Справа № 520/1789/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 р. Справа № 520/1789/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Дніпровської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2023, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/1789/23

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Дніпровської митниці

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпровської митниці (далі відповідач, апелянт), в якому просив визнати протиправним та скасувати Рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів №UA110130/2022/000163/1 від 30.09.2022.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 позов ФОП ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано Рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товарів №/2022/000163/1 від 30.09.2022.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 831,80 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам справи, апелянт просив суд рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що за результатами перевірки документів та відомостей, доданих позивачем до митної декларації, з урахуванням положень статті 337 Митного кодексу України (далі МК України), відповідачем було встановлено, що вони містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема: в платіжних дорученнях відсутні посилання на рахунок-фактуру, платіжні доручення не містять усіх передбачених реквізитів, вартість контакту відрізняється від фактично проведених виплат за ним, в наданих документах відсутня інформація про виробника, розбіжності у числових значеннях заявлених транспортних витрат та суми вартості цих послуг відповідно до наданих документів, відсутність документів, які підтверджують транспортні витрати, неповнота наданих митному органу документів.

На думку апелянта судом першої інстанції не було надано правової оцінки виявленим митницею розбіжностям та неповним відомостям у документах позивача, не наведено жодних обґрунтувань наведеним відповідачем аргументам, що є порушенням вимог статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до якої у мотивувальній частині рішення зазначаються докази, відхилені судом та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Мотивувальна частина рішення суду від 14.09.2023 зводиться до цитування норм Митного кодексу України та судової практики. До того ж, судом не наведено жодного висновку, зробленого за результатом досліджених доказів. Таким чином, судом не враховано вищезазначені розбіжності в поданих документах, а також те, що декларантом не подано документів, з яких можна встановити достовірність і повноту заявлених даних.

ФОП ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом, передбаченим статтею 304 КАС України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до положень частини 1 статті 308, пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено такі обставини справи.

Між Shijiazhuang Blat Industrial & Trading Co., Ltd., компанією, зареєстрованою в Китайській Народній Республіці, та ФОП ОСОБА_1 укладений контракт купівлі-продажу № 01 від 12.01.2022 (далі контракт № 1).

Відповідно до пункту 1.1. контракту № 1 продавець зобов`язується поставити позивачу продукцію, зазначену в рахунку-фактурі після 70% передоплати на розрахунковий рахунок, інші 30% повинні бути виплачені після отримання копії коносамента.

Згідно з пунктом 2.1. контракту № 1 ціни на продукцію, вказані в рахунку-фактурі, є невід`ємною частиною контракту, є твердими і незмінними до закінчення терміну дії контракту.

За змістом пунктів 3.1., 3.2. контракту № 1 поставка продукції здійснюється протягом 265 днів з дня попередньої оплати відповідно до пункту 1.1 на умовах FOB Тяньцзінь Китай (Інкотермс 2010).

Відповідно до пункту 4.4. контракту № 1 продукція продана за цим контрактом вироблена на заводах і потужностях фірми Shijiazhuang Blat Industrial & Trading Co., Ltd.

За змістом пунктом 5.3. контракту № 1 оплата за продукцію за контрактом проводиться на умовах 70% передоплати на розрахунковий рахунок, інші 30% повинні бути виплачені після отримання копії коносамента згідно з рахунком-фактурою.

04.07.2022 на виконання пункту 3.1 контракту продавець виставив позивачу до сплати рахунок-фактуру (комерційний інвойс) № ОС220112 та видав специфікацію № 01 на загальну суму 55 779,36 доларів США.

На виконання пункту 5.3 контракту № 1 позивач перерахував на рахунок продавця грошові кошти за придбаний товар у розмірі 55 779,36 доларів США:

- 19.01.2022 було перераховано 17 665,64 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті № 18 від 19.01.2022;

- 07.02.2022 - 11 777,10 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті № 19 від 07.02.2022;

- 07.07.2022 - 11 777,10 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті № 21 від 07.07.2022;

- 11.07.2022 - 14 579,52 долари США, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті № 22 від 11.07.2022.

29.09.2022 позивач подав до Дніпровської митниці митну декларацію ІМ40ДЕ №UA110130/2022/017087 (далі Митна декларація), у графі 31 якої зазначив товар, придбаний у продавця відповідно до інвойсу та специфікації.

Відповідно до граф 20, 23, 22, 42 Митної декларації загальна вартість товару складає 55 799,36 доларів США, курс валюти 36,5686 грн на 1 долар США, поставка відбувалася на умовах FOB м. Тяньцзінь, Китайська Народна Республіка.

Згідно з графою 12 Митної декларації митна вартість становить 2 350 209,47 грн.

До поданої Митної декларації на підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу позивачем було подано, зокрема, такі документи: контракт № 1, рахунок-фактуру № ОС220112 від 04.07.2022, додаткову угоду до контракту від 05.06.2022, специфікацію № 01 від 04.07.2022, пакувальний лист від 04.07.2022, платіжне доручення № 18 від 19.01.2022, платіжне доручення № 19 від 07.02.2022, платіжне доручення № 21 від 07.07.2022, платіжне доручення № 22 від 11.07.2022, коносамент №SHWS222070077 від 12.07.2022, договір транспортно-експедиторського обслуговування №03/09-20 від 03.09.2020, рахунок на оплату № 3019 від 11.07.2022, рахунок на оплату №3020 від 11.07.2022, договір про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів №020922-100 від 02.09.2022, рахунок на оплату № 974 від 23.09.2022, договір-заявку на надання транспортно-експедиційних послуг № 9 від 19.09.2022, довідку про транспортні витрати б/н від 23.09.2022, міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) б/н від 22.09.2022, сертифікат про походження товару №22С1300С0795/00017 від 28.07.2022, договір про надання послуг митного брокера № 168 від 18.07.2017, лист виробника від 04.07.2022.

За результатами розгляду поданої позивачем Митної декларації та доданих до неї документів позивачу надійшло електронне повідомлення від відповідача, в якому Дніпровська митниця, посилаючись на наявність розбіжностей у документах, які підтверджують числові значення митної вартості і на підставі яких проводився її розрахунок, та відсутність у цих документах усіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, з урахуванням частини 3 статті 53 МК України, зобов`язав ФОП ОСОБА_1 протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 2) якщо здійснювалось страхування страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 3) договір (угоду, контракт) із третіми особами, який пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 4) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 5) каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 6) копію митної декларації країни відправлення; 7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини.

На виконання вищезазначених вимог ФОП ОСОБА_1 було надіслано відповідачу лист № 3009/22-01 від 30.09.2022, до якого було додано фотокопії рахунку-фактури № 9 від 23.09.2022, виданого ФОП ОСОБА_2 , та прайс-листа до інвойса № ОС220112 від 04.07.2022. Також у листа позивачем зазначено, що інші додаткові документи будуть надані у випадку коригування митним органом митної вартості товарів за Митною декларацією.

За результатами розгляду листа № 3009/22-01 від 30.09.2022 відповідачем було надіслано електронне повідомлення № 2, в якому митний орган зазначив, що декларантом не надано документів, які б спростували розбіжності зазначені у попередньому повідомленні, а тому застосувати основний метод визначення митної вартості товарів (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) неможливо.

З огляду на це, 30.09.2022 Дніпровською митницею було прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №/2022/000163/1 (далі Рішення №/2022/000163/1), відповідно до якого застосовано другорядний (резервний) метод для визначення митної вартості товарів №№1-7, 10-12, 16, 18-23.

На підставі Рішення №/2022/000163/1 відповідачем було винесено Карту відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110130/2022/000474 (далі Картка відмови №/2022/000474), згідно з якою митна вартість товару визначена митницею за другорядним методом визначення митної вартості - 2-r - резервний метод, згідно з положеннями статті 64 МК України, та ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митним органом митній вартості товару, співставного з оцінюваним з урахуванням опису, країни походження та випущеного у вільний обіг за резервним методом визначення митної вартості для товарів: № 1 за ЕМД №/2022/144061 від 15.07.2022 на рівні 5,01 дол. США/кг, № 2 за ЕМД №/2022/845 від 26.09.2022 на рівні 6,6188 дол. США/кг, № 3 за ЕМД №/2022/308000 від 19.07.2022 на рівні 4,23 дол. США/кг, № 4 за ЕМД №/2022/308000 від 19.07.2022 на рівні 5,21 дол. США/кг, № 5 за ЕМД №/2022/144061 від 19.07.2022 на рівні 6,16 дол. США/кг, № 6 за ЕМД №/2022/308000 від 19.07.2022 на рівні 5,76 дол. США/кг, № 7 за ЕМД №/2022/308000 від 19.07.2022 на рівні 6,16 дол. США/кг, № 10 за ЕМД №/2022/63166 від 19.08.2022 на рівні 3,76 дол. США/кг, № 11 за ЕМД №/2022/25105 від 18.07.2022 на рівні 3,7704 дол. США/кг, № 12 за ЕМД №/2022/308000 від 19.07.2022 на рівні 4,21 дол. США/кг, № 16 за ЕМД №/2022/144489 від 20.07.2022 на рівні 9,2499 дол. США/кг, № 18 за ЕМД №/2022/26657 від 27.09.2022 на рівні 3,85 дол. США/кг, № 19 за ЕМД № UA100110/2022/123912 від 13.07.2022 на рівні 2,2999 дол. США/кг, № 20 за ЕМД №/2022/16758 від 23.09.2022 на рівні 2,82 дол. США/кг, № 21 за ЕМД №/2022/148599 від 13.09.2022 на рівні 2,82 дол. США/кг, № 22 за ЕМД №/2022/308000 від 19.07.2022 на рівні 5,1599 дол. США/кг, № 23 за ЕМД №/2022/310284 від 07.09.2022 на рівні 6,81 дол. США/кг.

03.10.2022 позивач для випуску придбаного товару у вільний обіг, керуючись частиною 7 статті 55 МК України та не погоджуючись із Рішенням №/2022/000163/1, подав повторно Митну декларацію ІМ40ДЕ №UA110130/2022/017271 (надалі «Митна декларація 2) та відповідно до Рішення №/2022/000163/1 сплатив грошову заставу для забезпечення сплати митних платежів (фінансову гарантію) в розмірі 383 179,61 грн.

01.12.2022 позивач направив відповідачу листа № 0112/22-01, в якому просив:

- винести письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості товару в еквіваленті станом на 29.09.2022 в розмірі 2 350 209,47 грн, визначеної ФОП ОСОБА_1 ;

- скасувати Рішення №/2022/000163/1;

- повернути ФОП ОСОБА_1 сплачену ним грошову заставу в розмірі 383 179,61 грн.

До вказаного листа були додані фотокопії платіжних доручень № 18 від 19.01.2022, № 19 від 07.02.2022, № 21 від 07.07.2022, № 22 від 11.07.2022, довідки АТ «Альфа-Банк» № 47353-151 від 28.10.2022, платіжного поручення № 255 від 12.07.2022, акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 3019 Ф від 10.09.2022 складеного між ПП «Інтервід» та позивачем, платіжного доручення № 256 від 12.07.2022, акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 3020 від 10.09.2022 складеного між ПП «Інтервід» та позивачем, платіжного доручення № 284 від 05.10.2022, акту надання послуг № 936 від 23.09.2022, складеного між ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» та позивачем, платіжного доручення № 274 від 23.09.2022, акту прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) № 11 від 04.10.2022 складеного між ФОП ОСОБА_2 та позивачем.

Листом Дніпровської митниці «Про результати розгляду звернення» № 7.5-08-01-1/15/8.19/6299 від 15.12.2022 відповідач повідомив позивачу, що підстави для розгляду питання щодо скасування прийнятого Рішення №/2022/000163/1 відсутні.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що в документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар. Зі змісту спірного Рішення № UA110130/2022/000163/1 вбачається, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за основним методом визначення митної вартості. Водночас, матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у митній декларації митна вартість товару базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, які є предметом розгляду у цій справі, регулюються Митним кодексом України.

Митний кодекс України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування, а також регулює правовідносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України.

За змістом частини 1 статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до частини 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Положеннями частини 7 статті 257 МК України встановлено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

За змістом положень частини 8 статті 257 МК України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів, зокрема митна вартість товарів та метод її визначення.

Згідно зі статтею 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За змістом частин 1, 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII та главою 8 цього Кодексу. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з частиною 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Положення частин 2, 3 статті 57 МК України передбачають, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 4 статті 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті

Відповідно до частини 5 статті 58 МК України передбачено, що ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з частиною 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

За змістом частини 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини 1 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

За змістом пункту 1 частини 4 статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Пунктами 1, 2 частини 5 статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 53 МК України у визначених цим Кодексом випадках декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. При цьому вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в статті 53 МК України заборонено.

Водночас частиною 3 статті 53 МК України передбачено, що у випадках коли документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до пункту 3 частини 5 статті 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.

За змістом статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною 6 статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач приймаючи Рішення про коригування митної вартості № UA110130/2022/000163/1 від 30.09.2022 у Картці відмови №/2022/000474 зазначив про неможливість використання обраного декларантом методу визначення митної вартості, оскільки документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, а саме:

- дати платіжних доручень №№ 18, 19 передують даті рахунку-фактури;

- в платіжних дорученнях міститься лише посилання на контракт № 1 і не міститься посилання на рахунок-фактуру;

- в платіжних дорученнях відсутні печатки та інші відмітки банку, немає відомостей про банк-кореспондент;

- загальна сума відповідно до контракту становить 80 000 доларів США, натомість загальна сума за усіма надати платіжними документам становить 55 779,36 доларів США;

- в наданих документах відсутня інформація про виробника товару;

- декларантом не надано усі документи, які підтверджують транспортні витрати;

- наданий декларантом прайс-лист не містить терміну та періоду його дії.

Щодо доводів апелянта про те, що дати платіжних доручень №№ 18, 19 передують даті рахунку-фактури, в платіжних дорученнях міститься лише посилання на контракт № 1 і не міститься посилання на рахунок-фактуру, в платіжних дорученнях відсутні печатки та інші відмітки банку, немає відомостей про банк-кореспондент, колегія суддів звертає увагу на таке.

За змістом пункту 1.1. контракту № 1 продавець зобов`язується поставити позивачу продукцію, зазначену в рахунку-фактурі після 70% передоплати на розрахунковий рахунок, інші 30% повинні бути виплачені після отримання копії коносамента.

Згідно з пунктом 5.3. контракту № 1 оплата за продукцію за контрактом проводиться на умовах 70% передоплати на розрахунковий рахунок, інші 30% повинні бути виплачені після отримання копії коносамента згідно з рахунком-фактурою.

З аналізу зазначених положень контракту вбачається, що внесенню позивачем передоплати не повинне передувати виставлення продавцем рахунку-фактури, тобто доводи апелянта про те, що дати платіжних доручень №№ 18, 19 передують даті рахунку-фактури і це впливає та митну вартість товару є необґрунтованими.

Посилання апелянта на те, що платіжних дорученнях відсутні печатки та інші відмітки банку, немає відомостей про банк-кореспондент є помилковими, оскільки в них, в графах 56 вказаний банк-кореспондент. Так само у платіжних дорученнях є підписи уповноваженої особи банку та печатки банку зверху справа та знизу зліва. При цьому в платіжних дорученнях в полі «Відмітки банку» вказано «Сальдо рахунку дозволяє провести платіж, підписи та печатки звірені», що вказує на дотримання позивачем порядку подання таких платіжних доручень до банку і банком це перевірено.

Доводи апелянта про те, що в платіжних дорученнях міститься лише посилання на контракт № 1 і не міститься посилання на рахунок-фактуру теж є необґрунтованими з огляду на таке.

В наданих позивачем платіжних дорученнях вбачається, що в графі «Призначення платежу» вказано за яким саме контрактом проводиться оплата та вказано за який товар.

Загальні вимоги Національного банку України до порядку виконання платіжних операцій в іноземній валюті або банківських металах за рахунками користувачів платіжних послуг, які відкриті в надавачів платіжних послуг з обслуговування рахунку, які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій, яка не втратила чинності після введення в дію Закону України «Про валюту і валютні операції», порядку прийняття до виконання, порядок зарахування суми коштів за платіжною операцією в іноземній валюті або банківських металах та здійснення надавачами платіжних послуг заходів щодо арешту коштів в іноземній валюті та банківських металів на рахунках користувачів, порядку виконання надавачами платіжних послуг дебетового переказу коштів в іноземній валюті або банківських металах та обов`язкові реквізити платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, вимоги щодо її оформлення встановлює Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затверджене постановою Правління Національного банку України від 28.08.2008 № 216 у редакції постанови Правління Національного банку України 25.08.2022 № 189 (далі - Порядок № 216).

Відповідно до пункту 15 Порядку № 216 платник заповнює реквізит «Призначення платежу» платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіжну операцію та документи, на підставі яких вона здійснюється. Повноту інформації забезпечує платник з урахуванням вимог законодавства України.

Із зазначеного вбачається, що чинним законодавством не встановлено обов`язку здійснювати посилання на інвойс чи проформу в банківському платіжному документі.

Тобто, сама по собі відсутність у банківських документах посилання на інвойс чи проформу, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені у постановах від 22.08.2019 у справі №810/2784/18 та від 25.05.2021 у справі № 520/10386/2020.

Щодо доводів апелянта про те, що загальна сума відповідно до контракту становить 80 000 доларів США, натомість загальна сума за усіма надати платіжними документам становить 55 779,36 доларів США, що вказує на розбіжності, колегія суддів звертає увагу на таке.

Пунктом 4 частини 2 статті 53 МК України передбачено, що одним з документів, які підтверджують митну вартість, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, якщо рахунок було сплачено.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що митне оформлення товару повинно бути здійснено як у випадку, коли оплата за договором здійснена, так і у випадку, коли не здійснена взагалі.

Таким чином, факт оплати/не оплати позивачем отриманого товару не може впливати на його митну вартість так само як й зазначення/не зазначення умов оплати в інвойсах.

З наданих позивачем платіжних доручень вбачається, що за товар було сплачено 55 779,36 доларів США. Зазначено сума кореспондується з наявним в матеріалах справи рахунком-фактурою № ОС220112 від 04.07.2022 та специфікацією № 01 від 04.07.2022, з яких вбачається, що продавцем було поставлено товар на загальну суму 55 779,36 доларів США, тобто платіжне доручення та рахунок-фактура кореспондуються між собою і містять чітку, недвозначну та зрозумілу інформацію про товар і його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Інвойс є розрахунково-платіжним документом, в якому виставляються суми до сплати покупцю, та в наданих до митного оформлення інвойсах міститься вся необхідна інформація для визначення митної вартості товару за ціною договору. Інвойс, засвідчений підписом та скріплений печаткою, є належним та допустимим засобом доказування митної вартості, якщо орган доходів та зборів не доведе, що такий інвойс отримано з порушенням закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19.

Відсутність платіжних документів про оплату поставлених товарів має наслідком відстрочку платежу та не вказує на заниження платником митної вартості товару. Подані до митного оформлення товарів інвойси є розрахунково-платіжними документами, у яких покупцю виставляються суми до сплати, а також міститься вся необхідна інформація для визначення митної вартості товару за ціною договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 815/1780/17.

Отже, із зазначеного вбачається, що наданий позивачем до митного оформлення позивачем рахунок-фактура на суму 55 779,36 доларів США повністю підтверджує митну вартість товару і доводи апелянта щодо розбіжностей в цій частині є необґрунтованими.

Щодо посилання відповідача на відсутність в документах інформації про виробника товарів, колегія суддів звертає увагу на положення пункту 4.4. контракту № 1, відповідно до якого продукція продана за цим контрактом вироблена на заводах і потужностях фірми продавця - Shijiazhuang Blat Industrial & Trading Co., Ltd. Факт того, що саме продавець за контрактом є виробником товару підтверджується пакувальним листом і прайс-листом, які міститься в матеріалах справи.

Доводи апелянта про те, що наданий позивачем прайс-лист не містить терміну та періоду його дії колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Верховний Суд у постанові від 23.10.2020 у справі № 810/690/17 зазначив, що по-перше, не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 МК України, який підтверджує митну вартість товарів, по-друге, прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по-третє, жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів. Тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.

Аналогічний за змістом висновок зазначено Верховним Судом і у постановах від 08.12.2022 у справі № 420/2792/19, від 01.03.2023 у справі № 420/18880/21.

Отже, продавець самостійно визначає ціни для своїх контрагентів, що є однією з базових основ забезпечення свободи підприємницької діяльності. Так, долучений декларантом прайс-лист оформлено саме для двосторонніх відносин між позивачем та компанією Shijiazhuang Blat Industrial & Trading Co., Ltd і нібито його недоліки в ньому, які вказані апелянтом, не можуть бути підставою для коригування митної вартості.

Доводи апелянта про те, що позивачем не було надано усіх документів, які підтверджують транспортні витрати, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем, на підтвердження транспортних витрат були надані документи:

- договір транспортно-експедиторського обслуговування №03/09-20 від 03.09.2020, укладений між ПП «Інтервід» та позивачем;

- рахунок на оплату № 3019 від 11.07.2022;

- рахунок на оплату №3020 від 11.07.2022;

- договір про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів №020922-100 від 02.09.2022, укладений між ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» та позивачем;

- рахунок на оплату № 974 від 23.09.2022;

- договір-заявку на надання транспортно-експедиційних послуг № 9 від 19.09.2022, укладений між ФОП ОСОБА_2 та позивачем;

- довідку про транспортні витрати б/н від 23.09.2022;

- рахунок-фактуру № 9 від 23.09.2022

- платіжне поручення № 255 від 12.07.2022;

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 3019 Ф від 10.09.2022, складений між ПП «Інтервід» та позивачем;

- платіжне доручення № 256 від 12.07.2022;

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 3020 від 10.09.2022, складений між ПП «Інтервід» та позивачем;

- платіжне доручення № 284 від 05.10.2022;

- акт надання послуг № 936 від 23.09.2022, складений між ТОВ «Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді» та позивачем;

- платіжне доручення № 274 від 23.09.2022;

- акт прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) № 11 від 04.10.2022, складений між ФОП ОСОБА_2 та позивачем.

Доводи апелянта про те, що у розрахунку відсутні відомості щодо експедиторських витрат спростовуються матеріалами справи, зокрема, актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 3020 від 10.09.2022, відповідно до якого позивачем було сплачено винагороду експедитору.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність фактичних розрахунків (перерахування коштів) станом на дату подання митної декларації належить до питання виконання господарських зобов`язань між сторонами договору виконавцем та замовником і не впливає на розмір митної вартості оцінюваного товару при фактичному наданні відповідних послуг.

Посилання апелянта на відсутність актів виконаних робіт та заявок на перевезення колегія суддів також відхиляє з вищезазначених підстав.

Посилання апелянта на те, що довідка про транспортні витрати б/н від 23.09.2022 не є бухгалтерським документом, а тому не підтверджує відповідні витрати колегія суддів відхиляє з огляду на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14, згідно з якою якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким(-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується положеннями статті 322 КАС України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням «Серявін та інші проти України», та пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Положеннями пункту 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів передбачено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначене, дослідивши фактичні обставини та питання права, які лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Згідно з частинами 1-3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки судом було правильно встановлено всі обставини справи, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 по справі № 520/1789/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін