Справа № 240/25261/24
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м. Житомир справа № 240/25261/24

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 07.05.2024 №16 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування".

зобов"язати призначити та виплачувати пенсію за віком з врахуванням періодів роботи з 12.05.1987 по 13.06.1988, 13.05.1991 по 20.09.1991, 26.07.1992 по 11.02.1995, з 26.06.2000 по 31.12.2003, з 14.06.2018 по 10.03.2019, з 16.12.2021 по 11.09.2022, починаючи з 01.05.2024.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи. Відповідач безпідставно не зарахував до загального стажу зазначені періоди, оскільки даний стаж підтверджується трудовою книжкою, а тому вважає такі дії протиправними. Періоди з 14.06.2018 по 10.03.2019, з 16.12.2021 по 11.09.2022 протиправно не зараховано, оскільки він отримував допомогу по безробіттю. Відповідальність за сплату страхових внесків несе роботодавець.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач надіслав суду відзив на позов, в якому просить у його задоволенні відмовити. Зазначає, що документами до страхового стажу не зараховано: період провадження підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2001 відповідно інформації Пенсійного фонду України згідно довідки № 2236/07 від 03.08.2017, оскільки некоректно зазначена дата; періоди провадження підприємницької діяльності з 01.11.2004 по 30.11.2004, з 01.09.2006 по 31.12.2006, з 01.02.2009 по 31.12.2009, з 01.07.2010 по 31.08.2010, з 01.07.2018 по 31.08.2021, з 01.01.2022 по 31.03.2024, оскільки відсутні суми і сплата страхових внесків згідно індивідуальних відомостей застрахованих осіб. Інші документи передбачені пунктом 4 абзацу 2 Порядку № 637 та підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку відсутні; період роботи з 12.05.1987 по 13.06.1988, оскільки в трудовій книжці дописані дата і номер наказу про прийняття на роботу та розбіжність між датою прийняття на роботу та датою наказу про прийняття на роботу; період роботи з 13.05.1991 по 20.09.1991, оскільки в трудовій книжці запис про звільнення з роботи завірено печаткою, за відбитком якої неможливо ідентифікувати організацію; період роботи з 26.07.1992 по 11.02.1995, оскільки в трудовій книжці відсутній підпис посадової особи в записі про звільнення з роботи. Інші документи передбачені пунктом 3 Порядку № 637 відсутні.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

29.04.2024 позивач звернувся через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності заяву розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, за наслідками чого прийняло рішення від 07.05.2024 №16 про відмову у призначенні пенсії, у зв"язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Рішення мотивовано тим, що за поданими документами до страхового стажу не зараховано:

-період провадження підприємницької діяльності з 26.06.2000 по 31.12.2003, оскільки відповідно до довідки №2236/07 від 03.08.2017 проводилась сплата страхових внесків з фіксованого податку по спрощеній системі оподаткування. Відсутня сплата страхових внесків згідно індивідуальних відомостей застрахованих осіб. Зараховано період з 01.07.2000 по 31.12.2000.

-періоди провадження підприємницької діяльності з 01.11.2004 по 30.11.2004, з 01.09.2006 по 31.12.2006, з 01.02.2009 по 31.12.2009, з 01.07.2010 по 31.08.2010, з 01.07.2018 по 31.08.2021, з 01.01.2022 по 31.03.2024, оскільки відсутні суми і сплата страхових внесків згідно індивідуальних відомостей застрахованих осіб. Інші документи передбачені пунктом 4 абзацу 2 Порядку № 637 та підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку відсутні;

-період роботи з 12.05.1987 по 13.06.1988, оскільки в трудовій книжці дописані дата і номер наказу про прийняття на роботу та розбіжність між датою прийняття на роботу та датою наказу про прийняття на роботу;

-період роботи з 13.05.1991 по 20.09.1991, оскільки в трудовій книжці запис про звільнення з роботи завірено печаткою, за відбитком якої неможливо ідентифікувати організацію;

-період роботи з 26.07.1992 по 11.02.1995, оскільки в трудовій книжці відсутній підпис посадової особи в записі про звільнення з роботи. Інші документи передбачені пунктом 3 Порядку № 637 відсутні.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області прийняло рішення про перегляд рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.05.2024 №16, у якому зазначено:

За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період провадження підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.012.2001 відповідно інформації Пенсійного фонду України згідно довідки № 2236/07 від 03.08.2017, оскільки некоректно зазначена дата;

періоди провадження підприємницької діяльності з 01.11.2004 по 30.11.2004, з 01.09.2006 по 31.12.2006, з 01.02.2009 по 31.12.2009, з 01.07.2010 по 31.08.2010, з 01.07.2018 по 31.08.2021, з 01.01.2022 по 31.03.2024, оскільки відсутні суми і сплата страхових внесків згідно індивідуальних відомостей застрахованих осіб.

Інші документи передбачені пунктом 4 абзацу 2 Порядку № 637 та підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку відсутні;

період роботи з 12.05.1987 по 13.06.1988, оскільки в трудовій книжці дописані дата і номер наказу про прийняття на роботу та розбіжність між датою прийняття на роботу та датою наказу про прийняття на роботу;

період роботи з 13.05.1991 по 20.09.1991, оскільки в трудовій книжці запис про звільнення з роботи завірено печаткою, за відбитком якої неможливо ідентифікувати організацію;

період роботи з 26.07.1992 по 11.02.1995, оскільки в трудовій книжці відсутній підпис посадової особи в записі про звільнення з роботи. Інші документи передбачені пунктом 3 Порядку № 637 відсутні.

Позивач вважає рішення протиправним, тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV).

Статтею 1 Закону 1058-ІV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

В частині 2 статті 24 Закону №1058-IV зазначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була впроваджена в України на підставі Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.

Відтак, періоди роботи особи до 01.01.2004 (до впровадження системи персоніфікованого обліку) зараховуються до її страхового стажу на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV, а періоди роботи після 01.01.2004 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, тобто підставою для зарахування таких періодів роботи до страхового стажу є сплата страхових внесків.

До набрання чинності Законом №1058-IV право громадян на державне пенсійне забезпечення було врегульовано Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення".

Статтею 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів уній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу додатковими документами виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв"язку з недостатністю страхового стажу .

Підставою для відмови у призначенні пенсії стало наступне.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

період провадження підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.012.2001 відповідно інформації Пенсійного фонду України згідно довідки № 2236/07 від 03.08.2017, оскільки некоректно зазначена дата;

періоди провадження підприємницької діяльності з 01.11.2004 по 30.11.2004, з 01.09.2006 по 31.12.2006, з 01.02.2009 по 31.12.2009, з 01.07.2010 по 31.08.2010, з 01.07.2018 по 31.08.2021, з 01.01.2022 по 31.03.2024, оскільки відсутні суми і сплата страхових внесків згідно індивідуальних відомостей застрахованих осіб.

Інші документи передбачені пунктом 4 абзацу 2 Порядку № 637 та підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку відсутні;

період роботи з 12.05.1987 по 13.06.1988, оскільки в трудовій книжці дописані дата і номер наказу про прийняття на роботу та розбіжність між датою прийняття на роботу та датою наказу про прийняття на роботу;

період роботи з 13.05.1991 по 20.09.1991, оскільки в трудовій книжці запис про звільнення з роботи завірено печаткою, за відбитком якої неможливо ідентифікувати організацію;

період роботи з 26.07.1992 по 11.02.1995, оскільки в трудовій книжці відсутній підпис посадової особи в записі про звільнення з роботи. Інші документи передбачені пунктом 3 Порядку № 637 відсутні.

Позивач не погоджується лише з не врахуванням періодів з 12.05.1987 по 13.06.1988, 13.05.1991 по 20.09.1991, 26.07.1992 по 11.02.1995, з 26.06.2000 по 31.12.2003, з 14.06.2018 по 10.03.2019, з 16.12.2021 по 11.09.2022, починаючи з 01.05.2024.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАСУ суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Отже, спірні правовідносини суд вирішує в межах заявлених вимог.

Відповідно до ч.3-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом № 2148-VIII від 03.10.2017) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до п.4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

З огляду на положення вказаних норм права законодавцем передбачена можливість зарахування до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності, із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Щодо не зарахування періоду з 26.06.2000 по 31.12.2003.

Згідно розрахунку стажу для призначення пенсії, позивачу зараховано до страхового стажу період провадження підприємницької діяльності з 26.06.2000 по 31.12.2000 та з 01.01.2002 по 31.12.2003.

Відтак, доводи позивача про не зарахування такого періоду є помилковими.

Таким чином, не зараховано до страхового стажу період з 01.01.2001.

Відповідач стверджує, що вказаний період не зараховано, оскільки згідно довідки № 2236/07 від 03.08.2017, некоректно зазначена дата.

Так, як слідує з довідки про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України від 03.08.2017, у період з 01.01.2001 по 31.012.2001 - сплачував внески фіксованого податку по спрощеній системі оподаткування.

Тобто, наявна помилка у кінцевій даті сплати внесків.

При цьому, помилка допущена не з вини позивача.

Частиною третьою статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

У свою чергу згідно з вимогами ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, саме відповідач наділений правом перевіряти обґрунтованість видачі документів, виданих для призначення пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Разом з тим, суд зазначає, що вказану довідку видало Скадовське об"єднане управління Пенсійного фонду України.

Тому, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, як територіальний орган Пенсійного фонду України, мало можливість встановити період сплати позивачем страхових внесків та усунути вказаний недолік. Проте, протиправно цього не зробив.

Позивач не може нести відповідальність за допущені територіальним управлінням Пенсійного фонду помилки.

З огляду на допущену описку, суд позбавлений можливості встановити конкретний період сплати страхових внесків у 2001 році, та, як наслідок, зобов"язати відповідача його зарахувати. Встановити вказані обставини повинен саме відповідач при виконанні судового рішення.

Щодо не зарахування до страхового стажу періодів з 14.06.2018 по 10.03.2019, з 16.12.2021 по 11.09.2022.

Суд звертає увагу, що відповідно до розрахунку стажу для призначення позивачу пенсії, вбачається, що вказані періоди відповідачем зараховано до страхового стажу.

Відтак, вимоги позивача з даного приводу безпідставні.

Щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 12.05.1987 по 13.06.1988, оскільки в трудовій книжці дописані дата і номер наказу про прийняття на роботу та розбіжність між датою прийняття на роботу та датою наказу про прийняття на роботу; період роботи з 13.05.1991 по 20.09.1991, оскільки в трудовій книжці запис про звільнення з роботи завірено печаткою, за відбитком якої неможливо ідентифікувати організацію; період роботи з 26.07.1992 по 11.02.1995, оскільки в трудовій книжці відсутній підпис посадової особи в записі про звільнення з роботи. Інші документи передбачені пунктом 3 Порядку № 637 відсутні.

Відповідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Твердження відповідача не можуть спростовувати факт наявності у позивача страхового стажу у спірний період .

Також відповідачем не надано доказів вчинення відповідачем дій, що спрямовані на отримання будь-яких додаткових документів щодо підтвердження трудового стажу позивача.

Водночас до суду не надано доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Тому суд вважає, що надані документи підтверджують право позивача на врахування спірних періодів роботи до страхового стажу.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що ГУПФУ в Житомирській області, приймаючи оскаржувані рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії діяв всупереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат.

Враховуючи, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області після прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу від 07.05.2024 №16 прийняло рішення про перегляд рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.05.2024 №16, у якому змінив підстави відмови, суд дійшов висновку, що для належного захисту прав позивача, необхідно скасувати обидва рішення, як протиправні.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у пункті 75 рішення від 05 квітня 2005 у справі "Афанасьєв проти України" (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним, як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абзац 2 частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо зарахування страхового стажу/призначення та перерахунку пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Суд не є тим органом, якому надані повноваження в сфері призначення пенсій. Суд не може підміняти компетентний орган, не може перебирати на себе функції призначення пенсії щодо самостійного розрахунку стажу, оскільки такі повноваження не входять до компетенції судів.

Суд уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, а відповідач в порушення вказаних вище приписів чинного законодавства України, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, не здійснив аналізу усіх умов щодо набуття останнім права на пенсію, з огляду на що, суд позбавлений можливості вирішити по суті спір в частині зобов`язання призначити та виплачувати пенсію .

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту виключно шляхом зобов"язання Головне управління Пенсійного фонду в Житомирській області повторно розглянути заяву позивача від 29.04.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 242-246, 295 КАСУ,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7,м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл.,10003. РНОКПП/), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 07.05.2024 №16 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії та рішення про перегляд рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.05.2024 №16.

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.04.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос

07.05.25