Справа № 460/15830/24
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2025-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 травня 2025 року м. Рівне №460/15830/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

доГоловного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі по тексту відповідач), за змістом якої він просив суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 05.11.2024 №28, яким позивачу відмовлено у призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи із 29.10.2024;

зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи із 29.10.2024, зарахувавши до його загального страхового стажу період роботи з 01.04.1995 по 01.02.1999, з 17.03.1999 по 26.12.2011, з 11.01.2012 по 09.01.2013, з 01.06.2014 по 29.01.2021;

визнати протиправною відмову відповідача у зарахуванні заробітної плати позивачу при обчисленні розміру його пенсії на підставі довідок: від 26.12.2011 №348, виданої ЗАО «Актифф» (за період з березня 1999 року по грудень 2011 року); від 29.01.2021 №б/н (за період з червня 2014 року по січень 2021 року), виданих ООО «Оптима Классик»;

зобов`язати відповідача обчислювати починаючи з 29.10.2024 пенсію за віком позивачу з урахуванням заробітної плати, відображеної у довідках: від 26.12.2011 №348, виданої ЗАО «Актифф» (за період з березня 1999 року по грудень 2011 року); від 29.01.2021 №б/н, виданих ООО «Оптима Классик» (за період з червня 2014 року по січень 2021 року).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач 29.10.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою встановленого зразка про призначення йому пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», надавши для цього усі визначені законодавством документи як про стаж, так і про заробітну плату для обчислення розміру пенсійної виплати. За принципом екстериторіальності, надані ОСОБА_1 документи передані для розгляду та прийняття рішення про призначення/відмову в призначенні пенсії Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області. Проте, 05.11.2024 відповідач прийняв рішення №28 «про відмову у призначенні пенсії за віком» з тих підстав, що у нього відсутній необхідний мінімальний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для призначення пенсії не менше 31 рік. При цьому, вирішуючи питання про наявність підстав для призначення пенсії відповідач не зарахував періоди роботи позивача за межами України в російській федерації з 01.04.1995 по 01.02.1999, з 17.03.1999 по 26.12.2011, з 11.01.2012 по 09.01.2013, з 01.06.2014 по 29.01.2021 у зв`язку з відсутністю доказів про сплату внесків до пенсійного фонду російської федерації та припинення участі держави-агресора в угоді про гарантії прав громадян учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Відтак, відповідач дійшов висновку, що загальний страховий стаж позивача складає 13 років 2 місяці 26 днів. Відсутність загального страхового стажу не менше 31 року було єдиною підставою у відповідача для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком. Також позивач повідомив, що відповідач листом від 11.12.2024 №0600-0305-8/153799 на адвокатський запит представника позивача вказав на неможливість врахування при обчисленні розміру пенсії позивача заробітної плати, отриманої ним впродовж періоду роботи за межами України в російській федерації у спірний період, у зв`язку з тим, що З 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі-Угода), а 19.06.2023 Угода припинила свою дію для України.

Ухвалою від 06.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено відповідачу строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.

Відповідач позовних вимог не визнав, подавши відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень повідомив суду, що згідно з ч. 1 статті 26 Закону №1058 право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року не менше 24 років, після досягнення віку 65 років не менше 15 років. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до 01.01.2004, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, на підставі документів, визначених Порядком № 637, зокрема, трудової книжки.

Повідомив, що правовідносини у галузі пенсійного забезпечення між Україною та 10 країнами Співдружності Незалежних Держав, у тому числі з російською федерацією, здійснювались на підставі Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Однак, 02 грудня 2022 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення». 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01 грудня 2022 року №2783-ІХ.

Згідно з положеннями статті 13 названої Конвенції документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. Отже з 23 грудня 2022 року дія Конвенції про правову допомогу у правовідносинах з російською федерацією не застосовується. Пенсії громадянам, які проживали / працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Також відповідач зазначив, що за результатами розгляду документів до страхового стажу позивача не зараховано: період роботи з 01.04.1995 по 01.02.1999, з 11.01.2012 по 09.01.2013, з 01.06.2014 по 29.01.2021 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.09.1986 та з 17.03.1999 26.12.2011 згідно довідки №348 від 26.12.2011, оскільки це робота в російській федерації. За даними реєстру застрахованих осіб зараховано всі періоди трудової діяльності. Страховий стаж особи становить 13 років 02 місяці 26 днів, що недостатньо для призначення пенсії. Позивач матиме право на пенсійну виплату при набутті необхідного страхового стажу.

З цих підстав відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60 річного віку 29.10.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою встановленого зразка про призначення йому пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності (випадковості) структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішенням від 05.11.2024 № 28 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що страховий стаж позивача становить 13 років 2 місяці 26 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи в російській федерації з 01.04.1995 по 01.02.1999, з 17.03.1999 по 26.12.2011, з 11.01.2012 по 09.01.2013, з 01.06.2014 по 29.01.2021. Відтак, за наданими документами право на призначення пенсії за віком ОСОБА_1 не має, оскільки відсутній страховий стаж 31 рік.

Окрім цього, листом відповідача від 11.12.2024 №0600-0305-8/153799 на адвокатський запит представника позивача вказав на неможливість врахування при обчисленні розміру пенсії позивача заробітної плати, отриманої ним впродовж періоду роботи за межами України в російській федерації з березня 1999 року по грудень 2011 року та з червня 2014 року по січень 2021 року, у зв`язку з тим, що З 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі-Угода), а 19.06.2023 Угода припинила свою дію для України.

Вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року

Відтак, суд вважає, що враховуючи досягнення позивачем віку 60 років 01.07.2024, мінімальний страховий стаж роботи для призначення пенсії ОСОБА_1 склав 31 рік.

Оскарженим рішенням про відмову у призначенні позивачу пенсії від 05.11.2024 повідомлено, що загальний страховий стаж позивача склав 13 років 2 місяці 26 днів.

Водночас, відповідач не враховував період роботи позивача за межами України в російській федерації з 01.04.1995 по 01.02.1999, з 17.03.1999 по 26.12.2011, з 11.01.2012 по 09.01.2013, з 01.06.2014 по 29.01.2021, що складає 24 роки 9 місяців 29 днів, у зв`язку з відсутністю доказів про сплату внесків до пенсійного фонду російської федерації та виходу держави-агресора із Угоди про пенсійне забезпечення.

Оцінюючи такі доводи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з вимогами ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Записами трудової книжки позивача Серія НОМЕР_2 , дата заповнення 01.09.1986, стверджується, що:

1. Запис №12 від 01.04.1995 прийнятий виконробом в «Артель Старателей Восход» (наказ від 01.04.1995 №16);

2. Запис №13 від 01.02.1999 звільнений по ст. 31 КЗпП рф (наказ від 01.02.1999 №10);

3. Запис №14 від 11.01.2012 прийнятий на посаду виробника робіт в ООО «Стиль-1» (наказ від 11.01.2012 №1);

4. Запис №15 від 09.01.2013 звільнений за власним бажанням п.3 ч.1 ст.77 Трудового кодексу рф (наказ від 09.01.2013 №3-у2);

5. Запис №16 від 01.06.2014 прийнятий на посаду виконуючого директора в ООО «Оптима Классик» (наказ від 01.06.2014 №10);

6. Запис №17 від 29.01.2021 звільнений за ініціативою працівника п.3 ч.1 ст.77 Трудового кодексу рф (наказ від 29.01.2021 №2).

Записи про вказані періоди роботи позивача зроблені в трудовій книжці, засвідчені чітким відтиском печатки відповідного підприємства та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637із змінами (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Довідкою ЗАТ «Актіфф» від 26.12.2011 №347 підтверджується факт роботи ОСОБА_1 на підприємстві з 17.03.1999 по 26.12.2011 на посаді контролера-охоронника.

Заробітна плата за вказаний період підтверджується довідкою ЗАТ «Актіфф» від 26.12.2011 №348, за змістом якої позивачу щомісяця виплачувалась заробітна плата з березня 1999 року по грудень 2011 рік та до Пенсійного фонду перераховувались страхові внески, підставою для видачі якої є особові рахунки з 1999-2011 роки.

Таким чином, належними і допустимими доказами підтверджується зайнятість позивача на роботах за межами України на території Російської федерації з 01.04.1995 по 01.02.1999, з 17.03.1999 по 26.12.2011 та з 11.01.2012 по 29.01.2021.

Зазначені періоди роботи, що в сукупності складають більше 24 років 9 місяців 29 днів, відповідач не враховує до загального страхового стажу у зв`язку з відсутністю, на його думку, доказів сплати роботодавцем страхових внесків до фондів російської федерації та виходу держави-агресора із Угоди про пенсійне забезпечення.

Суд оцінює критично та відхиляє вказані доводи відповідача з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

За правилами частини другої статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про зайнятість населення" від 05 липня 2012 року №5067-VI права громадян України, які працюють за кордоном, захищаються законодавством України та держави перебування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про міжнародні договори України» 29 червня 2004 року №1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

За приписами чинного пенсійного законодавства до питання призначення пенсії застосовуються правила, передбачені договорами (угодами) між Україною та іншими державами.

Згідно з приписами Угод між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (далі Угода у галузі пенсійного забезпечення) та про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (що були чинні в період роботи позивача в російській федерації) трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами.

Згідно зі статтею 1 Угоди у галузі пенсійного забезпечення, пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди у галузі пенсійного забезпечення, встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Згідно зі статтею 6 зазначеної Угоди у галузі пенсійного забезпечення призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього срср за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).

Таким чином, Угодою у галузі пенсійного забезпечення передбачено зарахування спеціального стажу роботи на території України в разі визнання такого стажу будь-якою із держав-учасниць Угоди та не встановлено не встановлено обов`язкової умови для зарахування такого стажу як сплата внесків до відповідних фондів.

Наданими відповідачу довідками роботодавців позивача, зокрема:

- від 26.12.2011 №348, виданої ЗАО «Актифф» (за період роботи з березня 1999 року по грудень 2011 року);

- від 29.01.2021 №б/н, виданої ООО «Оптима Классик» (за період роботи з червня 2014 року по грудень 2014 року);

- від 29.01.2021 №б/н, виданої ООО «Оптима Классик» (за період роботи з січня 2015 року по грудень 2015 року);

- від 29.01.2021 №б/н, виданої ООО «Оптима Классик» (за період роботи з січня 2016 року по грудень 2016 року);

- від 29.01.2021 №б/н, виданої ООО «Оптима Классик» (за період роботи з січня 2017 року по грудень 2017 року);

- від 29.01.2021 №б/н, виданої ООО «Оптима Классик» (за період роботи з січня 2018 року по грудень 2018 року);

- від 29.01.2021 №б/н, виданої ООО «Оптима Классик» (за період роботи з січня 2019 року по грудень 2019 року);

- від 29.01.2021 №б/н, виданої ООО «Оптима Классик» (за період роботи з січня 2020 року по грудень 2020 року);

- від 29.01.2021 №б/н, виданої ООО «Оптима Классик» (за період роботи з січня 2021 року по грудень 2021 року).

підтверджується нарахування та виплата ОСОБА_1 заробітної плати за виконану роботу та перерахування до фондів російської федерації відповідних внесків.

Статтею 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів 1969 року, до якої Україна приєдналася відповідно до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1986 року, визначено, що учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору.

На переконання суду, всі первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, що обчислена із заробітку, який вона отримувала на законних підставах, тільки з тих міркувань, що російська федерація припинила участь в зазначеній Угоді.

Посилання Пенсійного органу на Закон України №2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі Закон №2783-IX), який набрав чинності 23.12.2022, як основної підстави для не зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи, суд відхиляє, оскільки положення Закону №2783-IX підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022.

Оскільки позивач працював у російській федерації в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні, у відповідача не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території цієї держави.

Встановлене в ході розгляду справи дає суду підстави для висновку про те, що загальний страховий стаж позивача станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії складав понад 38 років (добровільно зарахованих відповідачем 13 років 2 місяці 26 днів та протиправно не зарахованих 24 років 9 місяців 29 днів), чого було достатньо позивачу для прийняття відповідачем відповідного рішення про призначення пенсії, позаяк єдиною підставою для відмови була відсутність мінімального страхового стажу.

Щодо неврахування відповідачем заробітної плати позивача за період його роботи на території російської федерації з березня 1999 року по грудень 2011 року та з червня 2014 року по січень 2021 року, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії (пункт 3 статті 6 вказаної Угоди у галузі пенсійного забезпечення).

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав №01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 роки встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди.

Матеріалами справи підтверджується, що для обчислення розміру пенсії позивача із заявою про призначення пенсії відповідачу надано довідки про заробітну плату:

- від 26.12.2011 №348, видану ЗАО «Актифф» (за період роботи з березня 1999 року по грудень 2011 року);

- від 29.01.2021 №б/н, видану ООО «Оптима Классик» (за період роботи з червня 2014 року по грудень 2014 року);

- від 29.01.2021 №б/н, видану ООО «Оптима Классик» (за період роботи з січня 2015 року по грудень 2015 року);

- від 29.01.2021 №б/н, видану ООО «Оптима Классик» (за період роботи з січня 2016 року по грудень 2016 року);

- від 29.01.2021 №б/н, видану ООО «Оптима Классик» (за період роботи з січня 2017 року по грудень 2017 року);

- від 29.01.2021 №б/н, видану ООО «Оптима Классик» (за період роботи з січня 2018 року по грудень 2018 року);

- від 29.01.2021 №б/н, видану ООО «Оптима Классик» (за період роботи з січня 2019 року по грудень 2019 року);

- від 29.01.2021 №б/н, видану ООО «Оптима Классик» (за період роботи з січня 2020 року по грудень 2020 року);

- від 29.01.2021 №б/н, видану ООО «Оптима Классик» (за період роботи з січня 2021 року по грудень 2021 року).

про фактичну суму заробітної плати, виплаченої позивачу за роботу у спірний період на території російської федерації.

Враховуючи проаналізовані стороною позивача положення чинного міжнародного законодавства можна дійти висновку, що вказані довідки не підлягають легалізації у органах Пенсійного фонду України, а відтак, відсутні підстави для відмови у їх зарахуванні при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 (що спростовує доводи відповідача про неможливість їх зарахування для обчислення пенсії).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 року №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» (далі Постанова №107) визначено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24.02.2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Згідно з нормами п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з пп. 3 п. 2.1 розділу II Порядку № 22-1, для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01.07.2000 (додатки 1, 3 до Положення). За бажанням пенсіонера у період до 01.01.2016 ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01.07.2000 (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Пунктом 2.10. Порядку № 22-1 передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

За таких обставин, коли підприємство надало необхідну довідку про заробітну плату позивача, вказало джерело цих даних - особові рахунки, то позивач не може нести негативні наслідки через бездіяльність відповідних органів щодо збереження особових рахунків, платіжних відомостей, а у разі втрати - їх відновлення.

Враховуючи встановлені судом в ході розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що спірні довідки про заробітну плату не підлягають легалізації у органах Пенсійного фонду України, а відтак, відсутні підстави для відмови у їх зарахуванні при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 .

Отже, доводи відповідача щодо неможливості урахування заробітної плати позивача згідно довідок: від 26.12.2011 №348, виданої ЗАО «Актифф» (за період з березня 1999 року по грудень 2011 року); від 29.01.2021 №б/н, виданих ООО «Оптима Классик» (за період з червня 2014 року по січень 2021 року), у зв`язку з роботою на території російської федерації, з підстав припинення 01 січня 2023 року участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, є необґрунтованими, оскільки у період роботи позивача на території російської федерації Угода, яка надавала можливість зарахування такої заробітної плати, була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги є обґрунтованими та належать до задоволення повністю.

Відповідно до частини 1статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 05.11.2024 №28, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи із 29.10.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи із 29.10.2024, зарахувавши до його загального страхового стажу період роботи з 01.04.1995 по 01.02.1999, з 17.03.1999 по 26.12.2011, з 11.01.2012 по 09.01.2013, з 01.06.2014 по 29.01.2021.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у зарахуванні заробітної плати ОСОБА_1 при обчисленні розміру його пенсії на підставі довідок: від 26.12.2011 №348, виданої ЗАО «Актифф» (за період з березня 1999 року по грудень 2011 року); від 29.01.2021 №б/н (за період з червня 2014 року по січень 2021 року), виданих ООО «Оптима Классик».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області обчислювати починаючи з 29.10.2024 пенсію за віком ОСОБА_1 з урахуванням заробітної плати, відображеної у довідках: від 26.12.2011 №348, виданої ЗАО «Актифф» (за період з березня 1999 року по грудень 2011 року); від 29.01.2021 №б/н, виданих ООО «Оптима Классик» (за період з червня 2014 року по січень 2021 року).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О. Ольжича, буд. 7,м. Житомир,Житомирська обл.,10003. ЄДРПОУ/РНОКПП 13559341)

Повний текст рішення складений 02.05.2025.

Суддя Олег ГРЕСЬКО