Справа № 990/250/24
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

05 травня 2025 року

м. Київ

справа №990/250/24

адміністративне провадження № П/990/250/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Кравчука В.М., Рибачука А.І., Стародуба О.П., Стрелець Т.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Єжелі А.О.,

представника позивача Панченко О.О.,

представника відповідача Предоляк Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 990/250/24 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправною бездіяльності,

ВСТАНОВИВ:

І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. 30 липня 2024 року до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - відповідач, ВККС України, Комісія), в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність ВККС України щодо невиконання вимог пункту 3 розділу I «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри» № 3511-IX від 09 грудня 2023 року (далі - Закон № 3511-IX) в частині завершення до 30 червня 2024 року процедури проведення оцінювання на відповідність займаній посаді судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1;

зобов`язати ВККС України відповідно до підпункту 2 пункту З Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3511-IX розглянути питання відповідно до порядку, встановленого статтями 93, 98, 101 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на пленарному засіданні ВККС України та ухвалити рішення щодо завершення проведення кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1. у зв`язку із закінченням (30 червня 2024 року) шестимісячного строку для проведення кваліфікаційного оцінювання встановленого пунктом З Прикінцевих та перехідних положень Закону України №3511-IX.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА

2. В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначає, що він, як суддя Окружного адміністративного суду міста Києва, перебуває у процедурі кваліфікаційного оцінювання понад шість років. Із набранням чинності Законом України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон № 2825-IX), з 15 грудня 2022 року він припинив здійснення правосуддя у вказаному суді.

Водночас, як зазначає позивач, відповідно до частини третьої статті 82 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (в редакції станом на 15 грудня 2022 року), він набув право бути переведеним до іншого суду того ж рівня без проведення конкурсу. Однак, незважаючи на наявність такого права, переведення до новоутвореного суду ВККС України з невідомих причин здійснено не було.

Крім того, позивач вказує, що відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3511-IX, ВККС України була зобов`язана завершити кваліфікаційне оцінювання суддів, обраних безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», у строк до 30 червня 2024 року, за умови наявності висновку Громадської ради доброчесності щодо невідповідності судді критеріям професійної етики та доброчесності.

ОСОБА_1 зазначає, що підпадає під дію вказаних положень, оскільки був обраний суддею безстроково, а стосовно нього дійсно було надано висновок Громадської ради доброчесності про невідповідність критеріям професійної етики та доброчесності. Незважаючи на це, ВККС України станом на момент подання позовної заяви не завершила процедуру його оцінювання у визначений законом строк, що, на думку позивача, свідчить про протиправну бездіяльність з боку ВККС України.

Аргументуючи ці твердження, ОСОБА_1 також зазначає, що шестимісячний строк, встановлений Законом № 3511-IX, є присічним (преклюзивним), тобто таким, що вимагає завершення процедури кваліфікаційного оцінювання виключно в межах цього строку. Відповідно, будь-яке подальше проведення оцінювання після його спливу, на переконання позивача, є протиправним і ставить під сумнів законність будь-яких дій та рішень ВККС України у відповідній процедурі.

Позивач також посилається на статті 3, 8 та 19 Конституції України, а також на статтю 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначаючи, що бездіяльність ВККС України порушує принцип правової визначеності та його правомірні очікування щодо проведення кваліфікаційного оцінювання в межах законодавчо встановленого порядку.

3. 08 вересня 2024 року позивачем також подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач, посилаючись на частину четверту статті 245 КАС України, наголошує, що ефективним способом захисту його порушеного права є не лише визнання бездіяльності відповідача протиправною, а й зобов`язання суб`єкта владних повноважень - ВККС України - вчинити конкретні дії, а саме: ухвалити рішення про завершення процедури кваліфікаційного оцінювання у межах визначеного законом строку.

4. Відповідач позовні вимоги не визнав. 13 вересня 2024 року ВККС України надано до Суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Підкреслює, що відповідно до законодавства основною метою діяльності ВККС України є формування доброчесного та високопрофесійного суддівського корпусу. Мотивуючи вищезазначене, відповідач посилається на підпункт 4 пункту 16-1 розділу XV Конституції України, який передбачає, що відповідність займаній посаді судді, якого обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Крім того, відповідач вказує на пункт 20 розділу XII Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), який визначає, що відповідність займаній посаді судді, якого обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» оцінюється колегіями ВККС України в порядку, визначеному цим законом.

Відповідач вважає, що норма підпункту 2 пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3511-IX доручає ВККС України завершити проведення процедури кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді після набрання чинності вказаним Законом, встановлюючи лише очікуваний період її проведення, не визначаючи граничних часових обмежень.

З огляду на вищезазначене, ВККС України стверджує, що її дії жодним чином не порушують прав позивача та не створюють правової невизначеності в питанні продовження його суддівської кар`єри.

Також, вказує, що шестимісячний строк, вказаний у Законі № 3511-IX, не є присічним (преклюзивним), оскільки присічні строки мають чітко визначені правові наслідки, які повинні бути зазначені у нормі права. Однак, Закон № 3511-ІХ не визначає такі наслідки і не змінює порядок проведення оцінювання, не встановлюючи наслідків для процедури поза межами зазначеного строку.

Таким чином, відповідач доводить, що кваліфікаційне оцінювання судді ОСОБА_1. на відповідність займаній посаді здійснюється відповідно до чинного законодавства, у встановленому порядку та в межах визначених законом повноважень.

5. 30 вересня 2024 року ВККС України подало клопотання про повернення без розгляду заяви про збільшення позовних вимог, яке мотивовано пропуском позивачем строків звернення з указаною заявою.

6. 01 жовтня 2024 року надійшли додаткові пояснення позивача. У зазначених поясненнях позивач обґрунтовує правомірність поданої заяви про збільшення позовних вимог, а також зазначає про безпідставність клопотання відповідача про повернення такої заяви без розгляду. Основний мотив пояснень полягає у доведенні того, що подання заяви про збільшення позовних вимог відповідає як процесуальним вимогам КАС України, так і принципам справедливого судового розгляду. Зокрема, позивач наголошує, що заява була подана до початку розгляду справи по суті та в межах підготовчого провадження. Додатково підкреслено, що подання заяви було здійснено через систему «Електронний суд», а також продубльовано на електронну адресу ВККС України з використанням електронного цифрового підпису. Таким чином, позивач вказує, що ним були вжиті всі передбачені законом заходи для належного повідомлення сторін і дотримання процесуальних вимог, що унеможливлює повернення заяви з формальних підстав.

7. Щодо суті збільшення позовних вимог, представник позивача наголошує, що доповнення вимог не стосується підстав чи предмета позову, а є лише логічним продовженням первинно заявлених вимог, з огляду на відсутність дій з боку ВККС України щодо завершення кваліфікаційного оцінювання у встановлений законом строк (до 30 червня 2024 року).

8. 11 листопада 2024 року позивачем надіслано до Суду ще одні додаткові пояснення, де позивач наголошує, що бездіяльність ВККС України щодо завершення кваліфікаційного оцінювання до 30 червня 2024 року є протиправною, оскільки відсутність завершення оцінювання без законного обґрунтування порушує права позивача та підриває принцип правової визначеності, що є одним із ключових елементів правової держави.

Цитуючи пояснювальну записку до проєкту Закону № 3511-ІХ наголошує, що встановлення перехідними положеннями цього Закону 6-ти місячного строку для завершення процедури оцінювання суддів призначених безстроково свідчить про необхідність швидкого формування суддівського корпусу.

9. 02 грудня 2024 року надійшов ще один відзив на позовну заяву ОСОБА_1 (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог). Такий відзив мотивований помилковістю твердження позивача про те, що належним способом захисту його прав є саме зобов`язання ВККС України ухвалити рішення про завершення проведення кваліфікаційного оцінювання. Вказане відповідач обґрунтовує тим, що повноваження ВККС України щодо ухвалення рішення за результатом проведення всіх етапів кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді є дискреційними та належать до виключної компетенції ВККС України як уповноваженого органу, який на постійній основі діє в системі правосуддя України, звернення до суду з вказаною вимогою не є належним способом захисту в розумінні статті 5 КАС України.

10. 28 лютого 2025 року від ВККС України надійшла заява, в якій відповідач зазначає про наявність актуальних та релевантних до спірних правовідносин, на його думку, висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених, зокрема у постановах від 23 січня 2025 року у справі № 990/234/24 та у справі № 990/229/24.

11. 07 квітня 2025 року від позивача надійшли ще одні додаткові пояснення, у який останній акцентує увагу Суду на тому, що у справах №990/229/24 та №990/234/24, попри відмову в задоволенні позовів, Велика Палата Верховного Суду не дала належної правової оцінки самій суті бездіяльності. Також вказує, що ВККС України порушено принцип юридичної визначеності, адже з прийняттям Закону №3511-ІХ судді мали правомірні очікування, що здійснення такого оцінювання буде проведено із застосуванням належних процедур і строків згідно із законом.

ІІІ. КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

12. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 липня 2024 року для розгляду цієї справи визначено такий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Берназюк Я.О., судді Кравчук В.М., Рибачук А.І., Стародуб О.П., Стрелець Т.Г.

13. Ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2024 року відкрито провадження у справі № 990/250/24 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправною бездіяльності та призначено вказану справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи на 09 вересня 2024 року о 11:30 год в приміщенні суду за адресою: м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корпус 5.

14. 09 вересня 2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід суддів Берназюка Я.О., Кравчука В.М., Рибачука А.І., Стародуба О.П., Стрелець Т.Г. від розгляду адміністративної справи № 990/250/24.

15. Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Берназюка Я.О., Кравчука В.М., Рибачука А.І., Стародуба О.П., Стрелець Т.Г. від участі у розгляді справи № 990/250/24.

16. У судовому засіданні, що відбулося 11 листопада 2024 року, за участі представника позивача та представника відповідача, Судом протокольною ухвалою задоволено заявлене позивачем клопотання про збільшення позовних вимог. Вирішено збільшити позовні вимоги та сформулювати їх у редакції, що міститься у заяві, поданій позивачем 01 жовтня 2024 року.

IV. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

17. Перевіривши матеріали справи, взявши до уваги пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Верховний Суд встановив таке.

18. Указом Президента України «Про призначення суддів» від 03 жовтня 2008 року №901/2008 ОСОБА_1 призначено у межах п`ятирічного строку на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва.

19. Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 6 жовтня 2011 року №3833-VІ ОСОБА_1 обрано суддею Окружного адміністративного суду міста Києва безстроково.

20. Відповідно до пункту 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» рішенням ВККС України від 7 червня 2018 року № 133/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема відносно ОСОБА_1 , яке станом на час звернення з даним позовом завершено не було.

21. Відповідно до рішення ВККС України від 26 березня 2019 року №39/зп-19 судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 призначено іспит у межах кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді на 17 квітня 2019 року та 21 травня 2019 року, на які позивач не з`явився.

22. 07 листопада 2019 року припинено повноваження членів ВККС України у зв`язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України від 16 жовтня 2019 року № 193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування».

23. 15 грудня 2022 року набрав чинності Закон України від 13 грудня 2022 року №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», яким ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва та утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

24. Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону встановлено, що Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя.

25. 1 червня 2023 року Вищою радою правосуддя призначено новий склад ВККС України.

26. Рішенням ВККС України від 11 січня 2024 року №6/зп-24 продовжено процедури оцінювання, зокрема суддів ліквідованих судів, здійснення правосуддя в яких припинено відповідно до закону, в тому числі позивача - судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 .

27. Рішенням ВККС України від 19 червня 2024 року №199/зп-24 визначено графік складення іспиту для 105 суддів у межах кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді або кваліфікаційного оцінювання у зв`язку з накладенням дисциплінарного стягнення, зокрема призначено іспит в межах кваліфікаційного оцінювання судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді на 9 липня 2024 року.

28. 27 червня 2024 року позивач звернувся до ВККС України із заявою, в якій він просив завершити розпочату щодо нього відповідно до пункту 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» процедуру оцінювання на відповідність займаній посаді у визначений пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 9 грудня 2023 року №3511-IX строк, тобто до 30 червня 2024 року.

29. Рішенням ВККС України від 10 липня 2024 року №218/9п-24 визнано іспит у межах кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді або кваліфікаційного оцінювання у зв`язку з накладенням дисциплінарного стягнення, призначений на 9 липня 2024 року, таким, що не відбувся, внесено зміни до визначеного рішенням ВККС від 19 червня 2024 року №199/зп-24 графіка складення іспиту в межах кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді або кваліфікаційного оцінювання у зв`язку з накладенням дисциплінарного стягнення, зокрема визначено позивачу такі дати складення іспиту - 30 липня 2024 року (резервні дати - 20 серпня 2024 року та 10 вересня 2024 року).

30. Листом від 16 липня 2024 року № 21-3875/24 позивачу надано відповідь на звернення від 27 червня 2024 року, повідомлено про зміни до графіка складення іспиту, внесені вказаним вище рішенням ВККС України, проінформовано про зміст абзацу п`ятого пункту 20 розділу VII Закону, яким передбачено розгляд Комісією питання щодо відповідності судді займаній посаді за відсутності такого судді у разі систематичної (тричі) неявки судді на будь-який з етапів оцінювання на відповідність займаній посаді.

31. Вважаючи бездіяльність Комісії щодо невиконання вимог пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3511-IX в частині завершення до 30 червня 2024 року процедури проведення його оцінювання на відповідність займаній посаді протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

V. ОЦІНКА СУДУ

32. Суд, вивчивши доводи позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх належними та допустимими доказами, дійшов таких висновків.

33. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

34. Частинами першою та другою статті 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

35. За правилами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

36. Відповідно до частини другої статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

37. За правилами частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

38. Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

39. Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

безсторонньо (неупереджено);

добросовісно;

розсудливо;

з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

своєчасно, тобто протягом розумного строку.

40. Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

41. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

42. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників (частина перша статті 78 КАС України).

43. Колегія суддів вказує, що спірним у цій справі питанням є незавершення до 30 червня 2024 року процедури проведення оцінювання на відповідальність займаній посаді судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 через протиправну бездіяльність ВККС України та не виконання вимог пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3511-ІХ.

44. Вирішуючи зазначений спір колегія суддів зазначає таке.

45. Система оцінювання суддів, як одна зі складових судової реформи, була впроваджена з метою забезпечення ефективного здійснення правосуддя та підвищення якості судової системи держави.

46. Кваліфікаційне оцінювання суддів на відповідність займаній посаді є інструментом, спрямованим на підтвердження відповідності суддів ключовим критеріям, необхідним для здійснення правосуддя.

47. Зокрема, кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді спрямоване на:

- оцінку професійної компетентності суддів, що включає перевірку їх теоретичних знань, професійних навичок, а також особистих та соціальних якостей, необхідних для ефективного та неупередженого здійснення правосуддя;

- перевірку дотримання професійної етики, що передбачає оцінку відповідності поведінки суддів етичним стандартам, визначеним законодавством та міжнародними нормами;

- оцінку доброчесності суддів, яка включає перевірку їхніх антикорупційних дій, а також відсутність будь-яких порушень або обставин, що могли б поставити під сумнів їхню репутацію або неупередженість.

48. Важливою особливістю цієї процедури є те, що вона застосовується щодо усіх суддів, призначених на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом №1401-VIII, тобто процес оцінювання не має вибіркового характеру та не має на меті зашкодити репутації окремих суддів.

49. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 12 березня 2019 року у справі №9901/636/18, від 06 серпня 2019 року у справі №9901/780/18.

50. Звертаючись до Суду з позовною заявою, позивач, зокрема, зазначає, що строк, передбачений пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3511-ІХ, має характер присічного, а відтак по його спливу вчинення будь-яких дій чи прийняття рішень ВККС у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді є юридично неприпустимим.

51. Натомість відповідач заперечує наведені аргументи, вказуючи, що строк, встановлений відповідною нормою, не має присічного характеру, оскільки законодавець не передбачив жодних правових наслідків за проведення кваліфікаційного оцінювання поза межами цього строку. Крім того, ВККС підкреслює, що передбачений Законом строк носить орієнтовний характер і лише визначає бажані часові рамки завершення процедури оцінювання, не виключаючи можливості її продовження після спливу зазначеного строку.

52. З урахуванням предмета спору та наведених сторонами аргументів, у межах спірних правовідносин Суд має з`ясувати юридичну природу строку, передбаченого пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3511-ІХ, а саме: чи має цей строк характер присічного, що зумовлює необхідність обов`язкового завершення процедури кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді у межах визначеного терміну; чи, навпаки, він є орієнтовним, визначаючи лише бажані часові межі здійснення відповідних дій ВККС України без настання негативних правових наслідків у разі його перевищення. Окрім цього, підлягає встановленню наявність або відсутність протиправної бездіяльності відповідача, що полягає у невиконанні приписів зазначеної правової норми.

53. Підпунктом 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України встановлено, що з дня набрання чинності Законом № 1401-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.

54. Згідно з пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом.

55. Згідно з установленими під час розгляду цієї справи обставинами, позивач був призначений суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1402-VIII, що в силу вимог пункту 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону зумовило обов`язок проходження ним кваліфікаційного оцінювання.

56. Відповідно до цієї норми, згідно з рішенням ВККС України від 26 березня 2019 року №39/зп-19 судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 призначено іспит у межах кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді на 17 квітня 2019 року та 21 травня 2019 року, на які позивач не з`явився.

57. Повноваження ВККС щодо проведення кваліфікаційного оцінювання суддів закріплено також у пункті 7 частини першої статті 93 Закону № 1402-VIII.

58. Пунктом 2 частини четвертої статті 83 Закону № 1402-VIII установлено, що підставою для призначення кваліфікаційного оцінювання є рішення Комісії про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом.

59. За правилами частини першої статті 85 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює ВККС.

60. Закон № 3511-ІХ, який набрав чинності 30 грудня 2023 року, змінив процедуру оцінювання судді на відповідність займаній посаді, передбачену пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.

61. За цим пунктом (у новій редакції) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС в порядку, визначеному цим Законом, за правилами, які діяли до дня набрання чинності Законом № 3511-ІХ, та з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом.

За результатами такого оцінювання колегія ВККС, а у випадках, передбачених цим Законом, - пленарний склад Комісії ухвалює рішення про відповідність або невідповідність судді займаній посаді. Таке рішення ухвалюється за правилами, передбаченими цим Законом для ухвалення рішення про підтвердження або про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії або пленарного складу ВККС. Відмовою від проходження оцінювання судді на відповідність займаній посаді вважається систематична (тричі) неявка судді на будь-який з етапів такого оцінювання за відсутності для цього поважних причин або за відсутності інформації про причини неявки.

Факт відмови судді від проходження оцінювання на відповідність займаній посаді встановлюється рішенням Комісії у пленарному складі. Під час ухвалення такого рішення у засіданні Комісії може брати участь представник ГРД.

У разі систематичної (тричі) неявки судді на будь-який з етапів оцінювання на відповідність займаній посаді Комісія може розглянути питання щодо відповідності такого судді займаній посаді за його відсутності.

62. Підпунктом 2 пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3511-IX передбачено, що ВККС протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом завершує проведення оцінювання на відповідність займаній посаді суддів, яких обрано суддями безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та стосовно яких до набрання чинності цим Законом надійшли висновки ГРД про невідповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності.

63. Судом встановлено, що ОСОБА_1 був обраний суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, і щодо нього наявний висновок Громадської ради доброчесності від 16 грудня 2020 року про його невідповідність критеріям професійної етики та доброчесності, який міститься в матеріалах справи. Отже, у ВККС України виник обов`язок завершити процедуру кваліфікаційного оцінювання позивача на відповідність займаній посаді в установлений Законом № 3511-ІХ строк.

64. Водночас, вирішуючи питання щодо правової природи строку, визначеного пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3511-ІХ, а саме - чи має він характер присічного строку, обов`язкового для завершення процедури кваліфікаційного оцінювання, чи лише окреслює орієнтовний період, по спливу якого ВККС не втрачає повноваження на здійснення відповідного оцінювання, Суд зазначає таке.

65. У теорії права присічні строки, або як їх ще називають преклюзивні, характеризуються тим, що вони встановлюються законом чи договором як визначений часовий межовий період для існування конкретного суб`єктивного права або обов`язку. Сплив таких строків призводить до незворотної втрати можливості реалізації цього суб`єктивного права або виконання відповідного обов`язку. При цьому наслідки спливу таких строків повинні бути чітко визначені законом або договором.

66. За змістом пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3511-ІХ хоча й вбачається, що він встановлює часовий межовий період для виконання ВККСУ обов`язку щодо завершення процедури оцінювання суддів, проте не визначає конкретних правових наслідків у разі спливу цього строку. Вказана норма також не містить вказівок на те, що сплив цього строку тягне за собою автоматичне припинення обов`язку чи обмеження повноважень ВККСУ щодо завершення оцінювання та визнання за його результатами суддів такими, що відповідають або не відповідають займаній посаді. Відсутність чітко визначених правових наслідків спливу цього строку свідчить, що за свою правовою природою він не є присічним.

67. Таким чином, на переконання колегії суддів, строк, передбачений пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3511-ІХ, має організаційно-орієнтуючий характер і спрямований, насамперед, на впорядкування діяльності ВККС України, стимулюючи її до здійснення кваліфікаційного оцінювання суддів у розумні строки. Такий строк виступає інструментом забезпечення належної динаміки процедур оцінювання та запобігання їх безпідставному затягуванню.

68. Водночас, сплив вказаного строку сам по собі не тягне за собою автоматичного припинення відповідної процедури, не нівелює правової можливості ВККС України продовжити оцінювання суддів, а також не спричиняє негативних юридичних наслідків для їхнього статусу. Отже, навіть по завершенні встановленого періоду, ВККС України зберігає повноваження здійснювати кваліфікаційне оцінювання суддів, визначених у зазначеній нормі закону, на відповідність займаній посаді.

69. Узагальнюючи викладене, колегія суддів доходить правового висновку, що строк, встановлений пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3511-ІХ, має допоміжне, процедурно-організаційне значення та не є присічним за своєю юридичною природою. Його основне призначення полягає в упорядкуванні та оптимізації діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо завершення процедури кваліфікаційного оцінювання у межах розумного строку.

70. Сплив зазначеного строку не породжує правових наслідків у вигляді припинення або втрати повноважень ВККС України на продовження відповідного оцінювання, не нівелює дії та рішення, вчинені в межах процедури після завершення цього строку, а також не впливає на правомірність реалізації ВККС передбачених законом повноважень. Відтак, юридична допустимість здійснення кваліфікаційного оцінювання суддів після закінчення вказаного строку зберігається, а законність рішень, ухвалених у межах такої процедури, не може бути поставлена під сумнів виключно з підстав формального спливу цього строку.

71. Аналогічна позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року у справі №990/229/24, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2025 року, та у рішенні Верховного Суду від 14 жовтня 2024 року у справі №990/234/24, яке також залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2025 року.

72. Отже, доводи позивача щодо присічного характеру шестимісячного строку, передбаченого пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3511-ІХ, а також твердження про юридичну недопустимість дій і рішень Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, ухвалених у межах процедури кваліфікаційного оцінювання після спливу зазначеного строку, є необґрунтованими, не підтверджуються нормами чинного законодавства та не узгоджуються з правовою природою відповідного строку.

73. Суд також вказує, що 1 червня 2023 року Вищою радою правосуддя призначено новий склад ВККС України. Рішенням ВККС України від 19 червня 2024 року №199/зп-24 визначено графік складення іспиту для 105 суддів, зокрема призначено іспит в межах кваліфікаційного оцінювання судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді на 9 липня 2024 року.

74. З огляду на це, Суд відхиляє аргументи позивача про те, що відповідач протягом часу з дня набрання чинності Законом № 3511-IX не вчиняв ніяких дій із проведення оцінювання позивача на відповідність займаній посаді, оскільки ВККС України розпочала функціонувати з 01 червня 2023 року, а вже 19 червня 2023 року рішенням №199/зп-24 призначила позивачу іспит у межах кваліфікаційного оцінювання.

75. При цьому, вирішуючи аналогічні за змістом правовідносини, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 25 січня 2025 року у справі № 990/234/24 та № 990/229/24 вказала, що ВККС України не вчиняла бездіяльності, оскільки з фактичного перебігу запровадженої законом для певних цілей процедури проведення кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді загалом стосовно всіх суддів України, сутнісної характеристики зовнішніх ознак цього перебігу годі виявити дії, які б «конструювали» (демонстрували) правничу ситуацію, коли ВККС мала повноваження на проведення процедури згадуваного раніше кваліфікаційного оцінювання суддів і не існувало встановлених законних будь-якого роду обмежень на вчинення таких дій; мала час, можливість, дискрецію і обов`язок на проведення кваліфікаційного оцінювання; коли не було об`єктивних, реальних, поважних причин, які стояли на заваді втіленню процедури кваліфікаційного оцінювання суддів, але жодним способом не чинила, не вдавалася до дій чи реалізації функцій, спрямованих на своєчасне [як-от в межах шестимісячного строку в редакції Закону № 3511-IX] завершення процедури кваліфікаційного оцінювання.

76. Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що для того, щоб визнати певну діяльність чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною і такою, що вимагає судового захисту від неї, потрібно, щоб особа, яка стверджує про протиправність діяльності суб`єкта владних повноважень, обґрунтувала існування такої протиправної поведінки. Адже приписи статті 55 Конституції України та статті 5 КАС України, які гарантують й передбачають право на судовий захист і можливість звернення до суду за захистом порушеного права, вимагають воднораз, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, а не ілюзорним, має стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

77. З урахуванням наведеного Суд у цій справі доходить висновку, що оскаржувана ОСОБА_1 бездіяльність ВККС України, яка, на його думку, полягає у невиконанні приписів пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3511-ІХ щодо строку, у межах якого мала бути завершена процедура кваліфікаційного оцінювання позивача, не має ознак протиправності. Така бездіяльність не є наслідком недотримання Комісією вимог законодавства, а зумовлена об`єктивними факторами, що перебувають поза межами її повноважень та волевиявлення, зокрема організаційно-правовими обставинами, які унеможливили завершення процедури в зазначений строк. Відтак підстав для визнання дій або бездіяльності відповідача протиправними у цій справі Суд не вбачає.

78. Щодо доводів позивача про те, що проведення його оцінювання поза межами зазначеного строку порушує принцип правової визначеності та його правомірні очікування щодо проведення оцінювання з дотриманням законодавчо встановленого порядку, Суд зазначає таке.

79. Принцип правової визначеності, який є складовою принципу верховенства права, вимагає, зокрема, чіткості, послідовності та передбачуваності правового регулювання, стабільності нормативних положень, а також захисту довіри особи до права. Водночас реалізація цього принципу не означає автоматичного зобов`язання суб`єкта владних повноважень дотримуватися формальних строків у випадках, коли законодавством не передбачено конкретних правових наслідків за їх недотримання.

80. Аналіз змісту пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3511-ІХ свідчить про відсутність у ньому імперативних приписів щодо юридичних наслідків у разі порушення шестимісячного строку для завершення процедури кваліфікаційного оцінювання, що також вказує на те, що його пропуск не може бути розцінений як порушення принципу правової визначеності.

81. Суд також зауважує, що правомірні очікування позивача можуть ґрунтуватися виключно на положеннях законодавства, які прямо визначають його права та обов`язки, а також порядок їх реалізації. Водночас, в контексті спору що виник у цій справі, колегія суддів зауважує, що Закон № 3511-ІХ не містить приписів, які б забороняли ВККС України продовжити таку процедуру після спливу зазначеного строку, а також не передбачає жодних негативних правових наслідків для суб`єкта оцінювання у разі його перевищення. Відтак, очікування позивача щодо необхідності завершення оцінювання виключно у межах вказаного строку не мають під собою належного нормативного підґрунтя.

82. Отже, посилання позивача на порушення принципу правової визначеності та його правомірних очікувань є безпідставними, оскільки сам факт здійснення кваліфікаційного оцінювання після завершення зазначеного шестимісячного строку не свідчить про порушення його прав або законних інтересів. Проведення процедури оцінювання поза межами встановленого строку не суперечить чинному законодавству, а відтак не порушує принципи, на які посилається позивач.

83. Подібний підхід висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2025 року у справі № 990/234/24, де остання вказала, що незавершення такої обов`язкової процедури (у визначений строк) жодним чином не порушує (і не може порушити) право позивача на правову визначеність у питанні продовження його суддівської кар`єри та правомірних сподівань щодо проведення в майбутньому відносно нього кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді. Те, що ВККС вчасно не завершила процедуру кваліфікаційного оцінювання стосовно нього, не означає, що суддя перестав бути суддею певного суду чи залишився позбавленим можливості на певні зміни в його суддівській кар`єрі, зокрема бути переведеним з ліквідованого суду до іншого суду того самого або нижчого рівня в порядку, визначеному законом.

84. Підсумовуючи наведене вище Суд не вбачає підстав для визнання оскаржуваної поведінки відповідача щодо незавершення процедури кваліфікаційного оцінювання Позивача на відповідність займаній посаді до 30 червня 2024 року, відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3511-IX, протиправною бездіяльністю.

85. При цьому, зважаючи на те, що вимога позивача про зобов`язання ВККС України розглянути питання відповідно до порядку, встановленого статтями 93, 98, 101 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на пленарному засіданні ВККС України та ухвалити рішення щодо завершення проведення кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді судді ОСОБА_1 є похідною від вимоги про визнання протиправною бездіяльність ВККС України щодо невиконання вимог пункту 3 розділу I «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3511-IX в частині завершення до 30 червня 2024 року процедури проведення оцінювання на відповідність займаній посаді судді ОСОБА_1 тому її задоволення залежить від задоволення чи відмови у задоволенні основної вимоги; оскільки основна позовна вимога задоволенню не підлягає, відповідно, не підлягає задоволенню і похідна позовна вимога.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

86. Відповідно до частини першої, пункту другого частини другої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

87. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

88. Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу наведених положень законодавства та доказів, наявних в матеріалах справи, Суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Висновки стосовно розподілу судових витрат

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246, 266 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправною бездіяльності.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Головуючий суддя Я.О. Берназюк

Судді В.М. Кравчук

А.І. Рибачук

О.П. Стародуб

Т.Г. Стрелець