплексу ТОВ «Манго-Груп» за вказаною адресою. На підставі вищевикладеного, позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

30.08.2021 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що основною позицією відповідача по цій справі є повне усунення порушень, що викладені в Акті перевірки (з наданням доказів такого усунення), а також спростування пункту 11 Акту перевірки, як такого, що по своїй суті не являє собою порушення правил та норм пожежної і техногенної безпеки або не є порушеннями згідно чинного законодавства. Зазначає, що станом на момент подання відзиву, відповідачем частково усунуто порушення, викладені у акті перевірки № 84 від 07.04.2021 та розпочато процес усунення інших порушень. Однак, щодо порушення пункту 1 статті 53 КЦЗ України, зокрема: на об`єкті підвищеної небезпеки автоматизовану систему раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та систему оповіщення не створено, відповідач зауважує, що згідно з частиною першою статті 53 КЦЗ України слідує, що АЗС зобов`язані встановити автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення. Тобто, щодо АЗС наявний перший критерій (належність до об`єктів підвищеної небезпеки). Однак, щодо АЗС на сьогодні відсутні правила улаштування, експлуатації та технічного обслуговування систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виникнення. Тому другий критерій щодо АЗС (Правила) - відсутній. Таким чином, оскільки для АЗС правил, що встановлюють вимоги до автоматизованих систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій та систем оповіщення, а також їх улаштування, експлуатації і технічного обслуговування, затверджених центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, поки що не існує, суб`єкти господарювання можуть посилатися на цю колізію і вказувати, що вони хоч і зобов`язані, але законно не встановлюють автоматизованих систем у зв`язку з відсутністю правил їх улаштування, експлуатації та відсутності АЗС в переліку об`єктів, що підлягають обладнанню системами раннього виявлення надзвичайних ситуацій. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

12.10.2021 до суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначає, що на підтвердження усунення порушень зазначених в акті від 07.04.2021 № 84, відповідач надає копію Акту перевірки № 571 від 01.10.2021 за яким, на об`єкті перевірки за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Київська 66, виявлено лише одне порушення, що свідчить про усунення усіх інших порушень, які були вказані в акті від 07.04.2021 №84.

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ,» але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст. ст. 289-1, 289-4 КАС України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

11.03.2025 матеріали адміністративної справи №640/16936/21 надійшли до Запорізького окружного адміністративного суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2025 зазначену справу передано на розгляд головуючому судді Калашник Ю.В.

Ухвалою суду від 12.03.2025 прийнято справу №640/16936/21 (ЗП/280/474/25) до свого провадження та продовжено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

19.03.2025 до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення (вх. №13146), в яких останній зазначає, що порушення, зафіксовані в акті перевірки від 07.04.2021 №84 не усунуті. З урахування наведеного просить позовні вимоги задовольнити.

Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

У період з 06.04.2021 по 07.04.2021, на підставі наказу № 421 від 31.03.2021, посвідчення на перевірку № 2718 від 31.03.2021, позивачем проведено позапланову перевірку автомобільно-заправного комплексу Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» (), за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Київська, 66, за наслідками якої складено Акт №84 від 07.04.2021 (а.с.16-23).

В ході перевірки позивачем встановлено, що АЗК, розташований за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Київська, 66, експлуатується з порушенням норм пожежної та техногенної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, а саме:

1. Будівля та приміщення АЗК не обладнано системами протипожежного захисту відповідно до ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту», що є порушенням пункту1.2 глави 1 розділу V ППБУ;

2. Не проводиться підтримання експлуатаційної придатності системи протипожежного захисту відповідно до вимог ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту», що є порушенням пункт 1.4 глави 1 розділу V ППБУ;

3. АЗК не забезпечено зовнішні протипожежним водопостачанням, що є порушенням пункту 22, Розділу II ППБУ;

4. Не виконано замір опору ізоляції і перевірка спрацювання приладів захисту електричних мереж та електроустановок від короткого замикання, що є порушенням пункту 1.20 глави 1 розділу IV ППБУ;

5. Не виконано перевірку захисту будівлі від прямих опадань блискавки і вторинних її проявів згідно вимог ДСТУ Б В. 2.5-38:2008 «Інженерне обладнання будинків і споруд. Улаштування блискавкозахисту будівель і споруд», що є порушенням пункту 1.21 глави 1 розділу IV ППБУ;

6. Не проведено ідентифікацію об`єкта підвищеної небезпеки, що є порушенням ст. 9 закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» та п. 3 ПКМУ від 11.07.2002 № 956;

7. Відсутня декларація безпеки об`єкта підвищеної небезпеки, що є порушенням ПКМУ від 11.07.2002 № 956;

8. Не розроблено план локалізації та ліквідації аварій на об`єкті підвищеної небезпеки, що є порушенням пункту 10 ч. 1 статті 20 КЦЗ України, ст. 11 Закону України №2245-ІІІ;

9. Не здійснено обов`язкове страхування цивільної відповідальності суб`єктів господарювання, що є порушенням пункту 1 ПКМУ № 1788;

10. Не забезпечено аварійно-рятувальне обслуговування, що є порушенням пункту 12 ч. 1 статті 20 КЦЗ України;

11. На об`єкті підвищеної небезпеки автоматизовану систему раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та систему оповіщення не створено, що є порушенням частина 1 статті 53 КЦЗ України;

12. Не здійснено навчання керівного складу, працівників з питань цивільного захисту, у тому числі правилам техногенної безпеки, що є порушенням пункту 8 ч. 1 статті 20 КЦЗ України;

13. Не проведено об`єктові тренування і навчання з питань цивільного захисту, що є порушенням пункту 11 ч. 1 статті 20 КЦЗ України;

14. Працівників об`єкта не забезпечено засобами колективного та індивідуального захисту, що є порушенням пункту 2 ч. 1 статті 20 КЦЗ України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст.20 Кодексу цивільного захисту України, до завдань і обов`язків суб`єктів господарювання у сфері цивільного захисту належить забезпечення відповідно до законодавства своїх працівників засобами колективного та індивідуального захисту.

Не виконання даної вимоги створює загрозу, яка може призвести до трагічних наслідків, пов`язаних із загибеллю людей, внаслідок враження органів дихання небезпечними чинниками продуктів горіння, а саме димом, двоокисом вуглецю та інше.

Зазначені порушення стали підставою для звернення позивача до суду із позовною заявою про застосування заходів реагування у вигляді зупинення експлуатації до Комунального закладу дошкільної освіти «ясла-садок «Ромашка» Приморської міської ради Приморського району Запорізької області.

Суд, зазначає що законом, який визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) є Закон України «Про основні засади державного нагляду контролю у сфері господарської діяльності».

Відповідно до частини 5 статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можуть бути призупинені виключно за рішенням суду. Відновлення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання після призупинення можливе з моменту отримання органом державного нагляду (контролю), який ініціював призупинення, повідомлення суб`єкта господарювання про усунення ним усіх встановлених судом порушень.

Частиною 4 статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Згідно частини 1 статті 64 Кодексу цивільного захисту України, центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб.

Відповідно до частини 1 статті 67 Кодексу цивільного захисту України, до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить, зокрема:

11) складення актів перевірок, приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки у разі виявлення таких порушень;

12) звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.

Частиною 2 статті 68 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що у разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 7 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу, а у випадках, передбачених законом, також звертається у порядку та строки, встановлені законом, до адміністративного суду з позовом щодо підтвердження обґрунтованості вжиття до суб`єкта господарювання заходів реагування, передбачених відповідним розпорядчим документом.

Крім того, слід зазначити, що зі змісту даної норми слідує, що право на звернення до суду виникає у органу державного нагляду на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, та за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що виходячи із системного аналізу положень Кодексу цивільного захисту України та Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» органи ДСНС мають право звертатися до суду з позовом про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) у разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей. У разі якщо такі порушення не створюють загрозу життю та здоров`ю людей, орган ДСНС зобов`язаний скласти припис за допомогою якого зобов`язати підконтрольний об`єкт усунути виявлені порушення та застосувати штрафні санкції у разі невиконання у встановлені строки припису, що не потребує зупинення виробництва та відповідно звернення до адміністративного суду.

Під час розгляду в суді цієї справи, у період з 30.09.2021 по 01.10.2021 фахівцями позивача проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання автомобільно-заправного комплексу ТОВ «Манго-Груп», за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Київська, 66, вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, за результатами проведення якого був складений акт від 01.10.2021 №571 (а.с.194-200).

Зі змісту вказаного акта вбачається, що в ході перевірки були виявлені порушення ТОВ «Манго-Груп» законодавчих та нормативно-правових актів у сфері техногенної та пожежної безпеки, а саме: частини першої статті 53 Кодексу цивільного захисту України на об`єкті підвищеної небезпеки, зокрема на об`єкті підвищеного небезпеки не створено автоматизовану систему раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та систему оповіщення.

Отже, не усунутим залишилося 1 порушення, про яке раніше було зазначено в акті перевірки №84 від 07.04.2021, та яке підлягає дослідженню в рамках цієї справи, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 53 Кодексу цивільного захисту України (в редакції, яка була чинна на момент складання ГУ ДСНС України у Київській області акта від 07.04.2021 №84) на об`єктах підвищеної небезпеки з метою своєчасного виявлення на них загрози виникнення надзвичайних ситуацій та здійснення оповіщення персоналу та населення, яке потрапляє в зону можливого ураження, створюються та функціонують автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення (далі автоматизовані системи).

Згідно з частиною четвертою статті 53 Кодексу цивільного захисту України (в цій самій редакції) вимоги до автоматизованих систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій та систем оповіщення, а також їх улаштування, експлуатації і технічного обслуговування визначаються правилами, що затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері цивільного захисту.

Відповідно до частини першої та четвертої статті 53 КЦЗ України (в чинній редакції) на об`єктах підвищеної небезпеки 1 і 2 класів з метою своєчасного виявлення на них загрози виникнення надзвичайних ситуацій та здійснення оповіщення персоналу та населення, яке потрапляє в зону можливого ураження, створюються та функціонують автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення (далі автоматизовані системи).

Вимоги до автоматизованих систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій та систем оповіщення, а також їх улаштування, експлуатації і технічного обслуговування визначаються правилами, що затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері цивільного захисту.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що АЗК не належить до об`єктів, що підлягають обладнанню системами раннього виявлення надзвичайних ситуацій, оскільки на сьогоднішній день вимогами чинного законодавства не встановлені для АЗС правила улаштування, експлуатації та технічного обслуговування систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виникнення.

У зв`язку з цим, на думку відповідача, відсутність на АЗК, яке перебуває у власності ТОВ «Манго-Груп», системи раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення не є порушенням вимог чинного законодавства, а тому підстави для застосування заходів реагування відсутні, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 50 Кодексу цивільного захисту України (в редакції, яка була чинна на момент складання ГУ ДСНС України у Київській області акта від 07.04.2021 №84) джерелами небезпеки виникнення надзвичайних ситуацій техногенного характеру є потенційно небезпечні об`єкти та об`єкти підвищеної небезпеки.

Чинна на сьогоднішній час редакція статті 50 КЦЗ України визначає, що лише об`єкти підвищеної небезпеки є джерелами небезпеки виникнення надзвичайних ситуацій техногенного характеру.

Статтею 1 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» від 18.01.2001 №2245-ІІІ (в редакції, яка була чинна на момент складання ГУ ДСНС України у Київській області акта від 07.04.2021 №84) визначено, що у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

- об`єкт підвищеної небезпеки - об`єкт, на якому використовуються, виготовляються, переробляються, зберігаються або транспортуються одна або кілька небезпечних речовин чи категорій речовин у кількості, що дорівнює або перевищує нормативно встановлені порогові маси, а також інші об`єкти як такі, що відповідно до закону є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру;

- ідентифікація об`єктів підвищеної небезпеки - порядок визначення об`єктів підвищеної небезпеки серед потенційно небезпечних об`єктів;

- потенційно небезпечний об`єкт - об`єкт, на якому можуть використовуватися або виготовляються, переробляються, зберігаються чи транспортуються небезпечні речовини, біологічні препарати, а також інші об`єкти, що за певних обставин можуть створити реальну загрозу виникнення аварії.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» від 18.01.2001 №2245-ІІІ (в редакції, яка була чинна на момент складання ГУ ДСНС України у Київській області акта від 07.04.2021 №84) суб`єкт господарської діяльності ідентифікує об`єкти підвищеної небезпеки відповідно до кількості порогової маси небезпечних речовин.

Нормативи порогової маси небезпечних речовин встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок ідентифікації, форма та зміст оповіщення про її результати визначаються Кабінетом Міністрів України.

На основі ідентифікаційних даних Кабінет Міністрів України затверджує класифікацію об`єктів підвищеної небезпеки і порядок їх обліку.

Статтею 10 цього ж Закону (в цій самій редакції) визначено, що суб`єкт господарської діяльності готує і подає до місцевих органів виконавчої влади декларацію безпеки об`єкта підвищеної небезпеки.

Суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність за достовірність даних, наведених у декларації безпеки.

Порядок розроблення декларації безпеки, її зміст, методика визначення ризиків та їх прийнятні рівні встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Подання декларації безпеки або іншої звітної документації не звільняє суб`єктів господарської діяльності від державного нагляду і контролю за їх діяльністю.

Вимоги частини першої цієї статті поширюються на підприємства, установи, організації, які планують експлуатувати хоча б один об`єкт підвищеної небезпеки.

Статтею 1 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» в чинній редакції визначено, що об`єктом підвищеної небезпеки є єдиний майновий комплекс підприємства, що включає будь-які будівлі, виробництва (цехи, відділення, виробничі дільниці), окреме обладнання та джерела небезпеки, розташовані в межах території такого об`єкта, який за результатами ідентифікації об`єктів підвищеної небезпеки вважається об`єктом підвищеної небезпеки відповідного класу.

Ідентифікація об`єкта підвищеної небезпеки це процедура, за результатами виконання якої об`єкт підвищеної небезпеки вважається об`єктом підвищеної небезпеки відповідного класу.

Згідно зі статтею 9 цього Закону в теперішній редакції суб`єкт господарювання ідентифікує об`єкти підвищеної небезпеки відповідно до кількості порогових мас небезпечних речовин.

Об`єкти підвищеної небезпеки, що належать одному суб`єкту господарювання, але за територіальною ознакою мають різні адреси місцезнаходження, вважаються різними об`єктами підвищеної небезпеки.

За результатами ідентифікації об`єкта підвищеної небезпеки йому встановлюється 1, 2 або 3 клас.

Нормативи порогових мас небезпечних речовин або їх сумішей, що використовуються для цілей ідентифікації об`єкта підвищеної небезпеки, порядок ідентифікації об`єктів підвищеної небезпеки та їх обліку затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 №956 «Про ідентифікацію та декларування безпеки об`єктів підвищеної небезпеки», відповідно до Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки», затверджено Порядок ідентифікації та обліку об`єктів підвищеної небезпеки (далі - Порядок №956, який був чинний станом на момент виникнення спірних правовідносин та втратив чинність лише на підставі Постанови КМУ №1030 від 13.09.2022).

Згідно з пунктом 1 Порядку №956 дія цього Порядку поширюється на всіх суб`єктів господарювання, у власності або користуванні яких є об`єкти, де можуть використовуватися або виготовляються, переробляються, зберігаються чи транспортуються небезпечні речовини (далі - потенційно небезпечні об`єкти), а також на всіх суб`єктів господарювання, які мають намір розпочати будівництво потенційно небезпечних об`єктів.

Суб`єкт господарювання, у власності або користуванні якого є хоча б один потенційно небезпечний об`єкт чи який має намір розпочати будівництво такого об`єкта, організовує проведення його ідентифікації (пункт 3 Порядку №956).

Відповідно до пункту 4 Порядку №956 потенційно небезпечний об`єкт вважається об`єктом підвищеної небезпеки відповідного класу у разі, коли значення сумарної маси небезпечної або декількох небезпечних речовин, що використовуються або виготовляються, переробляються, зберігаються чи транспортуються на об`єкті, дорівнює або перевищує встановлений норматив порогової маси.

Зі змісту відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач не ставить під сумнів приналежність АЗС, яка перебуває у його власності, до об`єктів підвищеної небезпеки.

Суд зазначає, що АЗС, як об`єкт підвищеної небезпеки, за законом вважається джерелом небезпеки виникнення надзвичайних ситуацій техногенного характеру, тобто таким, на якому є реальна загроза виникнення аварії та/або надзвичайної ситуації техногенного чи природного характеру. Недодержання суб`єктами господарювання вимог у сфері техногенної та пожежної безпеки призводить до невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення.

У зв`язку з цим, статтею 53 Кодексу цивільного захисту України на відповідача покладено обов`язок обладнання АЗС автоматизованою системою раннього виявлення загрози надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 20.10.2020 у справі №580/46/19 та від 05.03.2020 у справі №826/6090/18.

Щодо твердження відповідача про те, що на теперішній час не існує правил по улаштуванню, експлуатації та технічному обслуговуванню автоматизованих систем раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та систем оповіщення, то слід зазначити таке.

Наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 15.05.2006 №288 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.07.2006 за №785/12659) затверджено Правила улаштування, експлуатації та технічного обслуговування систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виникнення.

Відповідно до пункту 5 Додатку до вказаних Правил до Переліку об`єктів, що підлягають обладнанню системами раннього виявлення надзвичайних ситуацій належать автозаправні, автомобільні газозаправні станції та пункти, автомобільні газонаповнювальні компресорні станції, склади газу і газопродуктів.

Наказом Міністерства з надзвичайних ситуацій від 03.08.2011 №793 про внесення змін до наказу від 15.05.2006 №288 «Про затвердження правил улаштування, експлуатації та технічного обслуговування систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виникнення» із переліку об`єктів (пункт 5 додатку), які повинні обладнуватися зазначеними системами виключено автозаправні, автомобільні газозаправні станції та пункти, автомобільні газонаповнювальні компресорні станції, склади газу і газопродуктів.

В подальшому, розпорядженням Кабінету міністрів України від 10.03.2017 №166 зазначені Правила скасовані як такі, що втратили актуальність та встановлюють регуляторні бар`єри.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин, центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, дійсно не були затверджені правила з вимогами до автоматизованих систем. Проте, вимоги до автоматизованих систем встановлені ДБН В.2.5-76:2014 «Автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення», які погоджені, зокрема, Міністерством внутрішніх справ (центральний орган, який забезпечує формування державної політики у сфері цивільного захисту) та Державною службою України з надзвичайних ситуацій (центральний орган, який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Отже, при проектуванні та монтуванні автоматизованих систем на об`єктах підвищеної небезпеки мають застосовуватися вимоги ДБН В.2.5-76:2014.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №826/1024/18 (адміністративне провадження №К/9901/61593/18).

Пункт 3.2 ДБН В.2.5-76:2014 визначає, що система раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення - це автоматизована система класу «людина-машина», у якій суміщено автоматичні процеси виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій, спостереження та оброблення інформації щодо поточного стану об`єктів та будівель, інженерних споруд, мереж, що розташовані на території з ризиком прояву небезпечних явищ і процесів, оперативне надання користувачам фактичної та прогнозованої інформації, а також оповіщення (за необхідності) працівників та керівників об`єкта, відповідальних за стан техногенної безпеки, посадових осіб органів виконавчої влади та місцевого самоврядування і населення при безпосередній участі людини-оператора.

Згідно підпункту 5.7.1 пункту 5.7 ДБН В.2.5-76:2014 до складу системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення повинні входити: пульт керування, пульти керування зональним оповіщенням, комунікаційні пристрої, пристрої оповіщення, кінцеві технічні засоби інформування та оповіщення, канали зв`язку, джерела первинної інформації.

Відповідно до підпункту 5.9.1 пункту 5.9 ДБН В.2.5-76:2014 монтування системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення виконується на підставі затвердженої проектної документації та технічної документації підприємств-виробників з урахуванням вимог норм із монтажу систем автоматизації, протипожежного захисту, інших норм та нормативно-правових актів.

Відповідно до підпункту 5.2.20 ДБН В.2.5-76:2014, система раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення повинна автоматично формувати та за командою оператора передавати до пульту централізованого спостереження тривожне сповіщення щодо виявлення або загрози виявлення надзвичайних ситуацій разом із ідентифікатором електронної картки аварії, з можливістю отримання від пульту централізованого спостереження сигналу підтвердження його прийняття.

За змістом пункту 8.1 ДБН В.2.5-76:2014 для забезпечення віддаленого цілодобового нагляду за технічним станом системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення, а також для прийняття та передавання (ретрансляції) тривожних сповіщень про загрозу або виникнення надзвичайних ситуацій до систем вищого рівня реагування на ці сповіщення застосовуються пульти централізованого спостереження.

Підпунктом 8.2.1 пункту 8.2 передбачено, що пульт централізованого спостереження розміщується в приміщеннях центрів обробляння тривожних сигналів.

Із наведеного випливає, що функціонування системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення безпосередньо пов`язано з наявністю пульту централізованого спостереження та можливості передачі до нього сповіщень.

Так, відповідно до підпункту 5.2.22 пункту 5.2 ДБН В.2.5-76:2014 у разі відсутності підтвердження з боку пульта централізованого спостереження факту отримання тривожного сповіщення система раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення повинна здійснювати автоматичне телефонне з`єднання з оперативно-диспетчерською службою відповідного аварійно-рятувального підрозділу, на який відповідно до плану локалізації і ліквідації аварій покладено оперативне реагування на надзвичайні ситуації, з подальшою передачею тривожного мовного повідомлення, що містить ідентифікатор електронної картки аварії.

Тобто, зазначеним підпунктом ДБН В.2.5-76:2014 передбачена ситуація, за якої оператор системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення не отримав підтвердження прийняття сигналу з боку пульта централізованого спостереження.

Разом з тим, як вбачається з п. 5.2.21 зазначених ДБН, за відсутності відповідного реагування оператора СРВНСО на інформацію про наявність ознак загрози виникнення НС СРВНСО автоматично формує та передає до ПЦС відповідне тривожне сповіщення з ідентифікатором картки аварії за найгіршим сценарієм розвитку НС.

Наведене свідчить, що ПЦС повинен отримувати з СРВНСО відповідні службові та тривожні сповіщення щодо загрози виникнення НС, у зв`язку з чим здійснюється відповідне подальше реагування на усунення загрози у порядку, визначеному вимогами ДБН В.2.5-76:2014.

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи, суд зазначає, що обов`язок відповідача щодо встановлення системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення, передбачений статтею 53 Кодексу цивільного захисту України не ставиться в залежність від функціонування такої системи.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про те, що посилання відповідача на неможливість втілення приписів ч.1 ст.53 Кодексу цивільного захисту України є безпідставним.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20.10.2020 у справі №580/46/19, від 05.03.2020 у справі №826/6090/18, від 27.08.2020 у справі №580/228/19 та від 20.11.2018 у справі №826/1024/18.

Відповідно до частини третьої статті 55 Кодексу цивільного захисту України забезпечення пожежної безпеки покладається на власника (власників) земельної ділянки та іншого об`єкта нерухомого майна або наймачів (орендарів) земельної ділянки та іншого об`єкта нерухомого майна, якщо це обумовлено договором найму (оренди), а також на керівника (керівників) суб`єкта господарювання.

Матеріали справи не містять допустимих доказів усунення відповідачем вищевказаного порушення.

Суд наголошує на тому, що неусунене відповідачем порушення є істотними та несуть ризик виникнення надзвичайної ситуації, аварії чи пожежі, що спричинить загрозу життю та здоров`ю людей, оскільки впливають:

- на забезпечення безпеки роботи відповідача, безпеки його працівників, відвідувачів у відповідності з вимогами протипожежних норм, техногенної безпеки та цивільного захисту;

- на своєчасність виявлення надзвичайної ситуації, пожежі;

- на ліквідацію пожежі, надзвичайної ситуації та ліквідації її наслідків;

- на евакуацію людей та їх захисту від наслідків пожежі, надзвичайної ситуації.

При збереженні таких умов для працівників та відвідувачів АЗС, існує реальна загроза життю, отримання травм, або шкоди їх здоров`ю.

Отже, характер суспільної небезпечності встановлених під час перевірки відповідача порушень, а також наявність безпосередньої та реальної загрози життю та/або здоров`ю людей є обґрунтованими та беззаперечними.

Верховний Суд у постанові від 26.02.2020 у справі № 826/7073/18 дійшов висновку про те, що правовою підставою для застосування адміністративним судом заходів реагування є одночасна наявність таких умов: 1) факт порушення правил та норм пожежної і техногенної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей; 2) звернення компетентного органу, який здійснює державний нагляд у сфері пожежної і техногенної безпеки, із відповідним адміністративним позовом до суду; 3) наявність обов`язку у підконтрольного суб`єкта, зупинення експлуатації приміщень (об`єктів) якого вимагає відповідний орган Державної служби України з надзвичайних ситуацій, забезпечувати дотримання вимог пожежної безпеки у відповідному приміщенні.

Враховуючи, що відповідач не усунув порушень, які виявлені в ході проведення перевірки, суд дійшов висновку про необхідність застосування заходу реагування у вигляді повного зупинення експлуатації (роботи) автомобільно-заправного комплексу Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» (), за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Київська, 66, шляхом зобов`язання відповідача повністю зупинити експлуатацію вказаного об`єкта до повного усунення порушень зазначених в акті від 07.04.2021 № 84.

Разом із тим, суд вважає за доцільне роз`яснити відповідачу, що застосований захід реагування має тимчасовий характер, період дії якого залежить безпосередньо від факту усунення відповідачем виявлених порушень. Такий захід реагування не є санкцією за порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, а є превентивним заходом, який спрямований на недопущення існування невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05.12.2018 по справі № 826/13896/16, від 05.02.2020 у справі №160/1739/19, від 27.02.2020 у справі №560/2619/19, від 15.04.2021 у справі №580/832/20.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оскільки, відповідно до приписів ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати у даному випадку з відповідача стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 139, 143, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Київській області (04071, м. Київ, вул. Межигірська, буд.8, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» (01103, м. Київ, вул. Менделєєва, буд.12, офіс 94/1, ) про застосування заходів реагування у вигляді повного зупинення роботи, - задовольнити.

Застосувати заходи реагування у вигляді повного зупинення експлуатації (роботи) автомобільно-заправного комплексу Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» (), за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Київська, 66, шляхом зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» повністю зупинити експлуатацію вказаного об`єкта до повного усунення порушень, зазначених у акті від 07.04.2021 №84.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 05.05.2025.

Суддя Ю.В. Калашник