Справа № 580/10395/24
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Ганечко О.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Смілянська Хлодня» на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Смілянська Хлодня» до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод Смілянська Хлодня» звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області, в якому просило: визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 12.07.2024 №10091/23-00-07-08-01.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач відповідно до закону не мав права нарахувати пеню за період дії карантинних обмежень.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення частково, а саме - в частині нарахування пені в сумі 395 483 гривень 49 копійок та ухвалити нове рішення, яким визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 12 липня 2024 року № 10091/23-00-07-08-01 в частині нарахування пені за порушення термінів розрахунків у зовнішньоекономічній діяльності у сумі 395 483 гривень 49 копійок.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки у відповідача не було жодних підстав для нарахування позивачу у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) пені за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, тому підстави для винесення спірного податкового повідомлення-рішення - відсутні.

На думку скаржника, Верховним судом у постанові від 13.05.2024 у справі №420/11208/23 констатовано, що згідно з абзацом одинадцятим пункту 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.

Оскільки відповідно до проведеного скаржником розрахунку сума пені, що нараховується позивачу за порушення строків розрахунків по зовнішньоекономічним операціям, повинна складати 645 289 гривень 88 копійок, тому суд першої інстанції повинен був задовольнити позовні вимоги позивача частково та зменшити розмір пені, нарахованої відповідно до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 12.07.2024 на 395 483 гривень 49 копійок.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу від 23.08.2023 № 1608-п та направлень відповідач провів документальну позапланову виїзну перевірку з питання дотримання позивачем вимог валютного законодавства під час здійснення операцій з експорту товарів згідно з договором поставки від 02.05.2022 №020522 за період з 02.05.2022 до 23.08.2023.

За результатами перевірки складено Акт від 05.09.2023 №8967/23-00-07-08- 01/40817035 яким встановлено, що на підставі митних декларацій Freshfrost Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia (Польща) за період з 02.05.2022 до 23.08.2023 оплатило 464174,00 євро (еквівалент 17813598,45 грн), з яких на валютний рахунок позивача № НОМЕР_1 , відкритий в АБ «Південний», МФО 328209, отримано кошти за експортовані товари на загальну суму 463251,00 євро (еквівалент 17777766,35 грн), ще 923,00 євро (еквівалент 35832,10 грн), утримано комісію при перерахуванні коштів банками-кореспондентами, які відповідно до додаткової угоди від 19.05.2022 №01 до договору сплачує продавець. У зв`язку з тим, що зазначена сума (923,00 євро) є незначною при здійсненні кожного платежу, на неї не розповсюджуються граничні строки розрахунків, встановлені пунктом 142 Постанови № 18.

Станом на 23.08.2023 згідно даних документальної перевірки та бухгалтерського обліку платника податків (рахунок 362) дебіторська заборгованість з договору від 02.05.2022 №020522 складає 191041,74 євро, з яких щодо 89075,34 євро настали граничні строки надходження коштів за експортними операціями, встановлені Національними банком України.

Таким чином, податковою перевіркою констатовано вчинення позивачем порушення частин першою та другою статті 13 Закону України від 21.06.2018 № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції» (зі змінами та доповненнями) стосовно порушення граничних строків розрахунків за операціями з експорту товарів, встановлених Національним банком України, щодо договору поставки від 02.05.2022 №020522, укладеному з Freshfrost Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia (Польща), в розмірі 20412,50 евро на 8 днів, в розмірі 39587,50 евро на 8 днів, в розмірі 10000,00 євро на 21 день, в розмірі 3836,50 евро на 25 днів, в розмірі 6163,50 євро на 25 днів, в розмірі 15000,00 євро на 28 днів, в розмірі 20000,00 євро на 65 днів, в розмірі 12000,00 євро на 77 днів, в розмірі 260,50 євро на 85 днів, в розмірі 6739,50 євро на 35 днів, в розмірі 3000,00 євро на 41день, в розмірі 8000,00 євро на 43 дні, в розмірі 5000,00 євро на 45 днів, в розмірі 10000,00 євро на 58 днів, в розмірі 9084,85 євро на 64 дні, в розмірі 5915,15 євро на 57 днів, в розмірі 11682,10 євро на 57 днів, в розмірі 17669,00 євро на 57 днів, в розмірі 16669,17 євро на 51 день, в розмірі 15187,50 євро на 51 день, в розмірі 20659,33 євро на 3 дні.

За результатами перевірки відповідач прийняв податкове повідмолення-рішення форми «С» від 25.09.2023 №8896/23-00-07-08-01 за платежем «пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов`язань та ІПС за порушення вимог валютного законодавства (код платежу 21081000)» на суму 1129138,04 грн, яке отримано платником 29.09.2023.

Під час оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення рішенням Черкаського окружного адміністративного суду у справі №580/10869/23 від 29 січня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.09.2023 №8896/23-00-07-08-01 у сумі 88364,67 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2024 року рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року залишено без змін.

Як наслідок, відповідач виніс оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 12.07.2024 №10091/23-00-07-08-01 про донарахування пені за вказане вище порушення в сумі 1040773,37 грн.

У відповідності до розрахунку коригування для обчислення пені відповідач, врахувавши мотиви рішення вказаних судів, зменшив раніше нараховану пеню внаслідок зміни дат, з яких обчислював строки несвоєчасного надходження від нерезидента України позивачу коштів за експортований ним товар, а саме: у період з 05.05.2023 по 09.05.2023 позивачу надійшли кошти з прострочкою (понад 90 днів з дати переміщення товарів) 5 днів у сумах 20412,50 грн і 39587,50 грн; у період з 04.05.2023 до 22.05.2023 з прострочкою 19 днів у сумі 10000,00 грн; у період з 04.05.2023 до 26.05.2023 з прострочкою 23 днів у сумах 3836,50 грн і 6163,50 грн; у період з 04.05.2023 до 29.05.2023 позивачу надійшли кошти з прострочкою 26 днів у сумі 15000,00 грн; у період з 04.05.2023 до 05.07.2023 з прострочкою 63 днів у сумі 20000,00 грн; у період з 04.05.2023 до 17.07.2023 з прострочкою 75 днів у сумі 12000,00 грн; у період з 04.05.2023 до 25.07.2024 з прострочкою 83 днів у сумі 260,50 грн; у період з 24.06.2023 до 25.07.2023 з прострочкою 32 днів у сумі 6739,50 грн; у період з 24.06.2023 до 31.07.2023 з прострочкою 38 днів у сумі 3000,00 грн; у період з 24.06.2023 до 02.08.2023 з прострочкою 40 днів у сумі 8000,00 грн; у період з 24.06.2023 до 04.08.2023 з прострочкою 42 днів у сумі 5000,00 грн; у період з 24.06.2023 до 17.08.2023 з прострочкою 55 днів у сумі 10000,00 грн; у період з 24.06.2023 до 23.08.2023 з прострочкою 61 днів у сумі 9084,85 грн; у період з 01.07.2023 до 23.08.2023 з прострочкою 54 днів у сумах 5915,15 грн, 11682,10 грн та 17669,00 грн; у період з 08.07.2023 до 23.08.2023 з прострочкою 47 днів у сумах 16669,17 грн і 15187,50 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним з огляду на порушення своїх прав, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на позицію Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 23 липня 2024 року в справі №240/25642/22, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про валюту та валютні операції» від 21 червня 2018 року № 2473-VIII (далі - Закон № 2473-VIII) визначає правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства.

Частиною першою статті 3 Закону № 2473-VIII встановлено, що відносини, що виникають у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання і валютного нагляду, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону № 2473-VIII органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства.

Частинами п`ятою, шостою цієї статті Закону передбачено, що Національний банк України у визначеному ним порядку здійснює валютний нагляд за уповноваженими установами.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами (крім уповноважених установ) та нерезидентами вимог валютного законодавства.

Згідно з частиною дев`ятою статті 11 Закону № 2473-VIII органи валютного нагляду мають право проводити перевірки з питань дотримання вимог валютного законодавства визначеними частинами п`ятою і шостою цієї статті суб`єктами здійснення таких операцій. Під час проведення перевірок з питань дотримання вимог валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок, надання доступу до систем автоматизації валютних операцій, підтвердних документів та іншої інформації про валютні операції, а також пояснень щодо проведених валютних операцій, а агенти валютного нагляду та інші особи, які є об`єктом таких перевірок, зобов`язані безоплатно надавати відповідний доступ, пояснення, документи та іншу інформацію.

За змістом частини десятої статті 11 Закону № 2473-VIII у разі виявлення порушень валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок і допустили такі порушення, дотримання вимог валютного законодавства та застосовувати заходи впливу, передбачені законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 12 Закону № 2473-VIII Національний банк України за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, погіршення стану платіжного балансу України, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та (або) фінансової системи держави, має право запровадити встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

У силу вимог частин першої, другої, третьої, п`ятої, восьмої статті 13 Закону №2473-VIII Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.

У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).

Порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною п`ятою цієї статті.

Тобто, Головне управління ДПС у Черкаській області, перевіряючи відомості про стан дотримання строків розрахунків позивача з нерезидентом України щодо поставленого ним на умовах експорту товару, діяв в межах наданих законом повноважень.

У свою чергу, Правління Національного банку України постановою № 5 від 02 січня 2019 року затвердило Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті (далі - Положення № 5).

Це Положення, відповідно до пункту 1 розділу І, визначає заходи захисту, запроваджені Національним банком України, порядок їх застосування (порядок здійснення валютних операцій в умовах запроваджених цим Положенням заходів захисту), а також порядок здійснення окремих операцій в іноземній валюті.

Згідно з пунктами 21, 23 Положення № 5 граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів. Розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного пунктом 21 розділу II цього Положення, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення, у повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в Україні в банку.

Разом з тим, пунктом 142 постанови Правління НБУ від 24 лютого 2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (далі - Постанова №18) встановлено граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів - 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року.

Відповідно до пункту 144 Постанови № 18 розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного в пункті 142 цієї постанови, з урахуванням вимог пункту 143 цієї постанови в повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 143 цієї постанови стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в банку в Україні.

Згідно пункту 7 Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженої постановою Правління НБУ від 02.01.2019 №7 (далі - Інструкція №7), Банк розпочинає відлік установлених Національним банком граничних строків з дати:

1) оформлення МД типу ЕК-10 «Експорт», ЕК-11 «Реекспорт» на продукцію, що експортується (якщо продукція згідно із законодавством України підлягає митному оформленню), або підписання акта або іншого документа, що засвідчує поставку нерезиденту товару відповідно до умов експортного договору (якщо товар згідно із законодавством України не підлягає митному оформленню), - за операціями з експорту товарів;

2) здійснення платежу (списання коштів з рахунку клієнта), а в разі застосування розрахунків у формі документарного акредитива - здійснення банком платежу на користь нерезидента (списання коштів з рахунку банку) - за операціями з імпорту товарів.

Датою здійснення платежу на користь нерезидента - постачальника товару вважається дата здійснення банком платежу на користь нерезидента - постачальника товару, якщо оплата зобов`язань резидента за операцією з імпорту товару здійснюється за рахунок коштів, отриманих від банку на підставі кредитного договору без зарахування цих коштів на поточний рахунок такого резидента в банку.

Згідно з підпунктом 2 пункту 9 Інструкції №7, банк завершує здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків у разі експорту товару після зарахування на поточний рахунок резидента в банку грошових коштів, що надійшли від нерезидента за товар (уключаючи кошти, переказані резидентом із власного рахунку, відкритого за кордоном, якщо розрахунки за експорт товару здійснювалися через рахунок резидента, відкритий за кордоном, та резидентом подано документи іноземного банку, які підтверджують зарахування коштів від нерезидента за товар), або від банку (резидента або нерезидента) за документарним акредитивом, відкритим на користь резидента за операцією з експорту товару, або в порядку, визначеному пунктом 16-2 розділу IV цієї Інструкції.

Відповідно, статтею 112 ПК України регламентовано загальні умови притягнення до фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно п.п. 112.1, 112.2, 112.7 ст. 112 ПК України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.

У пп. 112.8.9 п. 112.8 ст. 112 ПК України передбачено, що обставинами, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажору).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що дотримання граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, встановлених Національний банком України, є обов`язковим для суб`єктів господарювання. Порушення таких строків має своїм наслідком нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості.

Як свідчать матеріали справи, податковою перевіркою констатовано вчинення позивачем порушення частин першою та другою статті 13 Закону України від 21.06.2018 № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції» (зі змінами та доповненнями) стосовно порушення граничних строків розрахунків за операціями з експорту товарів, встановлених Національним банком України, щодо договору поставки від 02.05.2022 №020522, укладеному з Freshfrost Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia (Польща), в розмірі 20412,50 евро на 8 днів, в розмірі 39587,50 евро на 8 днів, в розмірі 10000,00 євро на 21 день, в розмірі 3836,50 евро на 25 днів, в розмірі 6163,50 євро на 25 днів, в розмірі 15000,00 євро на 28 днів, в розмірі 20000,00 євро на 65 днів, в розмірі 12000,00 євро на 77 днів, в розмірі 260,50 євро на 85 днів, в розмірі 6739,50 євро на 35 днів, в розмірі 3000,00 євро на 41день, в розмірі 8000,00 євро на 43 дні, в розмірі 5000,00 євро на 45 днів, в розмірі 10000,00 євро на 58 днів, в розмірі 9084,85 євро на 64 дні, в розмірі 5915,15 євро на 57 днів, в розмірі 11682,10 євро на 57 днів, в розмірі 17669,00 євро на 57 днів, в розмірі 16669,17 євро на 51 день, в розмірі 15187,50 євро на 51 день, в розмірі 20659,33 євро на 3 дні.

За результатами перевірки відповідач прийняв податкове повідмолення-рішення форми «С» від 25.09.2023 №8896/23-00-07-08-01 за платежем «пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов`язань та ІПС за порушення вимог валютного законодавства (код платежу 21081000)» на суму 1129138,04 грн, яке отримано платником 29.09.2023.

Під час оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі №580/10869/23 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.09.2023 №8896/23-00-07-08-01 у сумі 88364,67 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2024 року рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року залишено без змін.

Під час вирішення вказаної справи №580/10869/23 суди виходили з того, що положення Закону №2473-VІІІ пов`язують початок обчислення вказаного вище строку з днем митного оформлення продукції, що експортується.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» момент здійснення експорту (імпорту) - момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Оскільки після оформлення митних декларацій позивачем експортований товар знаходився на території України ще декілька днів до моменту перетину кордону, відсутні підстави для висновку, що експортна операція була завершена саме в момент оформлення митних декларацій.

Відтак, суди у справі №580/10869/23 застосували висновки Верховного Суду, аналізуючи положення нормативно-правових актів, які регулюють питання нарахування пені за порушення експортно-імпортних операцій, у постанові від 27.02.2018 у справі №П/811/2370/15 та від 15.06.2023 у справі № П/811/72/16 відповідно до яких моментом вчинення експортної операції, зокрема, моментом поставки товару за такою операцією, для застосування ст.ст. 1, 2, 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», є момент фактичного перетину експортованим товаром митного кордону України, а отже, саме з цієї дати має брати початок відліку встановленого законом строку валютного контролю.

У вказаній справі №580/10869/23 суди встановили, що відповідач обчислив строки розрахунків по зовнішньоекономічних операціях починаючи з дати оформлення митних декларацій: в розмірі 20412,50 євро на 8 днів, в розмірі 39587,50 євро на 8 днів, в розмірі 10000,00 євро на 21 день, в розмірі 3836,50 євро на 25 днів, в розмірі 6163,50 євро на 25 днів, в розмірі 15000,00 євро на 28 днів, в розмірі 20000,00 євро на 65 днів, в розмірі 12000,00 євро на 77 днів, в розмірі 260,50 євро на 85 днів, в розмірі 6739,50 євро на 35 днів, в розмірі 3000,00 євро на 41день, в розмірі 8000,00 євро на 43 дні, в розмірі 5000,00 євро на 45 днів, в розмірі 10000,00 євро на 58 днів, в розмірі 9084,85 євро на 64 дні, в розмірі 5915,15 євро на 57 днів, в розмірі 11682,10 євро на 57 днів, в розмірі 17669,00 євро на 57 днів, в розмірі 16669,17 євро на 51 день, в розмірі 15187,50 євро на 51 день, в розмірі 20659,33 євро на 3 дні.

Проте відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному інформаційному веб-порталі «Єдине вікно для міжнародної торгівлі» Державної митної служби за посиланням https://cabinet.customs.gov.ua/ccdcheck, дата перетину кордону, тобто дата здійснення експорту товару, не відповідає даті оформлення митної декларації, оскільки товар знаходився на митній території України ще декілька днів (від 1 до 4).

З розрахунку пені за порушення позивачем строків розрахунків по зовнішньоекономічних операціях встановили зменшення кількості днів порушень щодо 20-ти митних декларацій на 2, 3, 4 дні та зайве нарахування пені на загальну суму 88364,47 грн.

Як наслідок, прийшли до переконання, що пеня за порушення строків розрахунків у зовнішньоекономічних операціях підлягає зменшенню на 88364,47 грн.

Згідно частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно, відповідач виніс оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 12.07.2024 №10091/23-00-07-08-01 про донарахування пені за вказане вище порушення в сумі 1040773,37 грн з огляду на зменшення кількості днів і періоду, з якого має обчислюватися пеня, а саме з дати фактичного перетинання товаром для експорту митного кордону України.

У той же час, позивач не оспорював вказані в Акті перевірки факти щодо дат і розмірів надходження йому коштів за експортований товар.

У свою чергу, дні прострочки в контексті вказаних вище вимог закону щодо валютної виручки з урахуванням дат фактичного переміщення товару на експорт також не є спірними.

При цьому, під час вирішення даної справи слід враховувати, що обставинами, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є:

сплив строків давності застосування штрафів за вчинення податкового правопорушення;

вчинення діяння (дії або бездіяльності) особою, яка діяла у відповідності до індивідуальної податкової консультації, наданої такому платнику податків у паперовій або електронній формі, за умови, що така консультація зареєстрована в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій, або до узагальнюючої податкової консультації та/або до висновку об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права, від якого в подальшому було відступлено;

вчинення діяння (дії або бездіяльності) особою, яка діяла у відповідності до правових висновків Верховного Суду, викладених у рішенні за результатами розгляду зразкової справи, які в подальшому було змінено за наслідками перегляду Великою Палатою Верховного Суду;

вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності контролюючих органів;

вчинення діяння (дії або бездіяльності) з вини банку, органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, небанківського надавача платіжних послуг, еквайра, емітента електронних грошей (щодо податкових правопорушень, передбачених статтями 124 і 125-1 цього Кодексу);

вчинення діяння (дії або бездіяльності) з вини оператора поштового зв`язку, інформація про якого міститься в Єдиному державному реєстрі операторів поштового зв`язку, за умови виконання обов`язку, визначеного абзацом другим пункту 49.6 статті 49 цього Кодексу;

вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок виявлення в роботі електронного кабінету технічної та/або методологічної помилки чи технічного збою в роботі електронного кабінету і визнання такої помилки/збою технічним адміністратором та/або методологом електронного кабінету або згідно з повідомленням на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, або підтвердження її/його існування рішенням суду, якщо порушення були зумовлені виключно технічною та/або методологічною помилкою чи технічним збоєм у роботі електронного кабінету. Ненарахування штрафів та/або пені за порушення, що були зумовлені виключно технічною та/або методологічною помилкою чи технічним збоєм у роботі електронного кабінету, закріплюється (реалізується) у програмному забезпеченні, яке застосовується для автоматичного розрахунку штрафів та/або пені за порушення податкового законодавства;

самостійне виправлення платником податків з дотриманням порядку, вимог та обмежень, передбачених статтею 50 цього Кодексу, помилок, що містяться у раніше поданих ним податкових деклараціях та розрахунках (уточнюючих податкових деклараціях та розрахунках), за умови сплати самостійно донарахованих податкових зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), передбачених пунктом 50.1 статті 50 цього Кодексу (щодо правопорушення, передбаченого пунктом 123.1 статті 123 цього Кодексу). Невиконання платником податків вимог, передбачених абзацами третім - п`ятим пункту 50.1 статті 50 цього Кодексу, в частині самостійного нарахування та сплати штрафу, передбаченого цим пунктом, тягне за собою накладення штрафу відповідно до пункту 120.2 статті 120 цього Кодексу;

вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажору);

вчинення діяння (дії або бездіяльності) особою, яка діяла відповідно до консультації з питань практичного застосування окремих норм законодавства України з питань митної справи, наданої в письмовій або електронній формі, а також до узагальнюючої консультації, зокрема на підставі того, що у подальшому такі консультації були змінені або скасовані;

вчинення діяння (дії або бездіяльності) особою, яка діяла відповідно до наданого попереднього рішення митного органу про застосування окремих положень законодавства України з питань митної справи, у тому числі в разі, якщо таке рішення в подальшому було відкликано з причин, встановлених пунктами 2, 3 частини сьомої статті 23 Митного кодексу України;

інші випадки звільнення від фінансової відповідальності, передбачені цим Кодексом або Митним кодексом України.

Разом з тим, під час вирішення даної справи судом не було встановлено наявності вказаних обставин, які звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень.

Разом з тим, у зв`язку з запровадженим карантином та воєнним станом в Україні, були внесенні відповідні зміни до Податкового кодексу України.

Так, пункт 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України встановлює, що за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за: порушення вимог до договорів довгострокового страхування життя чи договорів страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема страхування додаткової пенсії; відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, без згоди контролюючого органу; порушення вимог законодавства в частині: обліку, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального, спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального; здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку; порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.

Протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.

Разом з тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.

Колегія суддів звертає увагу на висновок Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 23 липня 2024 року в справі № 240/25642/22 відповідно до якого пеня, передбачена частиною п`ятою ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», за порушення строків розрахунків за експортно-імпортними операціями в період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню COVID-19, нараховується на загальних підставах, без застосування положень абз. 11 п. 52-1 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» ПК України.

Як зазначив Верховний Суд у цій справі, зміни до положень Закону України «Про валюту і валютні операції» здійснюються виключно шляхом внесення змін до цього Закону, та зміни не вносилися в норми, які би дозволяли не застосовувати пеню (звільняли від застосування пені) за порушення строку розрахунків в іноземній валюті в період дії карантину.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 зауважила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Як наслідок, посилання апелянта на інші рішення Верховного Суду, зокрема постанова від 13.05.2024 у справі №420/11208/23, постанова від 15.02.2024 у справі №420/1538/23 колегія суддів не приймає до уваги.

Крім того, слід відмітити, що чинний процесуальний закон також не містить підстав для врахування висновів окремих ухвал судів.

Крім того, судова практика Верховного Суду у вказаній категорії узгоджена та набула статусу остаточної ухваленням саме вказаного вище рішення судової палати в справі № 240/25642/22. Інших особливостей спірних обставин у цій справі, які би унеможливлювали застосування вказаного висновку про застосування зазначених норм закону ця справа не містить.

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Смілянська Хлодня» - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко