Справа № 580/11745/24
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Епель О.В., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України про стягнення з Державного бюджету України на його користь 43 598,36 грн, що становить 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 13.10.2021 до 25.11.2024 включно та 221 320,11 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання за той самий період.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року адміністративний позов задоволено частково, а саме визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо дотримання тримісячного строку виконання виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду від 16.06.2021 в адміністративній справі №580/4233/20; стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України 43 600,92 грн, що з 13.10.2021 до 25.11.2024 становить 3% річних від суми присуджених і невиплачених в адміністративній справі №580/4233/20 коштів, вказаної у виконавчому листі, що на виконанні Державної казначейської служби України. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, відповідно до якого зазначено, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом встановлено, що пенсійним посвідченням від 19.01.2015 серії НОМЕР_1 підтверджується, що позивачу призначена пенсія з інвалідності 2 групи.

Черкаський окружний адміністративний суд розглянув справу №580/4233/20 за позовом позивача у цій справі до Черкаського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій та стягнення коштів. 11 січня 2021 року ухвалив рішення про повне задоволення позовних вимог. Визнав протиправними дії Черкаського апеляційного суду щодо виплати позивачу суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року із застосуванням обмеження її нарахування сумою 47230грн згідно з ч.3 ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13 квітня 2020 року. Присудив стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача недоотриману суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року у розмірі 465712(чотириста шістдесят п`ять сімсот дванадцять) гривень 66 копійок (з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті) шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України.

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 31 травня 2021 року задовольнив частково апеляційні скарги позивача та Державної судової адміністрації України. Вказане рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправними дій Черкаського апеляційного суду щодо виплати позивачу суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року із застуванням обмеження її нарахування сумою 47 230 грн згідно з ч. 3 ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13 квітня 2020 року скасував. У задоволенні позовних вимог в цій частині відмовив. В іншій частині рішення першої інстанції залишив без змін.

16.06.2021 Черкаський окружний адміністративний суд видав позивачу виконавчий лист про стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача недоотриманої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року у розмірі 465 712,66 грн (з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті) шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021, ).

08.07.2021 позивач звернувся заявою до відповідача, в якій просив прийняти на виконання вказаний вище виконавчий лист та перерахувати кошти на його картковий рахунок за вказаними реквізитами.

12.07.2021 відповідач отримав виконавчий лист для примусового виконання від позивача. Присуджені кошти внесені до другої черги погашення боргу.

Листом від 23.07.2021 №13-06-06/15246 відповідач направив ДСА України (боржнику за вказаним вище виконавчим листом) повідомлення про здійснення безспірного списання коштів відповідно до виконавчого листа, в якому визначено бюджетну програму 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», код економічної класифікації видатків 2730 «Інші виплати населенню», за якими необхідно проводити безспірне списання коштів, у т.ч. щодо позивача.

ДСА України (боржник) листом від 28.07.2021 № 11-14731/21 підтвердила визначені відповідачем коди класифікації видатків бюджету і рахунок, за якими проводиться безспірне списання.

Відповідач листами від 10.09.2022 № 12-06-06/12255, від 03.03.2023 № 12-06-06/3847, 15.06.2023 № 12-06-06/10680 та від 04.04.2024 № 12-06-06/7209 направив боржнику вимоги щодо вжиття заходів для встановлення асигнувань або здійснення інших дій, спрямованих на виконання всіх судових рішень, в яких ДСА України є боржником.

У листі від 10.09.2022 № 12-06-06/12255 відповідач зазначив, що за бюджетною програмою КПКВК 0501150 на 2022 рік зі змінами станом на 10.09.2022 затверджено бюджетних призначень у сумі 750000,00 грн, виконано судових рішень у сумі 700000,00 грн. Залишку бюджетних призначень не достатньо для виконання рішень суду у повному обсязі.

Боржник листами від 07.10.2022 № 11-9197/22, від 30.03.2023 № 11-3702/23, від 25.05.2023 № 11-6060/23, від 29.06.2023 № 11-7763/23, від 26.07.2023 № 11-8872/23, від 31.08.2023 № 11-10363/23, від 29.09.2023 № 11-11589/23, від 07.12.2023 № 11- 16338/23, від 02.01.2024 № 11-295/24 інформував відповідача про вжиті заходи щодо виконання рішень суду, які знаходяться у нього на виконанні, а саме про звернення боржника до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету щодо внесення змін до закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» щодо збільшення бюджетних призначень за бюджетною програмою КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

Станом на 05.12.2024 на виконанні за КПКВК 3504040 загалом перебувають 234928 судових рішень на суму понад 7,11 млрд гривень, з них виконавчих документів на суму понад 60,66 млн грн, які відносяться до першої черги погашення заборгованості, та 427 млн грн, які відносяться до другої черги погашення заборгованості, що підтверджується листом від 06.12.2024 № 5-05-1-05/28180 на адресу Мінфіну.

Станом на 09.12.2024 у відповідача перебуває 7904 судових рішень на загальну суму понад 145,73 млн грн, які надійшли раніше вказаного вище виконавчого листа, що підтверджується витягом з АРМ Реєстр судових рішень.

Не отримавши присуджених коштів, позивач звернувся за захистом своїх прав з відповідним позовом до суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 5 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901-VI) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа, організація;

юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Належне виконання рішення суду є важливим і невід`ємним елементом ефективного захисту прав і свобод людини.

Встановлені обставини свідчать, що рішення суду в справі №580/4233/20 залишається невиконаним з 31.05.2021 - дати набрання ним законної сили. Поважність причин такого тривалого його невиконання не підтверджена жодним доказом та така тривалість - понад 3 роки - свідчить про втручання держави, що гарантує як її Основним законом, так і іншими законами, у право позивача на мирне володіння його майном. Посилання відповідача на листи до Верховної Ради України з приводу зміни норм законів про державний бюджет на відповідні роки, не доводять достатності виконання ним, як державним органом, всіх можливих заходів забезпечення фінансування державних програм.

Посилання відповідача щодо відсутності підстав для притягнення його до відповідальності за невиконання рішення суду в справі цього позивача безпідставні, оскільки він був учасником відповідного судового процесу, саме як сторона спору. Зобов`язань ДСА України вчинити будь-які дії у вказаній судовій справі суди у резолютивних частинах рішення не встановили. Крім того, наявність його повноважень в цьому контексті обґрунтовуються наступними нормами законів України.

Відповідно до п.21.3 ст.21 Податкового кодексу України шкода, завдана платнику податків неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи контролюючого органу, відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для фінансування цього органу, незалежно від вини цієї особи.

Так, боржник є державною установою, розпорядником нижчого рівня, з огляду на що розпоряджання його коштами відбувається згідно з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України (далі - БК України).

Бюджетна програма відповідно до п.4 ч.1 ст.2 БК України це сукупність заходів, спрямованих на досягнення єдиної мети, завдань та очікуваного результату, визначення та реалізацію яких здійснює розпорядник бюджетних коштів відповідно до покладених на нього функцій.

Стягнення присуджених з державного органу коштів відбувається за рахунок бюджетних коштів, що передбачені відповідною бюджетною програмою. Фінансування державного органу без та поза будь-якою бюджетною програмою не передбачено.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закон № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

Водночас бюджетне призначення згідно з п.8 ч.1 ст.2 БК України - повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування.

Згідно з абзацом 2 п.3 розділу ІІ «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЗУ № 4901-VI заборгованість погашається в такій черговості:

у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника;

у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами;

у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Встановлені обставини свідчать, що присуджена позивачу сума коштів стосується недоотриманої суддівської винагороди за вказаний вище період, пов`язана з публічними трудовими (службовими) правовідносинами. У виконавчому листі суд визначив порядок та програму стягнення коштів, а саме шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України.

Відповідач в спірних правовідносинах має керуватися нормами Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок) у редакціях, що змінюються протягом невиконання судового рішення позивача.

Пункт 3 Розділу «Загальні положення» Порядку встановлює, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно з п.33 Порядку у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника. У разі встановлення боржнику відповідних бюджетних асигнувань після передачі до Казначейства документів та відомостей орган Казначейства здійснює заходи, спрямовані на безспірне списання коштів з рахунків боржника, визначені цим Порядком.

Отже, відповідач має дотримуватися черговості погашення боргів, які виникли на підставі судових рішень. Водночас безспірне списання коштів з рахунків боржника відбувається з урахуванням норм однойменного розділу вказаного Порядку. Зокрема, в п.24 вказано, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Безспірне списання коштів з рахунка боржника згідно з нормами п.25 Порядку здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів з рахунка боржника здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку.

Відповідно до п. 31 Порядку у разі коли за визначеними органом Казначейства кодами класифікації видатків бюджету, за якими здійснюється безспірне списання коштів, відсутні відкриті асигнування (кошти на рахунках) або до кінця бюджетного періоду їх недостатньо для виконання судового рішення, орган Казначейства надсилає боржнику або бюджетній установі, що здійснює централізоване обслуговування боржника, вимогу щодо необхідності вжиття заходів для встановлення таких асигнувань або здійснення інших дій, спрямованих на виконання судового рішення.

Боржник або бюджетна установа, що здійснює централізоване обслуговування боржника, зобов`язані протягом одного місяця після надходження зазначеної вимоги надіслати органу Казначейства письмове повідомлення про заходи, вжиті ними з метою виконання судового рішення, та у разі, коли в результаті здійснення таких заходів не забезпечено виконання судового рішення у повному обсязі, - надсилати щомісяця повідомлення про вжиті заходи.

Щодо виконання згаданого рішення суду на користь позивача відсутні докази вжиття ДСА України заходів щодо забезпечення виділення коштів на кожний наступний бюджетний рік для реального виконання рішень судів (закриття фінансових потреб). Проте це не звільняє державу від обов`язку їх виконати. Неналежна організація роботи державних органів та установ у процесі закриття фінансових потреб для погашення заборгованості не має легального обґрунтування для покладення на стягувачів майнових втрат.

Відповідно до п.38 Порядку для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

У разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство згідно з п.39 Порядку подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету. Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України або рішенням про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету. Казначейство зберігає виконавчі документи до виконання їх у повному обсязі.

Безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством відповідно до п.47 Порядку на підставі поданих:

1) органом Казначейства:

документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником;

інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника;

2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

Порушень вказаних норм в контексті заявлених позовних вимог не встановлено.

Щодо прострочення виконання виконавчого листа та стягнення з Державного бюджету України на користь позивача вказаних вище коштів суд зазначає таке.

Частиною 4 ст.3 Закону № 4901-VI визначено, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Тобто, держава гарантує на рівні закону строк, в який має бути погашена її заборгованість і для цього всі посадові та службові особи державних органів та установ мають належно організувати свою управлінську діяльність.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону № 4901-VI у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Тобто, компенсація обчислюється у розмірі 3% річних суми коштів. Сума, обчислена позивачем стосується періоду з 13.10.2021 до 25.11.2024 не є обґрунтованою, оскільки 3% від присудженої та невиплаченої суми становить 13 971,38 грн. Щоденна сума становитиме: 13 971,38грн*/365 днів у році = 38,28 грн за один день прострочення. У цьому періоді (13.10.2021-13.10.2022 - 365днів, 13.10.2022-13.10.2023 - 365днів, 13.10.2023-13.10.2024 - 366днів (29 днів у лютому), за 13.10.2024-25.11.2024 - 43дні). Таким чином, за прострочення 1139 днів у заявленому позивачем періоді 3% несплаченої суми становитиме 43 600,92 грн (1139*38,28грн).

Передбачених ч.4 ст.5 вказаного Закону винятків для правовідносин сторін у цій справі не доведено належними доказами. Отже, позивач має законне сподівання на те, що за не виконане протягом понад 3 роки судове рішення держава компенсує завдану шкоду за цю бездіяльність і стягнення вказаних сум стимулюватиме відповідача виконати рішення суду, що набрало законної сили.

Частиною 2 ст.5 ЗУ № 4901-V визначено, що компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Тобто, нарахування вказаної компенсації є повноваженням саме відповідача у цій справі та його доводи щодо компетенції ДСА України безпідставні.

Водночас відповідно до ч.1 ст.1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників регулюються Цивільним законодавством. Згідно з ч.1 ст.9 ЦК України його положення застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Правові наслідки порушення зобов`язання та відповідальність за порушення зобов`язання врегульовані Главою 51 ЦК України. Так, ч.1 ст.625 визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 жовтня 2023 року у справі №686/7081/21 щодо подібних правовідносин дійшла таких висновків:

«…(4) Висновки щодо застосування норм матеріального права

91. У разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) стаття 625 ЦК України та частина перша статті 5 Закону № 4901-VI встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3 % річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення.

92. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Ні Закон № 266/94-ВР, ні Закон № 4901-VI не обмежують дію статті 625 ЦК України на правовідносини щодо прострочення виконання державою-боржником її грошового зобов`язання, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) у грошовому еквіваленті судовим рішенням, зокрема не обмежують можливість стягнення інфляційних втрат, які є об`єктивним явищем і не залежать від волі кредитора чи боржника. Крім того, у статті 625 ЦК України немає застережень про те, що її приписи застосовні лише до тих відносин, які не врегульовані іншими нормативно-правовими актами.

93. У разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина перша статті 5 Закону № 4901-VI). Отже, цей припис не встановлює інший, ніж у частині другій статті 625 ЦК України, розмір процентів річних за прострочення держави-боржника.

94. Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей (частина четверта статті 3 Закону № 4901-VI). З огляду на цей припис прострочення держави-боржника настає за сукупності таких юридичних фактів: (1) стягувач подав до органу ДКС України виконавчий документ про стягнення з держави коштів; (2) держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Тому припис частини другої статті 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.»

У справі №420/2411/19 позивач заявив вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат (акцесорні зобов`язання) з підстав тривалого невиконання державою в собі ДКС України прийнятого судом в порядку адміністративного судочинства рішення про стягнення з відповідача заборгованості (основне зобов`язання). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2023 року дійшла таких висновків:

«…101. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що в разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) стаття 625 ЦК України та частина перша статті 5 Закону № 4901-VI установлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3 % річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення. До того ж застосування наведеного механізму стимулюватиме виконання державою судових рішень про стягнення з неї коштів межах визначеного частиною четвертою статті 3 Закону № 4901-VI строку, оскільки у протилежному разі - прострочення виконання рішення суду є підставою для нарахування та стягнення з держави 3 % річних та інфляційних втрат.

102. Отже, позивач у цій справі вправі був заявити до стягнення з відповідача інфляційні втрати за прострочення виконання судового рішення з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа (частина четверта статті 3 Закону № 4901-VI) включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.

103. У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій установили, що 09 вересня 2011 року Одеський окружний адміністративний суд прийняв постанову в справі № 2а-608/08/1570, залишену без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2013 року, якою зокрема, стягнув з ДКС України на користь ППК «Флай сервіс» кошти в сумі 380 502,00 грн.

104. Суди попередніх інстанцій не встановили, а матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем (ДКС України) стягувача (ППК «Флай сервіс») про подання ним до заяви про виконання рішення суду неповного переліку необхідних документів та відомостей для перерахування коштів чи повернення ДКС України, з огляду на неподання стягувачем таких документів у місячний строк з дня отримання повідомлення щодо наявних недоліків, відповідної заяви стягувачу у відповідності до частини третьої статті 3 Закону № 4901-VI.

105. 19 лютого 2018 року ДКС України отримала виконавчий лист № 608/08/1570, виданий на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року.

106. Отже, три місяці для виконання постанови суду в справі № 2а-608/08/1570 сплинули 20 травня 2018 року. Водночас стягнуті з відповідача за постановою суду кошти в сумі 380 502,00 грн були перераховані на розрахунковий рахунок ППК «Флай сервіс» трьома платежами (в порядку черговості) у жовтні 2018 року (25 жовтня 2018 року - в сумі 218 069,47 грн, 31 жовтня 2018 року - в сумах 141 354,58 грн і 21 077,95 грн).

107. За наведеного вбачається, що днем початку прострочення держави-боржника та нарахування індексу інфляції за частиною другою статті 625 ЦК України є 21 травня 2018 року, а днем завершення - 24 жовтня 2018 року (на суму 380 502,00 грн) та 30 жовтня 2018 року (на суму 162 432,53 грн = 141 354,58 грн + 21 077,95 грн) (переддень повного виконання рішення суду у справі № 2а-608/08/1570).

108. За даними Державної служби статистики України у 2018 році індекс інфляції склав: у червні - 100,00 %, у липні - 99,30 %, у серпні - 100,00 %, у вересні - 101,90 %, у жовтні - 101,70 %). Велика Палата Верховного Суду бере до уваги, що прострочення виконання рішення суду у справі № 2а-608/08/1570 у травні 2018 було менше 15 днів, а тому індекс інфляції у травні 2018 року не враховується у період прострочення, тоді яку жовтні 2018 року було понад 15 днів, що має значення для врахування індексу інфляції в цьому місяці.

109. З огляду на наведене інфляційні втрати ППК «Флай сервіс» від прострочення виконання зазначеного судового рішення склали 11 060,71 грн.

…115. Велика Палата Верховного Суду нагадує, що вона відступає не від постанови у конкретній справі, а від висновку щодо застосування норм права. Цей висновок міг бути сформульований в одній або декількох постановах. Відсутність згадки повного переліку постанов, від висновку хоча б в одній із яких щодо застосування норм права Велика Палата Верховного Суду відступила, не означає, що відповідний висновок надалі застосовний (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №521/21255/13-ц, від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц, від 26 жовтня 2022 року у справі № 201/13239/15-ц, від 14 червня 2023 року у справі № 448/362/22).

116. Незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду (схожий за змістом правовий висновок міститься у її постановах від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18), від 10 листопада 2021 року у справі № 825/997/17 (провадження № 11-281апп21), від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21) (провадження № 12-42гс22), від 04 жовтня 2023 року у справі № 906/1026/22 (провадження № 12-33гс23)).»

Водночас у рішеннях Великої Палати Верховного Суду, на які посилається позивач, обставини стосувалися факту виконання рішення суду, але несвоєчасного. Однак у цій справі такого факту щодо позивача не встановлено. Натомість має місце повне невиконання рішення суду. Тому обчислена позивачем сума компенсації в частині інфляційних втрат наразі є необґрунтованою. Невиплата позивачу присуджених коштів стосується бездіяльності відповідача щодо виконання виконавчого листа у зазначеній вище справі. Оскільки вказана вище ч.1 ст.5 Закону №4901-V передбачає право на компенсацію, яка складається з фіксованих 3% річних від несплаченої протягом 3 місяців суми коштів, а для обчислення інфляційних втрат необхідний індекс інфляції на дату виплати, що можуть бути належно обчислені виключно в момент фактичного виконання виконавчого документа, позовні вимоги частково передчасні.

Посилання відповідача на недостатність коштів для здійснення безспірного списання коштів за програмою 0501150 за вказаним вище виконавчим листом не приймається судом до уваги, оскільки реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Зазначене підтримано усталеною судовою практикою Верховного Суду (наприклад, постанова від 12.12.2018 у справі №825/874/17, який підлягає безумовному врахуванню судами нижчих інстанцій на підставі ч.5 ст.242 КАС України).

Прострочення виплати позивачу присуджених судом коштів призводить до їх знецінення. Тому під час виплати відповідач має обов`язок нарахувати вказану вище компенсацію.

Враховуючи значні строки невиконання рішення суду в справі №580/4233/20, порушення встановленого законом 3-місячного строку для виплати передбачених ним коштів, факт повної їх невиплати та спору (безпідставних заперечень відповідача) між сторонами стосовно компетенційного обов`язку у відповідача нарахувати позивачу компенсацію внаслідок недотримання вказаного строку виконання рішення суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо виконання у тримісячний строк виконавчого документа у вказаній справі, а також стягнення з Державного бюджету України на користь позивача компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, зазначеної у виконавчому документі за період - з 13.10.2021 до 25.11.2024, що становить 43 600,92грн.

Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя О.В.Епель

суддя В.В.Файдюк