Справа № 640/9587/21
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9587/21 Суддя (судді) першої інстанції: Скрипка І.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

за участі секретаря судового засідання Фищук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просила стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.09.2017 по 15.01.2020 з урахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу відповідно до довідки № 21-1009зп від 10.08.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що зверталася із позовом до відповідача про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який було задоволено частково. При цьому, при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу судами враховувалася довідка про середню заробітну плату за два останні місяці перед її звільненням, яке мало місце у січні 2017 року. Звертала увагу, що у вересні 2017 року прокурорам і слідчим прокуратури було підвищено посадові оклади, що не враховувалося у відповідній довідці і при стягненні середнього заробітку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.04.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали цієї справи до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.02.2024 справу прийнято до провадження, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 р. провадження у справі № 640/9587/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу закрито.

Не погоджуючись з ухвалою суду про закриття провадження у справі, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та прийняти нову постанову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апеляційна скарга обґрунтована невідповідність висновків обставинам справи при постановленні оскаржуваної ухвали.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 02.04.2025.

03.03.2025, під № 4580 до суду від Офісу Генерального прокурора надійшов відзив на апеляційну скаргу.

02.04.2025 судове засідання відкладено на 09.04.2025.

09.04.2025 розгляд апеляційної скарги відкладено на 01.05.2025.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що у межах розгляду справи № 826/1799/17 вже встановлено розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу із визначенням відповідної суми; відповідне судове рішення набрало законної сили, тому, звернення із цим позовом фактично є незгодою позивача із проведеними судом розрахунками середнього заробітку за час вимушеного прогулу в частині нарахованої суми і спрямоване на перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у непередбачений процесуальним законом спосіб.

Натомість, апелянт наголошує на тому, що суд першої інстанції не врахував, що під час розгляду справи № 826/1799/17 відповідачем приховано збільшення заробітної плати, що вплинуло на розрахунок середнього заробітку (середньоденної заробітної плати). Апелянт вказує на те, що у даному спорі предметом є неправильність проведеного відповідачем розрахунку середнього заробітку поданого суду, та в подальшому, покладеного в основу рішення у справі № 826/1799/17, а не неправильність проведеного судом розрахунку, а довідка, що це підтверджує, отримана вже після виконання рішення суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.01.2020 у справі № 826/1799/17 позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 19.01.2017 №41-ц про звільнення позивача з посади начальника управління організації прийому громадян та розгляду звернень Генеральної прокуратури України та з органів прокуратури у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п. 7-2 ст. 36 КЗпП України; зобов`язано Генеральну прокуратуру України поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління організації прийому громадян та розгляду звернень Генеральної прокуратури України та в органах прокуратури; стягнуто з Генеральної прокуратури України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 378796 гривень 42 коп.

Також, допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 10663 гривень 19 копійок.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2020 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.01.2020 - змінено, викладено пункт 4 резолютивної частини наступним чином: «Стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 377780,88 (триста сімдесят сім тисяч сімсот вісімдесят) гривень 88 коп». У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у справі № 826/1799/17 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.01.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2020 змінено, в частині мотивів, виклавши їх у редакції цієї постанови. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.01.2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2020 - залишено без змін.

При цьому, питання розміру середнього заробітку визначено судом апеляційної інстанції і залишено без змін Верховним Судом.

Так, у справі № 826/1799/17 Шостий апеляційний адміністративний суд зазначив, що визначення суми заробітної плати за час вимушеного прогулу, що підлягає виплаті особі, поновленій на роботі, то вона має визначатися згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, на підставі довідки від 18 квітня 2017 року №18-361зп, копія якої наявна в матеріалах справи.

Також, судом було встановлено, що згідно з вказаною довідкою середня заробітна плата, яка належить до виплати після обов`язкових відрахувань становить 10663,19 грн. Виходячи з цього, середньоденний заробіток позивача становив 10663,19 грн./21 робочий день = 507,77 грн. З`ясував суд і те, що з урахуванням листів Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік», «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2018 рік», «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік», «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» кількість робочих днів за час вимушеного прогулу позивача за 2017 рік складає - 236 днів, за 2018 рік - 250 днів, за 2019 рік - 249 днів, за 2020 рік - 9 днів. Констатовано, що загальна кількість днів вимушеного прогулу позивача - 744. Тому, суд апеляційної інстанції визначив середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 20 січня 2017 року по 15 січня 2020 року у розмірі 377780,88 грн.

Представником відповідача надані до справи засвідчені копії платіжних доручень №1914 від 03.07.2020, №1915 від 03.07.2020, №1916 від 03.07.2020 (а.с.47-49), з яких вбачається, що присуджену суму середнього заробітку за час вимушеного перераховано ОСОБА_1 .

Згідно норм ст. 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За нормами п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Тож, наявне таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого спору і між тими самим сторонами (Офіс Генерального прокурора є правонаступником Генеральної прокуратури України), а підстави позову у справі № 640/9587/21 фактично зводяться до неправильності проведеного судом у справі № 826/1799/17 розрахунку середнього заробітку, то у випадку, який розглядається.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про те, що, у даному спорі, предметом є неправильність проведеного відповідачем розрахунку середнього заробітку поданого суду, та в подальшому, покладеного в основу рішення у справі № 826/1799/17, а не неправильність проведеного судом розрахунку, а довідка, що це підтверджує, отримана вже після виконання рішення суду, оскільки вказане не впливає на наявність рішення суду в справі, яким вирішено спір між сторонами в цій частині вимог, за тотожний період та за одних і тих правовідносин, пов`язаних з незаконним звільненням позивача з посади, рішення в цій справі було виконано. Отримання нових доказів, що, на переконання позивача, впливають на висновки суду/розрахунок середнього заробітку, не зумовлює між сторонами нового спору, натомість, приписами КАС України, передбачені інші процесуальні механізми для таких випадків.

Слід врахувати, що стронами не заперечується, що Офісом Генерального прокурора рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді та виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу було виконано. Звернення до суду у даній справі позивач мотивує тим, що під час розгляду справи № 826/1799/17 розмір належного до стягнення заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2017 по 15.01.2020 обчислено без урахування положень п. 10 Порядку № 100, внаслідок чого, не застосовані коефіцієнти підвищення посадового окладу. Тобто, як зазначає сама позивач, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період 06.09.2017 по 15.01.2020 були предметом розгляду у іншій справі, у якій прийняті відповідні рішення, що набрали законної сили та які було виконано.

Колегія суддів вказує на неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав, при цьому, навіть з формально іншим обґрунтуванням цих правовідносин та вимог, позаяк, при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні позову, який вже заявлено, в частині позовних вимог в окремий позов, тотожність позовних вимог зберігається.

Суд першої інстанції мав підстави для висновку про те, що правовідносини у справі № 640/9587/21 та у справі № 826/1799/17 є тотожними у частині вимог, оскільки спір виник між тими ж сторонами, а також мають один і той самий предмет - визначення розміру середнього заробітку, що підлягає сплаті за час вимушеного прогулу. Інший виклад обґрунтувань вимог, заявлених на розгляд суду, не змінює правової природи таких вимог, їх предмет та підстави в цілому, що свідчить про те, що, фактично, позивач у межах цієї справи просить суд повторно переглянути питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яке отримало своє остаточне вирішення в межах розгляду справи № 826/1799/17.

Тож, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого спору і між тими самим сторонами, а підстави позову у справі № 640/9587/21 фактично зводяться до неправильності проведеного судом у справі № 826/1799/17 розрахунку середнього заробітку, то у випадку, який розглядається, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі даній справі, згідно п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.

За наслідками розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість її доводів та відсутність підстав для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції не було встановлено порушення норм процесуального права судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, у її задоволенні необхідно відмовити, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко

Повний текст постанови складено 01.05.2025.