Справа № 750/3751/25
Суддя: Косенко О. Д.
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/3751/25
Провадження № 2-а/750/97/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі судді Косенка О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дудки Олени Вікторівни до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника адвоката Дудки О.В. звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі відповідач 2) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності № 265 від 24.02.2025.

В обґрунтування позову посилається на те, що 20.02.2025 близько 11.00 год., перебуваючи па роботі, керуючи міським автобусом по Перемоги в м. Чернігів за участі позивача відбулося зіткнення з легковим автомобілем. На місце події було викликано працівників патрульної поліції. Після складання всіх необхідних документів, працівники поліції повідомили, що відповідно до відомостей в системі реєстрів Національної поліції України, він перебуває на обліку, як порушник законодавства про мобілізацію, відразу посадили до службового автомобіля та відвезли до ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: вул. Оборонців Чернігова, буд. 15-а. м. Чернігів.

З собою в позивача був паспорт громадянина України та водійське посвідчення, які він надавав для оформлення відповідних документів працівникам поліції для складання матеріалів про ДТП. Належний позивачу військовий квиток знаходився в салоні автобусу, який був на місці ДТП і його позивач не встиг забрати, так як працівники поліції військовий квиток не перевіряли, він його просто забув.

Надалі, в приміщенні Чернігівського обласного мобілізаційного центру за адресою: АДРЕСА_1 , представник центру повідомив, що позивачу необхідно пройти військово-лікарську комісію та попросив військово-обліковий документ. Позивач повідомив, що готовий пройти ВЛК, однак військовий квиток залишився в автобусі, так як його відразу забрали з місця ДТП і його підвезуть через деякий годин.

Не зважаючи на такі пояснення, працівник центру склав протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, в якому позивач заначив, що не може надати військовий квиток, оскільки йому не дали змоги забрати документ з автобуса, але документ привезуть. Копію протоколу не вручали, час розгляду протоколу позивач не знав.

У цей же день 20.02.2025 позивача відвезли до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , куди знайомі привезли йому військово-обліковий документ з місця ДТП. В приміщенні територіального центру позивач надав працівникам військовий квиток та отримав направлення на проходження ВЛК.

Відразу пройшов медичний огляд, що підтверджується карткою обстеження та медичного огляду, в якій зазначено дати огляду профільними лікарями, а саме: 20.02.2025, довідкою ВЛК, яка датована 20.02.2025.

Відповідно до рішення ВЛК, позивач визнаний придатним до несення служби, про що 20.02.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 полковником ОСОБА_2 зроблено відмітку у військовому квитку на сторінці № 16, з відтиском гербової печатки. Даний факт підтверджує наявність військового квитка 20.02.2025 та пред`явлення його за вимогою.

21 лютого 2025 року позивач був знятий з військового обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується записом у військовому квитку на сторінці 26, у зв`язку з зарахуванням на військову службу до ВЧ НОМЕР_1 , що підтверджується також Довідкою від 10.03.2025 за № 3843 та записами у військовому квитку на сторінці 24.

21 лютого 2025 року близько 19.00 год. позивач був доставлений до ВЧ НОМЕР_1 з дислокацією в Сновському районі Чернігівської області, де і несе службу на даний час.

07 березня 2025 року позивач з дозволу командування та за відповідним направленням приїхав до м. Чернігів за місцем мешкання та реєстрації, де 08.03.2025 у поштовій скринці виявив лист від ІНФОРМАЦІЯ_4 з постановою № 265 від 24.02.2025, відповідно до якої, начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 притягнув позивача до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. Згідно з постановою, 20.02.2025 о 14 год. 30 хвилин громадянин України ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 , не мав при собі військово-облікового документу та не пред`явив його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив абзац 1 частини 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Позивач вказує, що будь-яких повісток про розгляд адміністративної справи він не отримував, йому не була вручена копія протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, про дату та час розгляду справи він не знав, при тому, що упродовж майже двох днів (з 14.00 год. 20.02.2025 по 17.00 год. 21.02.2025) він заходився в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що було відомо представникам територіального центру комплектування, зокрема і начальнику. Вказані особи були обізнані, що позивач призваний на військову службу по мобілізації та його направлено для несення служби до ВЧ НОМЕР_1 .

Оскаржувану постанову позивач вважає протиправною та просить її скасувати.

Ухвалою суду від 21.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників, сторонам надано строк для подачі заяв по суті справи.

Відповідач 2 через систему «Електронний суд» 18.04.2025 надав відзив на позов, у якому проти його задоволення заперечив, вказавши, що 20.02.2025 уповноважений представник ТЦК та СП витребував у позивача військово - обліковий документ, у відповідності до абз. 1 ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», де зазначено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України». Позивач на таку вимогу відмовився надавати відповідний документ. З урахуванням вищевикладеного, аргументи позову є нерелевантними для вирішення справи по суті, оскільки такі аргументи жодним чином не спростовують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та наявність вини в його діях. Вина Позивача доведена. Постанова винесена законно та обґрунтовано.

Представником позивача надано відповідь на відзив, у якому вказано наступне.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У примітці до ст. 210 КУпАП зазначено, що положення ст. ст. 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Тобто, саме на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень, покладено обов`язок довести не тільки факт того, що особа вчинила таке адміністративне правопорушення, а й те, що відповідач вчиняв безпосередні дії для отримання персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Однак, відповідно до протоколу № 265 від 20.02.2025 року в графі «До протоколу додається» зазначені додатки: відеофіксація відповідного пристрою № S/N 19, облікова картка з єдиного реєстру «Оберіг». При цьому зі змісту постанови та протоколу вбачається, що особу позивача було ідентифіковано, про що свідчить наступне твердження в постанові: «Документ, що посвідчує особу паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий органом 7434. Дата видачі 04.11.2019 року».

Тобто відповідач, встановивши особу позивача, здійснив його перевірку з інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, вислухав пояснення позивача, які також зафіксовані в графі «Пояснення і зауваження щодо змісту протоколу» де зазначено - «Немає з собою військово-облікового документу тому що під час затримання поліцією, документи знаходилися в автобусі яким я керував і мені не дали змоги їх забрати» та повинен був застосувати норму закону, зазначену в примітці до ст. 210 КУпАП, однак проігнорувавши це склав відносно позивача протокол та в подальшому притягнув його до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 № 265 від 24.02.2025 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу 17 000 грн (а.с. 14).

Згідно з постановою, 20.02.2025 о 14 год. 30 хвилин громадянин України ОСОБА_1 , перебуваючи в приміщенні Чернігівського обласного мобілізаційного центру за адресою: АДРЕСА_1 , не мав при собі військово-облікового документу та не пред`явив його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив абзац 1 частини 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до протоколу № 265 від 20.02.2025 о 14 годині 30 хвилин позивач, перебуваючи в приміщенні Чернігівського обласного мобілізаційного центру не мав при собі військово-облікового документу та не пред`явив його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 37, 37 зворот).

У протоколі підписом особи, яка притягується до відповідальності засвідчено роз`яснення їй положення ст. 63 Конституції України, повідомлення про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме 11 год. 00 хв. 24.02.2025, власноручні пояснення, а також підтвердження отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення. У поясненні в протоколі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності вказав, що відносно нього відкрито кримінальне провадження, він звільнений з під варти під заставу, про що має бути інформація в базах ТЦК. Також йому необхідно зібрати всі належні документи, для чого потрібен час. Від проходження ВЛК він не відмовляється.

У графі «До протоколу додається» зазначені додатки: відеофіксація відповідного пристрою № S/N 19, облікова картка з єдиного реєстру «Оберіг».

Також судом встановлено, що відповідно до рішення ВЛК, позивач визнаний придатним до несення служби (а.с. 20), про що 20.02.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 полковником ОСОБА_2 зроблено відмітку у військовому квитку на сторінці № 16, з відтиском гербової печатки (а.с. 7-12).

21 лютого 2025 року позивач був знятий з військового обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується записом у військовому квитку на сторінці 26, у зв`язку з зарахуванням на військову службу до ВЧ НОМЕР_1 , що підтверджується також Довідкою від 10.03.2025 за № 3843 (а.с. 23) та записами у військовому квитку на сторінці 24. 21 лютого 2025 року позивач був доставлений до ВЧ НОМЕР_1 з дислокацією в Сновському районі Чернігівської області.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі Закон №3543-XII), Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 № 560 (далі - Порядок №560), Положенням про військово-лікарську експертизу у Збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 (далі - Положення).

Так, згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» закріплено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно ст. 210-1 КУпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП України передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст. ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ.

У відповідності до абз. 1 ч. 6 ст. 22 вищезазначеного закону у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України».

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, у примітці до ст. 210 КУпАП зазначено, що положення ст. ст. 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Тобто, саме на відповідача 2, як на суб`єкта владних повноважень, покладено обов`язок довести не тільки факт того, що особа вчинила таке адміністративне правопорушення, а й те, що відповідач вчиняв безпосередні дії для отримання персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Однак, відповідно до протоколу № 265 від 20.02.2025 року в графі «До протоколу додається» зазначені додатки: відеофіксація відповідного пристрою № S/N

19, облікова картка з єдиного реєстру «Оберіг». При цьому, зі змісту постанови та протоколу вбачається, що особу позивача було ідентифіковано, про що свідчить наступне твердження в постанові: «Документ, що посвідчує особу паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий органом 7434. Дата видачі 04.11.2019 року».

Тобто відповідач 2, встановивши особу позивача, здійснив його перевірку з інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, вислухав пояснення позивача, які також зафіксовані в графі «Пояснення і зауваження щодо змісту протоколу» де зазначено - «Немає з собою військово-облікового документу, тому що під час затримання поліцією, документи знаходилися в автобусі яким я керував і мені не дали змоги їх забрати» та повинен був застосувати норму закону, зазначену в примітці до ст. 210 КУпАП, однак притягнув позивача до адміністративної відповідальності.

У статті 280 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний зокрема з`ясувати чи винна особа в його вчиненні. Позивач не відмовлявся від надання військово-облікового документу, однак з огляду на те, що працівники поліції доставили його до територіального центру комплектування з місця вчинення ДТП, всі речі залишилися в автобусі, про що позивач неодноразово повідомляв та зробив відповідні записи в протоколі.

Щодо відеофіксації відмови у наданні військового квитка на відповідний пристрій, то відповідачем 2 не надано суду жодних доказів наявності такого запису.

Суд зауважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1-3 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У матеріалах справи відсутні докази, передбачені ст. 72 КАС України та ст. 251 КУпАП, на підтвердження правомірності постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача, а позивач заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення.

Частина 5 ст. 77 КАС України визначає, що якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів. Отже, відповідач 2 не виконав обов`язок доказування, який на нього покладено згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, та відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача.

В силу принципу презумпції невинуватості, який закріплений у ст. 62 Конституції України та діє в адміністративному праві, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, всі сумніви у винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, що не було зроблено відповідачами, а тому наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності не доведена. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На необхідність справедливого розгляду справ звертає увагу і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на встановлені обставини суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що Законом України 13 березня 2025 року № 4316-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення механізмів притягнення осіб до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» внесено зміни до ст. 247 КУпАП, зокрема статтю доповнено п.10, згідно з яким проходження військової служби особою, щодо якої розпочато провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, є обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення. Провадження у такій справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю. Отже, навіть за умови доведеності події та складу адміністративного правопорушення у діях позивача, провадження стосовно нього підлягало б закриттю на підставі п. 10 ст. 247 КУпАП.

Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено та заявлено до стягнення судовий збір у розмірі 1211,20 грн, які підлягають стягненню на його користь з відповідача 2 за рахунок бюджетного фінансування органу, уповноважена особа якого виносила оскаржувану постанову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 241-246, 255, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , номер реєстраційної картки платника податків НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_5 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною та скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 № 265 від 24.02.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП задовольнити.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 № 265 від 24.02.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП визнати протиправною та скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.

Стягнути на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок у відшкодування сплаченого при подачі позову судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Олег КОСЕНКО