Справа № 640/1500/21
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

05 травня 2025 року Справа № 640/1500/21 ЗП/280/98/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (01601, Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 10, ЄДРПОУ 01024) про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на службі та виплату грошового утримання за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року №2360 о/с, поновлення позивача на службі в Міністерстві внутрішніх справ України з 06 листопада 2015 року та виплату грошового утримання за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначає, що звільнення не є незаконним, оскільки станом на дату звільнення позивач був тимчасово відсторонений від займаної посади на підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/16381/14-к та про можливість звільнення у зв`язку із скороченням штату не повідомлявся. Ніяких наказів від відповідача не отримував. Окрім того, вказує, що відповідачем порушено вимоги статті 87 Закону України «Про державну службу» та статті 49-2 Кодексу законів про працю України, оскільки відповідачем при звільненні позивача не було запропоновано рівноцінні посади, що свідчить про упереджене відношення до нього. Позовну заяву просить задовольнити.

Ухвалою суду від 04 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.

Позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

07 квітня 2021 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про продовження строку для подання витребуваних ухвалою судді документів, а також для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 14 квітня 2021 вищезазначене клопотання задоволено.

14 травня 2021 року від представника Міністерстві внутрішніх справ України на адресу суду надійшов відзив на позов у якому останній заперечує проти задоволення позову та зазначає, що позивач не скористався своїм правом та з урахуванням дати публікації положень Закону України «Про національну поліцію» в газеті «Колос України» своєчасно не скористався та не подав рапорт про прийняття на службу, а відтак правомірно був звільнений із займаної посади. У задоволенні позову просить відмовити.

31 травня 2021 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив у якій останній не погоджується із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов.

Законом України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду (далі Закон № 2825-IX) ліквідовано вказаний адміністративний суд. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2825-ІХ Окружним адміністративним судом міста Києва справу надіслано до Київського окружного адміністративного суду.

На виконання Закону України Про внесення зміни до пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року №399, Київським окружним адміністративним судом передано справу до Запорізькому окружному адміністративному суду.

Справа надійшла до Запорізького окружного адміністративного суду 13 лютого 2025 року.

Відповідно до вимог статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України та за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, адміністративну справу передано на розгляд судді Запорізького окружного адміністративного суду Татаринову Д.В.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року адміністративну справу № 640/1500/21 прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.

З огляду на те, що в матеріалах справи містилось клопотання сторін про залучення у якості співвідповідача по справі - Центр безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС (, адреса: вул. Інститутська, 29-А, м. Київ, 01021) в особі ліквідаційної комісії та про витребування у останнього доказів (від 31 травня 2021 року № 03-14/85244/21, № 03-14/83250/21), суд ухвалою від 18 лютого 2025 року витребував у Міністерства внутрішніх справ України інформацію щодо припинення Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС (, адреса: вул. Інститутська, 29-А, м. Київ, 01021). У разі повного припинення Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС (, адреса: вул. Інститутська, 29-А, м. Київ, 01021) повідомлено про необхідність надання до суду інформації щодо наявності у нього правонаступників (із зазначенням найменування, ЄДРПОУ та адреси).

03 березня 2025 року від представника відповідача на адресу суду надійшов лист від 25 лютого 2025 року № 12/6-584 , до якого додано копії:

- наказу МВС України від 30 листопада 2015 року № 1532 "Про ліквідацію Департаменту Державної інспекції МВС України, Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС, управлінь Державної автомобільної інспекції ГУМВС, УМВС України в автономній Республіці Крим, областях";

- наказу МВС України від 06 грудня 2022 року № 800 "Про відміну рішення про припинення Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС";

- наказу МВС України від 27 грудня 2022 року № 857 "Про перейменування Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС та внесення змін до його Положення";

- наказу МВС України від 27 вересня 2023 року № 789 "Про перейменування Державної установи "Центр здійснення оптимізації"", що свідчать що Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС (, адреса: вул. Інститутська, 29-А, м. Київ, 01021) на даний час перейменований у Галузевий державний архів Міністерства внутрішніх справ України та здійснює відповідні дії, що передбачені для архівних установ.

Ухвалою суду від 05 березня 2025 року у задоволенні клопотань про залучення Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС у якості співвідповідача по справі та витребування у нього доказів відмовлено.

Також, вказаною ухвалою суду від Міністерства внутрішніх справ України витребувано довідку про розмір середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 , виходячи із виплат за останні два місяці перед його звільненням, з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Витребувана інформація має бути надана до суду не пізніше 21 березня 2025 року.

04 квітня 2025 року від представника Міністерства внутрішніх справ України на адресу суду надійшла заява, у якій останній повідомляє суд про неможливість надання до суду витребуваної інформації у зв`язку із її відсутністю. Однак, разом із заявою представником Міністерства внутрішніх справ України до суду надано копію листа Департаменту фінансово-облікової політики та бухгалтерського обліку від 20 березня 2025 року № 13772/15, з урахуванням якого картки грошового забезпечення та заробітної плати до 2015 року включно передані на зберігання до Галузевого архіву ДПРСД МВС України.

Також, 04 квітня 2025 року від представника Міністерства внутрішніх справ України на адресу суду надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку із пропуском строку звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 09 квітня 2025 року у задоволенні вищезазначеного клопотання відмовлено.

Також, ухвалою суду від 09 квітня 2025 року у Галузевого архіву ДПРСД МВС України (вул. Інститутська, 29-а, м. Київ, 01021) витребувано:

- довідку про розмір середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 , виходячи із виплат за останні два місяці перед його звільненням (вересень жовтень 2015 року), з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100;

- засвідчені належним чином копії карток грошового забезпечення та заробітної плати ОСОБА_1 за 2015 рік.

Проте, 17 квітня 2025 року від Галузевого архіву ДПРСД МВС України на адресу суду надійшла заява, у якій останній повідомляє про неможливість виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, оскільки картки грошового забезпечення позивача за спірний період до архіву не передавались.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, наявні у справі, суд встановив наступне.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 з 05 серпня 1995 року навчався та проходив службу в органах внутрішніх справ, займаючи посади: Інспектора з розшуку відділу Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України Залізничного РУ ГУ МВС України в місті Києві; Інспектора з розшуку відділення з адміністративної практики і розшуку полку дорожньо- патрульної служби ДАІ ГУ МВС України в місті Києві; Старшого інспектора ДПС 1 взводу 1 батальйону ДПС полку ДПС ДАІ ГУ МВС України в місті Києві; Інспектора з розшуку відділення з адміністративної практики і розшуку полку ДПС ДАІ ГУ МВС України в місті Києві; Старшого інспектора з розшуку відділення з адміністративної практики і розшуку полку ДПС ДАІ ГУ МВС України в місті Києві; Старшого інспектора з розшуку МРЕВ №11 при управлінні ДАІ ГУ МВС України в місті Києві; Інспектора з розшуку відділення розшуку 4-го міжрайонного відділу ДАІ при УДАІ ГУ МВС України в місті Києві; Інспектора відділу оформлення ДТП, підпорядкований УДАІ ГУ МВС України в місті Києві; Інспектора з розшуку відділення розшуку забезпечення діяльності підрозділу ДАІ, підпорядкованого УДАІ ГУ МВС України в місті Києві, Інспектора реєстраційного відділу управління автомобільно-технічної інспекції та реєстраційно-екзаменаційної роботи Департаменту ДАІ.

24 березня 2011 року наказом за №363 о/с Міністра Міністерства внутрішніх справ України, майора міліції ОСОБА_1 (М- 076993) було призначено на посаду інспектора відділу впровадження новітніх технологій з питань реєстраційно-екзаменаційної діяльності Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС України (підпорядкованого Департаменту Державної автомобільної інспекції).

Відповідно до наказу МВС України від 31 жовтня 2014 року за №1341, у зв`язку з повідомленням про підозру в одержанні неправомірної вигоди у великому розмірі за вчинення дій в інтересах третьої особи з використанням службового становища вирішено, що остаточне рішення щодо доцільності перебування на службі в органах внутрішніх справ України інспектора відділу впровадження новітніх технологій з питань реєстраційно-екзаменаційної діяльності Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем (підпорядкованого Департаменту Державної автомобільної інспекції) при МВС України, майора міліції ОСОБА_1 прийняти на підставі прийнятого органами прокуратури та суду рішення у справі

10 грудня 2020 року представником позивача до Міністерства внутрішніх справі України зроблено адвокатський запит щодо трудових правовідносин між МВС України та ОСОБА_1 .

У відповідь на адвокатський запит позивачем отримано лист від 18 грудня 2020 року за №876АЗ/22, з якого позивачу та його представнику, з урахуванням доданих до листа документів стало відомо про те, що 21 жовтня 2014 року наказом МВС України №2156 о/с, майора міліції ОСОБА_1 (М-076993) відсторонено від виконання службових обов`язків до 01 грудня 2014 року (Підстава: ухвала Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/16381/14-к від 03 жовтня 2014 року).

15 грудня 2014 року наказом МВС України №2580 о/с, майору міліції ОСОБА_1 (М-076993) продовжено строк відсторонення від виконання службових обов`язків до 02 січня 2015 року (Підстава: ухвала Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/20135/14-к від 27 листопада 2014 року).

06 січня 2015 року наказом МВС України №12 о/с, майору міліції ОСОБА_1 (М-076993) продовжено строк відсторонення від виконання службових обов`язків до 03 березня 2015 року (Підстава: ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/13151/14-к від 26 грудня 2014 року).

08 квітня 2015 року наказом МВС України №632 о/с, майору міліції ОСОБА_1 (М-076993) продовжено строк відсторонення від виконання службових обов`язків до 19 травня 2015 року, виплатою окладу за спеціальне звання та з урахуванням надбавки за вислугу років (Підстава: ухвала Києво- Святошинського районного суду Київської області у справі №369/13151/14-к від 19 березня 2015 року).

02 червня 2015 року наказом МВС України №1017 о/с, майору міліції ОСОБА_1 (М-076993) продовжено строк відсторонення від виконання службових обов`язків до 19 липня 2015 року (Підстава: ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/13151/14-к від 18 травня 2015 року).

25 вересня 2015 року наказом МВС України №2012 о/с, майору міліції ОСОБА_1 (М-076993) продовжено строк відсторонення від виконання службових обов`язків до 18 жовтня 2015 року, виплатою окладу за спеціальне звання та з урахуванням надбавки за вислугу років (Підстава: ухвала Києво- Святошинського районного суду Київської області у справі №369/13151/14-к від 18 серпня 2015 року).

Також, із відповіді на адвокатський запит позивачу стало відомо, що 06 листопада 2015 року наказом Міністерства внутрішніх України №2360 о/с, згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнити з 06 листопада 2015 року в запас Збройних Сил: за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) майора міліції ОСОБА_1 (М- 076993), інспектора відділу впровадження новітніх технологій з питань реєстраційно - екзаменаційної діяльності.

Не погодившись із правомірністю винесення вищезазначеного наказу позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ (далі Закон № 565-ХІІ, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIІI (далі - Закон № 580-VІІІ в редакції, що діяв станом на дату виникнення спірних правовідносин) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

При цьому суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Частиною першою статті 18 Закону № 565-ХІІ передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 1 Закону України № 580-VІІІ Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до підпункту «г» пункту 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі.

З аналізу вказаних норм слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений пунктом 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI. Водночас, ті працівники, які відмовились від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штаті.

Звільнення особи зі служби через скорочення штатів відбувається при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції, не прийняті його на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення та при відсутності можливості подальшого використання його на службі.

За приписами пункту 70 вказаного Положення передбачено, що звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ.

Пунктом 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» визнано такими, що втратили чинність: Закон України «Про міліцію» (Відомості Верховної Ради УРСР, 1991 р., № 4, ст. 20 із наступними змінами); Постанову Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію Закону Української РСР «Про міліцію» (Відомості Верховної Ради УРСР, 1991 р., № 4, ст. 21).

За змістом пункту 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Разом з тим, приписами пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Отже, Законом № 580-VІІІ передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Згідно пункту 10 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VІІІ працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Системний аналіз правових норм, що містяться у підпунктах 9 і 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VІІІ, зумовлює висновок, що питання стосовно подальшого проходження служби діючими співробітниками міліції мало бути вирішено до 06 листопада 2015 року включно (впродовж трьох місяців з моменту попередження про наступне вивільнення). Вказані норми є імперативними, як наслідок, неприйняття працівника міліції на службу до поліції до вказаного терміну є безальтернативною підставою для звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

При цьому, як, вже зазначалось раніше, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (яке не втратило сили та є спеціальним законодавством, що регулює спірні правовідносини; далі Положення), визначено, зокрема, підстави звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) й підпунктом «г» пункту 64 передбачено звільнення через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Судом встановлено, що Закон України «Про Національну поліцію» опубліковано 06 серпня 2015 року в газеті «Голос України» (випуск № 141-142). Відтак, позивач, як інші працівники органів внутрішніх справ, з урахуванням пункту 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII вважається належним чином повідомлений про звільнення через скорочення штатів починаючи з 06 серпня 2015 року.

Окрім того, судом встановлено та позивачем не заперечується, що рапорт про прийняття на службу в поліцію ним у період з 06 серпня 2015 року по 05 листопада 2015 року включно не подавався. Тобто, позивач у встановлений трьох місячний термін з дня опублікування в газеті «Голос України» Закон України «Про Національну поліцію» не виявив згоду на проходження подальшої служби в органах Національної поліції, що відповідно до пункту 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIІI є підставою для прийняття його на службу до поліції, за умови, що він відповідає передбаченим цим Законом вимогам, оскільки не подав відповідний рапорт. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

З огляду на вказане, відсутність заяви позивача підтверджує наявність його відмови від проходження служби в поліції, тоді як доказів виявлення позивачем бажання проходити службу в поліції, як того вимагає стаття 77 КАС України (в редакції Закону № 2234-VIII від 07 грудня 2017 року), в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи відсутність рапорту позивача про бажання проходити службу в органах поліції, відповідач правомірно вирішив питання щодо відсутності підстав для прийняття позивача на службу в поліцію.

Таким чином, підстави для переведення позивача до органів Національної поліції України у відповідача були відсутні.

З приводу посилань позивача на положення Кодексу законів України про працю України суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

При цьому, спеціальними законами по відношенню до позивача є Закон № 565-ХІІ, Закон № 580-VІІІ та Положення № 114, та саме вони в першу чергу підлягають застосуванню, оскільки ними було врегульовано порядок прийняття на службу та звільнення з неї.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року №2360 о/с є правомірним та скасуванню не підлягає.

З огляду на те що, що суд дійшов висновку про правомірність винесення Міністерством внутрішніх справ України наказу від 06 листопада 2015 року №2360 о/с, вимоги про поновлення позивача на службі в Міністерстві внутрішніх справ України з 06 листопада 2015 року та виплату грошового утримання за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Враховуючи встановлені обставини справи в сукупності суд вважає, що відповідачем доведена правомірність прийнятих ним спірних розпоряджень.

У підсумку, з урахування зазначеного в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

З урахуванням положень статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними рішення, зобов`язання вчинити дії,-відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 05 травня 2025 року.

Суддя Д.В. Татаринов