Справа № 520/32086/24
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 року № 520/32086/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітов О.М. розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справ за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа: Пенсійний фонд України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23,м. Черкаси, Черкаська обл., Черкаський р-н,18002, ), Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під.3, пов.2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, ), третя особа: Пенсійний фонд України (вул. Бастіонна, буд. 9, м. Київ, 01601, ), в якому просять суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Черкаській області від 04.10.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Черкаській області та ГУ ПФУ в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії від 27.09.2024 року та призначити ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 27.09.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення ГУ ПФУ в Черкаській області від 04.10.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV є протиправним, таким що не відповідає чинному законодавству, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачам, що підтверджується Довідками про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідачів.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, на адресу суду, відзив на позовну заяву не надано.

Суддя у період з 23.12.2024 по 15.01.2025 перебував у відпустці.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

27 вересня 2024 року позивач звернулась до територіального органу ПФУ в Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

За принципом екстериторіальності вказану заяву розглянуто ГУ ПФУ в Черкаській області, та за результатами розгляду прийнято рішення від 04.10.2024 року, яке було направлено позивачу додатком до листа ГУ ПФУ в Харківській області від 11.10.2024.

Зі змісту рішення вбачається, що позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, а саме: 55 років. Рішення вмотивоване тим, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, пенсія за віком на пільгових умовах призначаються працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Зазначено, що страховий стаж становить 27 років 8 місяці 9 днів. Пільговий стаж становить 13 років 9 місяців 20 днів. До страхового стажу не зараховано: період роботи з 04.09.1989 по 31.08.1991 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки запис про звільнення з роботи містить розбіжність, та період з 15.07.1992 по 01.08.1994, оскільки дата звільнення не відповідає наказу про звільнення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України).

На час звернення із відповідною заявою до відповідача щодо призначення пенсії на пільгових умовах чинними є Закон № 1058-IV і Закон України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII), які регулюють одні і ті ж правовідносини.

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

09 липня 2003 року ухвалено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 03.10.2017 Верховною Радою України було ухвалено Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XIV-1, який передусім, у контексті предмету спору, містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту на пільгових умовах пенсія за віком призначається: … працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Також зазначена норма передбачає зміст ідентичний пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» щодо підвищення на 5 років стажу роботи, який дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.

За конституційним поданням народних депутатів України Закон України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» перевірявся на відповідність Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі 1- 5/2018(746/15) (далі Рішення № 1-р/2020) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.111991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20, зазначила наступне:

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV».

Датою народження позивачки є 10.12.1972, відтак, станом на час подання заяви (27.09.2024) про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 їй виповнилося 51 рік.

За таких обставин, враховуючи сформовану судову практику, доводи відповідача про те, що заявниця не досягла віку, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників не можна визнати обґрунтованими.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема у постанові від 02.06.2023 року у справі № 160/13468/20.

Статтею 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списком № 2 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, відповідно до трудової книжки від 04.09.1989 серії НОМЕР_3 позивачка працювала:

- у період з 04.09.1989 по 31.08.1991 на посаді санітарки мийниці аптеки № 8 (1 рік 11 місяців 28 днів);

- у період з 01.09.1991 по 30.06.1992 проходила навчання у групі кондитерів (10 місяців);

- у період з 15.07.1992 по 01.08.1994 на посаді кондитера 3 розряду кондитерського цеху магазину № 31 «Універсам» (2 роки 18 днів);

- у період з 03.03.1997 по 01.05.1997 на посаді кондитера кондитерського цеху (1 місяць 29 днів);

- у період з 14.01.1998 по 01.03.1999 на посаді укладальниці ТОВК «Вента» (1 рік 1 місяць 16 днів):

- у період з 23.04.2001 по 17.01.2002 отримувала допомогу по безробіттю відповідно до ст. 23 п. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (8 місяців 26 днів);

- у період з 15.05.2002 по 30.08.2002 на посаді повара в дитячому оздоровчому містечку Харківського машинобудівельного заводу «ФЕД» (3 місяці 16 днів);

- у період з 04.09.2002 по 13.11.2002 на посаді повара у структурному підрозділі ПТУ № 33 санаторій профілакторій «Смена» (2 місяці 10днів);

- у період з 02.12.2002 по 24.05.2017 на посаді молодшої медичної сестри лабораторії радіонуклідної діагностики у шкідливих умовах праці по списку №1 (1994) розділ ХІХ п.541 в Інституті охорони здоров`я академії медичних наук України (21 рік 10 місяців 16 днів);

- у період з 25.05.2017 по 17.10.2024 на посаді молодшої медичної сестри (санітарки- буфетниці) відділення дитячої клініки Державної установи «Інститут охорони здоров`я дітей та підлітків Національної академії медичних наук».

Суд зауважує, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірні період, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

Разом з тим, доказів які б спростовували спірний період трудової діяльності позивача відповідач не надав.

У даному випадку слід застосувати правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 06 квітня 2022 року у справі № 607/7638/17, який полягає у наступному.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а та від 10 грудня 2020 року у справі №195/851/17 (2-а/195/161/17).

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено у тексті оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Черкаській області, страховий стаж заявниці становить 27 років 8 місяці 9 днів. Пільговий стаж роботи по Списку № 2 становить 13 років 9 місяців 20 днів. Вік заявниці становить 51 рік 9 місяців 17 днів.

Таким чином, станом на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 заявниця досягла 50 років, має стаж роботи не менше 25 років, не менше 10 років на зазначених роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, що надає позивачці право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону№ 1788-XII.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Черкаській області від 04.10.2024 про відмову в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо повторного розгляду заяви позивача ГУ ПФУ в Черкаській області, суд зазначає таке.

Прийняття рішення про призначення пенсії на пільгових умовах належить до повноважень відповідача.

Відповідно до Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням варто розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Pedersen and Baadsgaard проти Данії» від 17.12.2004, № 49017/99 зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, що їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Під дискреційним повноваженням варто розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення у межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відтак суд, дійшов висновку, що повторний розгляд заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 та додані до неї документи, з урахуванням висновків суду, є ефективним засобом захисту прав позивача.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23,м. Черкаси, Черкаська обл., Черкаський р-н,18002, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під.3, пов.2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, ), третя особа: Пенсійний фонд України (вул. Бастіонна, буд. 9, м. Київ, 01601, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Черкаській області від 04.10.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV.

Зобов`язати ГУ ПФУ в Черкаській області та ГУ ПФУ в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії від 27.09.2024, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тітов О.М.