Справа № 520/7931/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2025 р. Справа № 520/7931/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 р. (ухвалене суддею Котеньовим О.Г.) по справі № 520/7931/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 № 77 від 05.05.2023 р. «Про результати службового розслідування у військовій частині НОМЕР_1 », що стосується ОСОБА_1 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 р. та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Конституції України, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді бойового медика 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти у Військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно із довідкою Військової частини НОМЕР_1 про самовільне залишення місця служби військовослужбовця Збройних Сил України, обліковане у період з 00.00 год. 23.04.2023 р. до 00.00 год. 24.04.2023 р. №134/сзч від 23.04.2023 р., молодший сержант ОСОБА_1 23.04.2023 р. близько 8:00 год. самовільно залишив військову частину. По факту зникнення військовослужбовця було призначено службове розслідування.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 124 від 23.04.2023 р. молодший сержант ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 .

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 115А від 25.04.2023 р. призначено службове розслідування щодо самовільного залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем молодшим сержантом ОСОБА_1 , за результатами якого складено акт про службове розслідування від 05.05.2023 р., відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 р. № 608, наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 115А від 25.04.2023 р. «Про призначення службового розслідуванням» заступником командира МПЗ лейтенантом ОСОБА_2 проведено службове розслідування за фактом самовільного залишення розташування військової частини молодшим сержантом ОСОБА_1 , бойовим медиком 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , з метою уточнення причин і умов, що призвели до порушення дисципліни вказаного військовослужбовця, а також встановлення ступеня вини посадових осіб, чиї дії або бездіяльність могли стати причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до рапорту лейтенанта ОСОБА_2 , заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 , від 23.04.2023 р., стало відомо, що військовослужбовець, призваний за мобілізацією, молодший сержант ОСОБА_1 , бойовий медик 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 23.04.2023 р. близько 8:00 год. самовільно залишив розташування Військової частини НОМЕР_1 ППД по АДРЕСА_1 . На телефонні дзвінки не відповідає, місцезнаходження невідоме. Вчинено в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці.

У ході проведення службового розслідування відповідачем отримано письмовий рапорт лейтенанта ОСОБА_3 , заступника командира з МПЗ в/ч НОМЕР_1 , та пояснення лейтенанта ОСОБА_4 , начальника речової служби, а також пояснення капітана ОСОБА_5 , оперативного чергового.

Згідно із пояснень свідків лейтенанта ОСОБА_4 та капітана ОСОБА_5 , службовим розслідуванням підтверджено відсутність у розташуванні військової частини молодшого сержанта ОСОБА_1 , який 23.04.2023 р. близько 8:00 год. самовільно залишив розташування Військової частини НОМЕР_1 без зброї, ППД по АДРЕСА_1 . На телефонні дзвінки не відповідає, місцезнаходження невідоме, що підтверджуються поясненнями від 24.04.2023 р. та від 05.05.2023 р.

Відповідно до рапорту начальника служби РАО лейтенанта ОСОБА_6 від 25.04.2023 р., зброя - автомат АК-74 за номером НОМЕР_2 , закріплений за молодшим сержантом ОСОБА_1 , згідно з відомістю закріплення зброї за підрозділом на даний час знаходиться на зберіганні на складі РАО.

У ході службового розслідування встановлено, що молодший сержант ОСОБА_1 самовільно залишив розташування військової частини 23.04.2023 р. без зброї, та станом на 05.05.2023 р. у розташуванні військової частити НОМЕР_1 відсутній.

Відповідно до акту від 05.05.2023 р., у ході службового розслідування було виявлено ознаки кримінального правопорушення з боку молодшого сержанта ОСОБА_1 бойового медика 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти ст. ст. 407, 408 КК України. Дії молодшого сержанта ОСОБА_1 знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією, що трапилась.

Згідно із довідкою № 134/счз від 05.05.2023 р., станом на 05.05.2023 р. молодший сержант ОСОБА_1 , відсутній на ППД по АДРЕСА_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №77 від 05.05.2023 р. про результати службового розслідування у Військовій частині НОМЕР_1 , молодшого сержанта ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив військову частину та відсутній тривалістю більше 10 діб. Передано матеріали до Другого слідчого відділу Територіального управління бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорськ. Про вказаний факт повідомити ІНФОРМАЦІЯ_1 , Донецьку спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері.

Відповідачем 05.05.2023 р. подано заяву про вчинення позивачем кримінального правопорушення, яку направлено Командиру А7383 (через відділення персоналу), Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому в м. Краматорськ, Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження № 0001832 від 13.06.2023 р.

Відповідно до витягу з наказу А7403 № 214 від 13.07.2023 р., молодшого сержанта ОСОБА_1 бойового медика 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти з 13.06.2023 р. звільнено з займаної посади, його військова служба призупинена, позивача виключено зі списків особового складу частини. Наказ прийнято на підставі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.06.2023 р. № 0001832.

Згідно із витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 03.07.2023 р. № 77-РС, відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", звільнено з займаної посади та призупинено військову службу молодшого сержанта ОСОБА_1 , бойового медика стрілецького взводу стрілецької роти з 13.06.2023 р.

19.04.2023 р. позивач надіслав Оперативному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_2 » рапорт про уточнення військово-облікової спеціальності та зазначив, що командування примушує його виконувати бойові завдання без будь-якої підготовки та перекваліфікації. Зазначений рапорт направлено Оперативному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що підтверджується описом вкладення та квитанцією АТ "Укрпошта".

Позивач 24.04.2023 р. направив рапорти Оперативному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в яких просив розібратися з ситуацією, що склалася стосовно проходження ним служби, проходження ВЛК та надати дозвіл на переміщення у встановленому законодавством порядку для проходження служби у Військовій частині НОМЕР_4 . Зазначені рапорти направлено Оперативному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_2 » поштою, що підтверджується описом вкладення та квитанцією АТ «Укрпошта».

09.05.2023 р. позивачем направлено рапорт Оперативному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 08.05.2024 р. з проханням повідомити про результати розгляду попередніх рапортів та надати адресу для листування Військової частини НОМЕР_1 . Зазначений рапорт направлено Оперативному командуванню « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що підтверджується описом вкладення та квитанцією АТ «Укрпошта».

Позивачем направлено рапорт від 08.05.2023 р. до ІНФОРМАЦІЯ_3 з проханням перевести його до іншої військової частини для продовження несення військової служби, посприяти розгляду його рапортів на проходження ВЛК для встановлення стану його здоров`я та переміщення в інший підрозділ. Зазначений рапорт направлено 09.05.2023 р. ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується описом вкладення та квитанцією АТ «Укрпошта».

02.06.2023 р. позивачем направлено рапорт до Міністерства оборони України з проханням встановити причини нерозгляду рапортів керівництвом Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та командування військової частини НОМЕР_1 та притягнути винних осіб до відповідальності, а також розібратись, ким видавались злочинні накази щодо примушування військовослужбовців виконувати бойові завдання без будь-якого забезпечення та хто застосовував психологічне та фізичне насилля відносно військовослужбовців НОМЕР_5 окремої бригади ТРО ЗСУ ВЧ НОМЕР_1 . Зазначений рапорт направлено Міністерству оборони України, що підтверджується описом вкладення та квитанцією АТ «Укрпошта».

09.06.2023 р. позивачем подав заяву про вчинення кримінального правопорушення командуванням ВЧ НОМЕР_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань в м. Полтава.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава від 28.06.2023 р. по справі № 554/5581/23 скаргу адвокатів позивача задоволено та зобов`язано уповноважену особу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, на внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у відповідності до вимог ст. 214 КПК України за заявою адвокатів Гур`єва А.А., Керімова А.З. від 09.06.2023 р. про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування.

Доказів внесення відомостей про кримінальне правопорушення за заявою представника позивача до Єдиного реєстру досудових розслідувань до суду не надано.

Представник позивача звернувся до відповідача з заявою від 15.02.2024 р. про надання копій наказів про призначення службового розслідування, затвердження результатів та акту службового розслідування та доданих до нього матеріалів.

За результатами розгляду вищевказаного звернення листом Військової частини від 24.02.2024 р. позивачу направлено копію наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 115А від 25.04.2023 р. про призначення службового розслідування, копію акту службового розслідування, копію наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 05.05.2023 р. № 7 про результати службового розслідування, копію витягу з наказу № 214 від 13.07.2023 р., копію витягу з наказу № 124 від 23.04.2023 р. та копію заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Не погоджуючись із наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 77 від 05.05.2023 р. «Про результати службового розслідування у військовій частині НОМЕР_1 », що стосується ОСОБА_1 , позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ обґрунтований, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб, правил внутрішнього порядку у військовій частині визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24.03.1999 р. № 548-XIV (в подальшому Статуту № 548-XIV).

Згідно із ст. 3 Статуту № 548-XIV, військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 9 Статуту № 548-XIV, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ст. 9 Статуту № 548-XIV, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до ст. ст. 26, 27 Статуту № 548-XIV, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від інших видів відповідальності за ці правопорушення.

Згідно із ст. 49 Статуту № 548-XIV, військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Спеціальним нормативним актом в сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 р. № 551-XIV, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг (в подальшому Дисциплінарний статут).

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно із ст. 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до ст. ст. 83-85 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Згідно із ч. 1 ст. 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 р. № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Пунктом 1 розділу II Порядку № 608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування. Передбачено також, що службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Пунктом 3 розділу II Порядку № 608 встановлено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Відповідно до п. 1 розділу IV Порядку № 608, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Згідно із п. 1 розділу V Порядку № 608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до п. 5 розділу V Порядку № 608, акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Пунктом 6 розділу V Порядку № 608 встановлено, що після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Згідно із пунктом 1 розділу VI Порядку № 608, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Відповідно до ст. 87 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Частиною 3 ст. 85 Дисциплінарного статуту встновлено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Згідно із абз. 2 п. 3 розділу ІІІ Порядку № 608, днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акту службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Пунктом 12 розділу ІІІ Порядку № 608 передбачено заборону проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Таким чином, службове розслідування стосовно військовослужбовця рядового складу може бути проведено на підставі наказу однією особою (в тому числі, особисто командиром (начальником), прямим командиром (начальником) або військовослужбовцем сержантського (старшинського) складу) чи у складі комісії з проведення службового розслідування.

Пунктом 3 розділу IV Порядку № 608 передбачені права військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

З метою забезпечення вказаних прав військовослужбовця п. 2 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зокрема, наділені правом: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді.

Судовим розглядом встановлено, що позивач залишив місце служби 23.04.2023 р., службове розслідування призначено наказом від 25.04.2023 р., акт службового розслідування поданий командиру військової частини 05.05.2023 р., тобто, відповідачем дотримано строки проведення службового розслідування.

Згідно із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.06.2023 р. № 0001832, відкрито кримінальне провадження відносно позивача за фактом самовільного залишення ним місця служби в умовах воєнного стану.

Як вбачається з матеріалів справи службове розслідування стосовно позивача проведено на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2023 р., відповідальним за проведення службового розслідування призначено командира батальйону з МПЗ лейтенанта ОСОБА_2 , який не є ні підлеглим позивача, ні співучасником вчиненого позивачем порушення, у зв`язку з чим, відповідно до п. 12 розд. Порядку № 608, має право проводити службове розслідування відносно позивача.

Щодо виплати позивачу грошового забезпечення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначає Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ( в подальшому Закон № 2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзац 2 частини 4статті 9 Закону № 2011-XII).

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 р. № 260 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 р. за № 745/32197 (в подальшому Порядок № 260).

Відповідно до пункту 15 розділу І «Загальні положення» Порядку № 260, грошове забезпечення не виплачується (окрім іншого) за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Таким чином, з дня самовільного залишення відповідачем військової частини, він втратив право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ відповідача обґрунтований, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню.

Доводи позивача, що відповідачем порушено його право на ознайомлення з результатами службового розслідування суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, так як у відповідача була відсутня можливість ознайомити позивача з результатами службового розслідування, оскільки це службове розслідування проводилось саме у зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 на службі з 23.04.2023 р. без поважних причин та відсутністю інформації щодо його місця знаходження.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив додаткове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 р. по справі № 520/7931/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич