Справа № 280/7801/24
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2025-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 травня 2025 року м. Дніпросправа № 280/7801/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Юрко І.В., Білак С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.10.2024 в адміністративній справі №280/7801/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якій позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення №8922409/830 від 24.01.2024 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 21.01.2014 по 29.02.2020;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області провести коригування облікових показників інтегрованої картки платника податку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з урахуванням висновків, що викладені в рішеннях Запорізького адміністративного суду у справі №280/6064/19 та у справі №280/4073/20 та виключення заборгованості у розмірі 27242,86 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.10.2024 в адміністративній справі №280/7801/24 позов задоволено частково.

Головне управління ДПС у Запорізькій області, не погодившись з рішенням суду подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець 12.08.2008 Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, номер запису 2 045591.

12.09.2019 внесено запис про припинення підприємницької діяльності.

24.01.2024 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 8922409/830, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 147,96 грн. за період з 21.01.2014 по 01.01.2015, штраф у розмірі 2036,59 за період 01.01.2015 по 29.02.2020 та нараховано пеню у розмірі 23641,27 грн. Всього 25825,82 грн.

Вважаючи зазначене рішення протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою із вимогою про його скасування.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон №2464- VI).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; а недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 2 Закону №2464-VI, дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Приписами п.2, 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI (у редакції, що діяла до 01.01.2017) було визначено, що єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в ГУ ДПС у Запорізькій області, Олександрівському управлінні у м. Запоріжжя, Олександрівська ДПІ (Шевченківський район), як діюча фізична особа-підприємець з 01.01.2012 по 30.06.2016 на спрощеній системі оподаткування, з 01.07.2016 на загальній системі оподаткування.

На підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв`язку із проведенням адміністративної реформи від 04.07.2013 № 404-VII» Пенсійним фондом України до Міністерства доходів і зборів України 01.10.2013 передано картки особових рахунків юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зокрема і ОСОБА_1 .

Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону №2464-VI, що діють з 01.01.2017, зокрема, щодо обов`язковості визначення бази нарахування ЄВ у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи - підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно п.2 ч. 1 ст.7 Закону № 2464-VI разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Платники єдиного внеску, зазначені у п.п. 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз. 3 п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Згідно з ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову політику і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. (частина десята статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум. (пункт 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Отже, контролюючий орган має право нараховувати платнику пеню за кожний день прострочення платежу, а також застосовувати до нього штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

У постанові від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічну правову позицію Верховний Суд висловив і у постановах від 23.01.2020 №480/4656/18, від 19.05.2020 у справі №560/1959/19.

Колегія суддів враховує, що відповідачем не надано та матеріали справи не містять доказів, що позивач у період з 21.01.2014 по 29.02.2020 фактично здійснювала підприємницьку діяльність та отримувала доходи від неї.

При цьому, матеріали справи містять довідку Пенсійного фонду України форми ОК-5, відповідно до якої за позивача єдиний соціальний внесок за період з 21.01.2014 по 29.02.2020 включно сплачував АТ Українська залізниця Регіональна філія Придніпровська залізниця.

Крім того, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20.03.2020 по справі № 280/6064/19 визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Запорізької області №Ф-377 У від 16.11.2018 в частині сплати боргу (недоїмки) в сумі 17 670,18 грн. за період з 2016 3 квартал 2018 року.

Як вбачається з листа Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.02.2024 № 23418/6 в межах виконавчого провадження № 58890869 з позивача було примусово стягнуто 17023 грн. Це підтверджується і наданими позивачем до матеріалів справи платіжними дорученнями.

Окрім того, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31.08.2020 по справі № 280/4073/20 визнано протиправною та скасовано Вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу №Ф-377У від 20.08.2019, якою від ОСОБА_1 вимагалось сплатити борг з недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 7965,54 грн., який виник станом на 05.12.2019 відповідно до ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Таким чином обставини працевлаштування позивача у спірний період були підтверджені рішеннями Запорізького окружного адміністративного суду по вищевказаних справах та підтверджено відсутність обов`язку ОСОБА_1 сплачувати єдиний внесок.

З урахуванням того, що нараховуючи штрафні санкції та пеню за період з 21.01.2014 по 29.02.2020 контролюючий орган не врахував наведені обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДПС у Запорізькій області від 24.01.2024 № 8922409/830 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені на несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в повному обсязі як такого, що прийнято необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Стосовно зобов`язання відповідача здійснити коригування відомостей в картці платника шляхом виключення з неї відомостей про наявність у позивача штрафу та пені в розмірі 25825,82 грн., то в цій частині колегія суддів виходить з наступного.

Процедура проведення коригувань визначена у розділі V Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 13.01.2015 №4 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 15 грудня 2020 року №773), який визначає порядок заповнення і подання до органів ДПС (далі - податкові органи) Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) платниками єдиного внеску, визначеними пунктами 1, 16 частини першої статті 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон), відповідно до вимог статті 51 глави 2, підпункту 70.16.1 пункту 70.16 статті 70 глави 6 розділу II, підпункту 170.4.2 пункту 170.4 статті 170 та підпункту б пункту 176.2 статті 176 розділу IV, підпункту 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України (далі - Кодекс) та пункту 4 частини другої статті 6 Закону (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1 розділу V Порядку, коригування поданого і прийнятого Розрахунків проводяться на підставі самостійно виявлених платником помилок, а також на підставі повідомлень про помилки, виявлені контролюючим органом.

Згідно пункту 2 розділу V Порядку, поданим і прийнятим до граничного строку подання вважається Розрахунок, який прийнятий контролюючим органом та пройшов всі контролі, у тому числі під час завантаження до Реєстру страхувальників та до Реєстру застрахованих осіб, залишається чинним під час прийняття контролюючим органом наступного Розрахунку за такий звітний (податковий) період.

На підставі такого Розрахунку здійснюється коригування необхідних реквізитів та показників як у межах звітного (податкового) періоду, так і поза його межами.

Розрахунок, сформований для виправлення помилок за звітний (податковий) та за попередній періоди, не має містити інших додатків крім тих, у яких проводиться коригування.

Пунктами 3, 4 розділу V Порядку передбачено, що у разі необхідності проведення коригувань Розрахунку з типом Звітний до закінчення строку його подання подається Розрахунок з типом Звітний новий. У разі необхідності проведення коригувань Розрахунку з типом Звітний новий до закінчення строку його подання подається Розрахунок з типом Звітний новий.

Відповідно до пункту 5 розділу V Порядку, розрахунок з типом Уточнюючий подається після закінчення строку подання розрахунку з типом Звітний та/або Звітний новий. Уточнюючий Розрахунок може подаватися як за звітний період, так і за попередні періоди.

Отже, вищенаведеними приписами Порядку передбачено, що у разі необхідності проведення коригувань Розрахунку з типом Звітний до закінчення строку його подання подається Розрахунок з типом Звітний новий, а після закінчення строку його подання подається Розрахунок з типом Уточнюючий.

При цьому, пунктом 6 розділу V Порядку визначено, що порядок заповнення Звітного нового та Уточнюючого Розрахунків при коригуванні сум податку на доходи фізичних осіб, військового збору є однаковим. Розрахунки Звітний новий та Уточнюючий подаються на підставі інформації з раніше поданих Розрахунків і містять інформацію лише за рядками з реквізитами або сумами нарахованого податку на доходи фізичних осіб, військового збору, які уточнюються. Для заповнення також використовується інформація з повідомлень про виявлені помилки, які відправляються контролюючими органами до платника.

Отже, нормами Розділу 5 Порядку №4 передбачено подання уточнюючих відомостей виключно щодо сум нарахованого доходу та зобов`язань з єдиного внеску. При цьому, не передбачено можливості коригування платником самостійно обчисленої пені відповідно до ст.25 Закону №2464.

Оскільки, відповідачем помилково нараховані штраф та пеня в розмірі 25825,82 грн., і винесені судом рішення не призвели до її зменшення, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити коригування відомостей в картці платника шляхом виключення з неї відомостей про наявність у позивача штрафу та пені в розмірі 25825,82 грн.

У відповідності до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з вимогами статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, позивачем не зазначено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.10.2024 в адміністративній справі №280/7801/24, - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.10.2024 в адміністративній справі №280/7801/24, - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, встановлених цим пунктом.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак