Справа № 320/9148/24
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/9148/24
05 травня 2025 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді Оксененка О.М.,
суддів: Ганечко О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «Авентин» про прийняття додаткового судового рішення у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «Авентин» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, Державної податкової служби України про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «НВП «Авентин» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у місті Києві, Державної податкової служби України, в якому просило:
- визнати протиправними та скасувати Рішення комісії Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 04.01.2024 №10314052/44486477, №10314054/44486477, №10314053/44486477, №10314055/44486477 від 05.01.2024 №10322237/44486477, №10322234/44486477, №10322235/44486477, №10322233/44486477, №10322236/44486477, №10322228/44486477, №10322231/44486477, №10322230/44486477, №10322227/44486477, №10322229/44486477, №10322232/44486477, від 11.01.2024 №10350507/44486477, №10350497/44486477, №10350492/44486477, №10350508/44486477, №10350506/44486477, №10350504/44486477, №10350505/44486477, №10350503/44486477, №10350502/44486477, №10350498/44486477, №10350493/44486477, №10350499/44486477, №10350494/44486477, №10350501/44486477, №10350482/44486477, №10350480/44486477, №10350481/44486477, №10350495/44486477, №10350496/44486477, №10350484/44486477, №10350488/44486477, №10350500/44486477, №10350486/44486477, №10350490/44486477, №10350491/44486477, №10350485/44486477, від 12.01.2024 № 10360090/44486477, №10360095/44486477, №10360087/44486477, №10360091/44486477, №10360092/44486477, №10360093/44486477, №10360094/44486477, №10360089/44486477, №10360088/44486477, від 15.01.2024 №10366578/44486477, від 17.01.2024 №10382403/44486477, №10382404/44486477, №10382405/44486477, №10382406/44486477, від 18.01.2024 №10390907/44486477, №10390911/44486477, №10390908/44486477, №10390917/44486477, №10390906/44486477, №10390909/44486477, № 10390910/44486477, №10390914/44486477, №10390918/44486477, №10390913/44486477, №10390916/44486477, №10390912/44486477, №10390915/44486477, від 22.01.2024 №10412493/44486477, №10412494/44486477, №10412496/44486477, №10412499/44486477, № 0412498/44486477, №10412500/44486477, №10412495/44486477, №10412503/44486477, від 23.01.2024 №10420841/44486477, №10420837/44486477, №10420840/44486477, №10420836/44486477, від 24.01.2024 №10434994/44486477, №10434997/44486477, №10434996/44486477, №10434987/44486477, №10434995/44486477, № 10434993/44486477, №10434986/44486477, №10434989/44486477, №10434988/44486477, №10434990/44486477, №10434992/44486477, №10434985/44486477, №10434991/44486477;
- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних складену Товариством з обмеженою відповідальністю «НВП «Авентин» № 2 від 25.01.2023, № 7 від 28.02.2023, № 1 від 31.01.2023, розрахунок коригування № 9 від 16.01.2023 до податкової накладної № 1 від 15.11.2022, податкову накладну № 3 від 19.01.2023, № 6 від 31.01.2023, № 2 від 31.01.2023, № 3 від 31.01.2023, № 4 від 30.01.2023, розрахунок коригування № 8 від 31.01.2023 до податкової накладної № 1 від 20.12.2022, розрахунок коригування № 10 від 31.01.2023 до податкової накладної № 2 від 22.12.2022, розрахунок коригування № 11 від 31.01.2023 до податкової накладної № 4 від 23.12.2022, розрахунок коригування № 12 від 31.01.2023 до податкової накладної №2 від 05.01.2023, розрахунок коригування № 13 від 31.01.2023 до податкової накладної № 1 від 12.01.2023, розрахунок коригування № 14 від 31.01.2023 до податкової накладної № 3 від 13.01.2023, податкові накладні № 2 від 01.02.2023, № 3 від 24.02.2023, № 4 від 27.02.2023, № 1 від 01.02.2023, № 1 від 03.02.2023, № 3 від 13.02.2023, № 2 від 08.02.2023, № 3 від 27.02.2023, № 1 від 14.02.2023, № 4 від 14.02.2023, № 1 від 15.02.2023, № 2 від 17.02.2023, № 3 від 21.02.2023, № 2 від 22.02.2023, № 3 від 23.02.2023, № 21 від 28.02.2023, № 4 від 23.02.2023, № 4 від 24.02.2023, № 19 від 28.02.2023, № 1 від 02.03.2023, № 1 від 07.03.2023, № 6 від 14.02.2023 та № 5 від 27.02.2023, № 11 від 28.02.2023 та № 12 від 28.02.2023, № 2 від 28.02.2023, № 1 від 22.02.2023, № 2 від 27.02.2023, № 16 від 28.02.2023, № 4 від 20.02.2023, № 3 від 14.02.2023, № 6 від 27.02.2023, № 2 від 06.02.2023, № 2 від 09.02.2023, № 2 від 14.02.2023, № 2 від 10.02.2023, № 1 від 16.02.2023, № 1 від 21.02.2023, № 2 від 23.02.2023, № 3 від 03.02.2023, № 4 від 13.02.2023, № 13 від 28.02.2023, № 14 від 28.02.2023, № 1 від 06.02.2023, № 2 від 20.02.2023, № 6 від 13.02.2023, № 4 від 06.03.2023, № 3 від 10.02.2023, розрахунок коригування № 7 від 13.02.2023 до податкової накладної № 5 від 29.11.2022, розрахунок коригування № 8 від 13.02.2023 до податкової накладної № 4 від 18.11.2022, податкові накладні № 18 від 28.02.2023, № 3 від 07.03.2023, № 1 від 23.02.2023, № 5 від 28.02.2023, № 2 від 24.02.2023, № 3 від 28.02.2023, № 3 від 06.03.2023, № 4 від 23.03.2023, № 5 від 23.03.2023, № 6 від 20.03.2023, № 5 від 02.03.2023, № 2 від 09.03.2023, № 2 від 16.02.2023, № 7 від 20.03.2023, № 4 від 24.01.2023, розрахунок коригування № 1 від 30.01.2023 до податкової накладної № 4 від 22.12.2022, податкові накладні № 17 від 28.02.2023, № 4 від 20.03.2023, розрахунок коригування № 1 від 27.02.2023 до податкової накладної № 1 від 02.01.2023, податкові накладні № 6 від 28.02.2023, № 1 від 13.03.2023, № 5 від 14.03.2023, № 1 від 27.03.2023, № 2 від 20.03.2023, № 1 від 22.03.2023, № 2 від 28.03.2023, № 2 від 27.03.2023, № 3 від 20.03.2023, № 3 від 24.03.2023, № 8 від 24.03.2023, № 2 від 03.05.2023, датами їх фактичного отримання.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби у місті Києві, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишено без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року залишено без змін.

18 квітня 2025 року від позивача на адресу суду апеляційної інстанції надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат у сумі 144000 грн.

Розглянувши вказану заяву щодо розподілу судових витрат, колегія суддів приходить до висновку про часткову обгрунтованість такої заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відтак, з аналізу змісту вказаної статті вбачається, що додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Згідно з положеннями статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Аналіз вимог статті 134 КАС України дає підстави для висновку, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно із частиною дев`ятою статті 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз положень процесуального законодавства, якими врегульовано питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі статтею 13 Закону №5076-VI адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Як свідчать матеріали справи, що між позивачем та Адвокатським бюро Євгена Симбірцева в особі адвоката Євгена Симбірцева (надалі-адвокат) з однієї сторони та ТОВ «НВП «Авентин» (далі-клієнт) укладено 29 січня 2024 року Договір №29/01 про надання правничої допомоги.

Пунктом 1 Договору визначено, що Клієнт доручає, а Бюро приймає на себе зобов`язання надавати необхідну послугу з правової допомоги - захисту, надання іншої правової допомоги та представництво інтересів Клієнта щодо скасування рішень комісії регіонального рівня ГУ ДПС у м.Києві про відмову у реєстрації податкових накладних та зобов`язань ДПС України їх зареєструвати.

Пунктом 5 Договору визначено, що за надання правової допомоги за цим договором Клієнт сплачує Адвокатському бюро суму адвокатського гонорару за оскарження кожного окремого рішення комісії регіонального рівня ГУ ДПС у м.Києві про відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних у розмірі 1 500,00 (одна тисяча п`ятсот) грн. в строк протягом 10 робочих днів з дня підписання акту прийняття виконаних послуг за результатами розгляду справи про оскарження рішення рішень комісії регіонального рівня ГУ ДПС у м. Києві.

У свою чергу, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 144000 грн позивачем додано до матеріалів справи: акт про надання правової допомоги від 17.04.2025 № 2.

У відповідності до вканого Акту адвокатом було надано наступні послуги:

- оформлення та подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу - 4 години;

- офомлення та подання до суду апеляційної інстанції заяви про прискорення розгляду заяви у справі - 1,5 години;

- підготовка та направлення до суду першої та апеляційної інстанцій заяв про винесення додаткових судових рішень - 3 години.

У той же час, колегія суддів зауважує, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного положення законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом у постанові від 25 лютого 2020 року у справі № 813/1966/18.

Разом з тим, доказів неспівмірності таких витрат відповідачами до суду апеляційної інстанції подано не було, як і не було заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату послуг правничої допомоги адвоката.

У той же час, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Так, Верховний Суд у постанові від 01 вересня 2022 року у справі №640/16093/21 вказав, що в будь-якому випадку, суд зобов`язаний перевірити докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартість, з огляду на положення частини четвертої статті 134 КАС України згідно якої для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

До того ж, колегія суддів враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», у справі «East/West Alliance Limited» проти України» та «Ботацці проти Італії» (заява № 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 частини першої ст.1 Закону №5076-VI).

При цьому, відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування в кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адмінвідповідальності під час розгляду справи про адмінправопорушення; надання правової допомоги свідку в кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адмінправопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача в кримінальному провадженні; представництво інтересів фіз- і юросіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших держорганах, перед фіз- та юрособами; представництво інтересів фіз- і юросіб, держави, органів держвлади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо іншого не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Слід зазначити, що представником позивача не доведено суду, яким чином зазначена послуга як направлення до суду першої та апеляційної інстанції заяв про ухвалення додаткового рішення у справі № 320/9148/24 мала вплив на хід розгляду справи в частині надання професійної правничої допомоги позивачеві.

При цьому, слід відмітити, що вид правової допомоги як направлення заяви про винесення додаткового судового рішення до суду першої інстанції не стосується понесених витрат на професійну правничу допомогу саме в суді апеляційної інстанції.

Щодо таких послуг як оформлення та подання до суду апеляційної інстанції заяви про прискорення розгляду заяви у справі колегія суддів зауважує, що складення такої заяви не потребує спеціальних професійних навичок та надмірних витрат у часі.

До того ж, представником позивача жодним чином не було обгрунтовано доцільність та необхідність направлення до суду апеляційної інстанції вказаної заяви, з огляду на положення частини першої статті 309 КАС Українни, відповідно до яких апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, що у даному випадку було дотримано Шостим апеляційним адміністративним судом.

З огляду на вищевказане, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 144 000,00 грн., понесені в суді апеляційної інстанції є безперечно не співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг відповідачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), виходячи з того, що даний спір є справою незначної складності, предмет доказування об`єктивно не вимагав вжиття значних зусиль для з`ясування справжніх обставин фактичної дійсності, вивчення змісту належних норм права, спростування мотивів суб`єкта владних повноважень, а написання відзиву на апеляційну скаргу не потребувало витрати значного обсягу часу, з огляду на цитування у ньому положень позовної заяви.

Верховним Судом у додатковій постанові від 08 березня 2023 року у справі №873/52/22 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом та значимості таких дій у справі, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу лише на суму 10000 грн, є документально підтвердженими, та є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді апеляційної інстанції, що відповідає критерію реальності таких витрат.

З огляду на вказане, оцінюючи заявлені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до переконання, що вказані витрати на правничу допомогу лише у розмірі 10000 грн підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві.

Керуючись ст. ст. 139, 243, 252, 322, 328, 329 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «Авентин» про розподіл судових витрат - задовольнити частково.

Прийняти додаткову постанову, якою вирішити питання про розподіл судових витрат.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «Авентин» (), за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (), витрати на правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 10000 грн. (десять тисяч гривень) 00 коп.

В іншій частині заяви про розподіл судових витрат - відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко