Справа № 380/3830/25
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/3830/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючої-судді Мричко Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 (далі відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 , в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ) ( АДРЕСА_4 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), оформлене протоколом № 7 від 13.02.2025 про відмову у наданні ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) ( АДРЕСА_4 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ).

- визнати протиправним та скасувати Наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з основної діяльності) від 25.02.2025 за № 70 «Про призов та відправку у військові частини військовозобов`язаних (резервістів), призваних під час загальної мобілізації» ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ).

- визнати протиправним та скасувати наказ від 28.03.2025 за № 260-ОС «Про особовий склад» ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_4 ) в частині зарахування до списків особового складу військової частини ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ).

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ; АДРЕСА_5 ) звільнити з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ).

Ухвалою від 03.03.2025 суддя відкрила провадження в адміністративній справі, призначила до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 19.03.2025 суд витребував докази.

Ухвалою від 27.03.2025 суд прийняв до розгляду заяву представника позивача про уточнення позовних вимог.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що до 07.02.2025 згідно з довідкою відповідача 2, №7358 від 15.11.2024 йому була надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку із наявністю матері з інвалідністю ІІ групи за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані її утримувати.

Повідомляє, що 07.02.2025 він вчергове звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою аналогічного змісту про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». До заяви було долучено усі необхідні документи, зокрема на підставі яких йому вже надавалася відстрочка. Однак, протоколом від 13.02.2025 № 7 комісія ІНФОРМАЦІЯ_3 ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки. Причинами для відмови зазначено: «згідно постанови № 560 від 16.05.2024 року, втрата (відсутність) законних підстав для отримання відстрочки».

Зазначає, що необґрунтована та неправомірна відмова від надання відстрочки позивачу мала наслідком протиправну мобілізацію останнього та винесення Наказу про призов на військову службу по мобілізації до Військової частини НОМЕР_4 та наказу Військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) про зарахування до списків особового складу військової частини.

Через підсистему «Електронний суд» 09.04.2025 від відповідача 1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив із запереченнями проти заявлених позовних вимог. Відповідач, зокрема, зазначає, що відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про особовий склад» від 28.02.2025 № 260-ОС, ОСОБА_1 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення, у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25 лютого 2025 року, на підставі поіменного списку ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 від 25 лютого 2025 року № 1869, абзацу 3 пункту 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», довідки військоволікарської комісії від 25 лютого 2025 року № 587.

Отже, з дня відправлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач проходить військову службу та набув правового статусу «військовослужбовець». У свою чергу, право на відстрочку необхідно реалізувати до набуття статусу «військовослужбовця», про що зазначив Верховний Суд України у рішенні від 11 квітня 2024 року у справі №520/7954/22.

Окрім цього, оцінюючи доводи позивача, що відповідно до статті 23 Закону № 3543-XII він не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, відповідно до пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідач зазначає, що указана обставина не дорівнює звільненню його від обов`язку проходження військової служби.

10.04.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій підтримано позовні вимоги.

Відповідач 2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 правом на подання відзиву не скористався, належним чином повідомлений про розгляд справи.

За приписами частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_5 .

Мати позивача, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 , є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією довідки до Акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 609052 та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 .

Потреба у постійному сторонньому догляді матері позивача підтверджується також Висновком ЛКК №148 від 04.10.2024 щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу.

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_4 №6401 від 17.10.2024 ОСОБА_1 було надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на строк до 09.11.2024, на підставі абзацу 13 частини 1 стаття 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як особі, у якої один з батьків має групу інвалідності.

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_4 №7358 від 15.11.2024 ОСОБА_1 продовжено термін відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі абзацу 13 частини 1 стаття 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на строк до 07.02.2025.

07.02.2025 позивач втретє звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку із наявністю матері з інвалідністю ІІ групи за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані її утримувати.

До заяви долучено наступні документи: копії паспортів усіх членів сім`ї та ідентифікаційних номерів, копії довідки МСЕК та ЛКК матері, заяву за формою згідно додатку 15 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період; довідку з місця проживання; довідку про зареєстрованих осіб; копію обліково-військового документа та довідку ЛКК № 393 про стан здоров`я ОСОБА_3 ; свідоцтво про народження.

Також, в матеріалах справи наявні документи, які підтверджують, що у позивача є батько ОСОБА_3 1967 року народження та брат ОСОБА_4 1991 року народження, які є військовозобов`язаними.

Протоколом від 13.02.2025 №7 комісія ІНФОРМАЦІЯ_3 ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки позивачу, причини відмови: «згідно постанови № 560 від 16.05.2024 року, втрата (відсутність) законних підстав для отримання відстрочки».

Листом №1849 від 25.02.2025 за підписом голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_8 позивача повідомлено про наявність відмови в наданні йому відстрочки від проходження військової служби, оформленої протоколом комісії № 7 від 13.02.2025, причини відмови: «згідно постанови № 560 від 16.05.2024 року, втрата (відсутність) законних підстав для отримання відстрочки».

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №70 від 25.02.2025, ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Наказом начальника НОМЕР_7 прикордонного закону ДПС України №260-ОС від 28.02.2025 ОСОБА_1 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_3 , зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення загону.

Вважаючи протиправною відмову відповідача 2 в наданні відстрочки від призову на військову службу, накази про призов на військову службу та зарахування до списків особового складу військової частини протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з такого.

На підставі частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21.10.1993 № 3543-XII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 3543-XII) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно із частиною третьою статті 22 Закон № 3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до пункту тринадцятого частини першої статті 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.

Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 1487), визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном.

Відповідно до п. 1, 8, 9, 11 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів з приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, крім іншого: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, крім іншого: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

З 18.05.2024 набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі Порядок №560), який визначає алгоритм отримання військовозобов`язаними особами відстрочки.

Відповідно до пунктів 56-57 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Згідно з пунктом 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлятися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (пункт 59 Порядку №560).

Постановою Кабінету міністрів України від 16.08.2024 № 930, Порядок №560 доповнили новим пунктом 58-1 такого змісту:

Військовозобов`язані, які відповідно до закону зобов`язані утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зазначають у заяві (додаток 4) про відсутність інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а за умови наявності кількох військовозобов`язаних - додають заяву особи з інвалідністю I або II групи за формою згідно з додатком 15, в якій зазначається прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи, яку особа з інвалідністю обирає для здійснення свого утримання.

Районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки або його відділ за місцем перебування на військовому обліку військовозобов`язаного, який відповідно до закону зобов`язаний утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, або здійснює постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, під час прийняття рішення про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації перевіряє перебування такого військовозобов`язаного на військовому обліку, родинні зв`язки військовозобов`язаного та особи, яку відповідно до законодавства зобов`язаний утримувати військовозобов`язаний або за якою здійснює постійний догляд, наявність інших осіб, місце проживання яких задекларовано/зареєстровано за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання військовозобов`язаного або особи, яка перебуває на утриманні або потребує постійного догляду, з використанням відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обміну.

Отже, як видно, районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки або його відділ під час прийняття рішення про відстрочку перевіряє родинні зв`язки військовозобов`язаного та особи, яку відповідно до законодавства зобов`язаний утримувати останній, наявність інших осіб, місце проживання яких задекларовано/зареєстровано за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання військовозобов`язаного або особи, яка перебуває на утриманні або потребує постійного догляду, з використанням відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обміну.

Відповідно до пункту 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

При цьому, згідно з додатком 7 до Порядку №560, у графі «Причини відмови» зазначаються обґрунтовані причини відмови у наданні відстрочки.

Як видно з витягу з протоколу №7 від 13.02.2025 комісія ІНФОРМАЦІЯ_10 вирішила не надати відстрочки від призову під час мобілізації військовозобов`язаним громадянам України, як: « ОСОБА_1 , 1995 р.н. відповідно до абзацу 13 частини 1 статті 23 Закону України не надано відстрочки, так як немає законних підстав згідно чинного законодавства».

Суд звертає увагу на те, що як у повідомленні №1849 від 25.02.2025, так і у витязі з протоколу №7 від 13.02.2025, відповідачем 2 жодним чином не обґрунтовано причин для відмови в наданні позивачу відстрочки, зокрема зазначено: «згідно постанови №560 від 16.05.2024 року, втрата (відсутність) законних підстав для отримання відстрочки».

Наведене свідчить про невідповідність такого рішення передбаченим частиною другою статті 2 КАС України, критеріям правомірності.

Більше того, суд зауважує, що в матеріалах справи наявні довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 №6401 від 17.10.2024 та №7358 від 15.11.2024, за змістом яких ОСОБА_1 двічі надавалася відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі абзацу 13 частини 1 стаття 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Як стверджує позивач, зазначені відстрочки він отримував на підставі аналогічної за змістом заяви та документів, що подавав 07.02.2025.

Суд зауважує, що правове регулювання спірних правовідносин після 17.10.2024 не змінювалося. За змістом частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, відповідач 2 ані в ході розгляду цієї справи, ані в оскаржуваному рішенні жодним чином не довів, що позивач подаючи документи на отримання відстрочки втретє, будь-яким чином втратив право на її отримання, надаючи такий самий пакет документів.

Водночас, досліджуючи наявність у позивача права на отримання відстрочки, суд зазначає таке.

Так, у додатку 5 до Порядку №560 визначено вичерпний перелік документів, які підтверджують право на відстрочку. Зокрема, наявність права на відстрочку відповідно до пункту 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підтверджується:

для батьків військовозобов`язаного з числа осіб з інвалідністю I чи II групи або батьків дружини (чоловіка) військовозобов`язаного з числа осіб з інвалідністю I чи II групи - один із таких документів, що підтверджує інвалідність, зокрема: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ; заява за формою згідно з додатком 15 (у разі потреби) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові (за наявності) особи, яку вона обирає для здійснення свого утримання;

для військовозобов`язаного, який має одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи, - документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про народження);

для військовозобов`язаного, який має одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, - один із таких документів, що підтверджує неможливість інших осіб, які не є військовозобов`язаними та зобов`язані за законом утримувати одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, або документ, що підтверджує перебування під арештом (крім домашнього арешту), або відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі.

Судом встановлено, що мати позивача ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до Акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 609052.

Потреба у постійному сторонньому догляді матері позивача підтверджується також Висновком ЛКК №148 від 04.10.2024 щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, виданого за формою, затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667.

Позивачу у позовній заяві заяві зазначає, у нього є батько 1967 року народження та брат 1991 року народження, обидва є військовозобов`язаними.

В свою чергу, до заяви про надання відстрочки позивачем долучено заяву за формою згідно з додатком 15, в якій мати позивача (особа з інвалідністю) обирала саме його для здійснення свого утримання.

Суд враховує, що за змістом положень пункту 13 частини першої статті 23 Закону №3543-XII умовами для реалізації права на відстрочку є:

по-перше, наявність одного із батьків з інвалідністю I чи II групи або ж одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

по-друге, відсутність інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані утримувати вищезазначених осіб з інвалідністю. При цьому у разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю, про що подається відповідна заява.

Тобто, лише сукупність наведених обов`язкових обставин (фактів) надають законні підстави для отримання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Судом встановлено, що позивачем на розгляд комісії надавався вичерпний перелік документів, встановлений у додатку 5 до Порядку №560, які у свою чергу підтверджували його право на отримання відстрочки від проходження військової служби. Між тим, в ході розгляду даної справи ІНФОРМАЦІЯ_3 не надав суду жодних доказів, які б спростовували достовірність поданих позивачем документів або свідчили про наявність інших осіб, які не є військовозобов`язаними та які зобов`язані здійснювати догляд за матір`ю позивача. При цьому, як вже йшлося вище, самі мотиви оскаржуваного рішення не містять жодного посилання на те, що відповідачем з`ясовано наявність такої особи (осіб), яка не є військовозобов`язаною та яка за законом зобов`язана утримувати матір позивача.

Окрім того, відсутні належні та допустимі докази повідомлення позивача про необхідність надання будь-яких додаткових підтверджуючих документів, у разі неможливості провести перевірку у військовозобов`язаного підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відтак, відмова позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період не узгоджується із вказаними вище вимогами законодавства.

Отже, протокольне рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ) № 7 від 13.02.2025 в частині, що стосується відмови у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених пунктом 13 частини першої статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, є протиправним та підлягає до скасування.

Щодо заявлених вимог про скасування наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з основної діяльності) від 25.02.2025 № 70 «Про призов та відправку у військові частини військовозобов`язаних (резервістів), призваних під час загальної мобілізації» та начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_4 ) від 28.03.2025 № 260-ОС «Про особовий склад» в частині зарахування до списків особового складу військової частини ОСОБА_1 , а також зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_4 ) звільнити позивача з військової служби.

Матеріалами справи підтверджується, що саме протиправні дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо ненадання позивачу відстрочки, стали наслідком його мобілізації та винесенню наказів від 25.02.2025 №70 та від 28.03.2025 №260-ОС в частині призову на військову службу та зарахування до списків особового складу НОМЕР_7 прикордонного загону позивача, що грубо порушує його права та законні інтереси.

З існуючого на момент виникнення спірних правовідносин правового регулювання видно, що перевірка обґрунтованості поданої заяви позивача про надання відстрочки від призову під час мобілізації за наявності звернення особи та встановлення факту наявності такої відстрочки є однією з обов`язкових умов, без дотримання яких призов особи на військову службу є неможливим.

В ході розгляду справи судом скасовано рішення комісії від 13.02.2025 за № 7, з огляду на його протиправність.

Суд дотримується позиції, що протиправні дії не можуть спричиняти правомірних наслідків, а обов`язок доведення обґрунтованої відмови у наданні відстрочки позивачу лежить на суб`єкті владних повноважень. Інший підхід суперечив би принципам, які відрізняють суди адміністративної юрисдикції від інших видів юрисдикцій.

Суд керується також частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, рішенням суду у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їх власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Суд розуміє, що питання мобілізації та призову на військову службу є надзвичайно важливими та чутливими темами в умовах введеного на території України воєнного стану та браку мобілізаційних ресурсів.

Проте, зазначені обставини не можуть бути виправданням порушень, які відбулися в спірних правовідносинах.

Отже, підсумовуючи вищевикладене суд вважає, що ефективним захистом порушеного права позивача є визнання протиправними та скасування всіх рішень, прийнятих за наслідками порушення процедури призову позивача на військову службу.

Оскільки рішення №7 від 13.02.2025 про відмову у наданні позивачу відстрочки скасовується судом, а відтак, скасуванню підлягають і Наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з основної діяльності) від 25.02.2025 за № 70 «Про призов та відправку у військові частини військовозобов`язаних (резервістів), призваних під час загальної мобілізації» в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 та Наказ від 28.02.2025 за № 260-ОС «Про особовий склад» начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині зарахування до списків особового складу загону позивача.

Щодо ефективного способу захисту порушеного права.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до частини 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована, зокрема, у постановах від 17 жовтня 2019 року у справі №826/521/16, від 30 березня 2021 року у справі №400/1825/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 27 вересня 2021 року у справі №380/8727/20, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

Позиція Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 245 КАС України, а саме, щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 04 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19 та від 13 жовтня 2022 року у справі №380/13558/21.

Так, судом вище встановлено, що позивачем на розгляд комісії надавався вичерпний перелік документів, встановлений у додатку 5 до Порядку №560, які у свою чергу підтверджували його право на отримання відстрочки від проходження військової служби.

Натомість, відповідачі жодним чином не спростували достовірності та достатності поданих позивачем документів.

Отже, в даному випадку, оскільки право позивача на отримання відстрочки від проходження військової служби встановлене у судовому порядку, у відповідача 2 відсутня дискреція щодо прийняття рішення надати чи не надати таку відстрочку.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Отже, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права та принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

За таких обставин, враховуючи незаконну мобілізацію позивача, суд доходить висновку про необхідність зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період ОСОБА_1 , а також зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ) в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно розглянути заяву позивача від 07.02.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час з урахуванням висновків суду викладених в мотивувальній частині цього рішення.

При цьому, суд враховує, що Верховним Судом в постанові 11 квітня 2024 року у справі №520/7954/22 підтверджено можливість звільнення особи з військової служби, у зв`язку із визнанням протиправним та скасуванням наказів про мобілізацію і зарахування до списків особового складу військової частини.

Наведеним вище спростовуються доводи представника відповідача 1 про безповоротну дію мобілізації, протилежні ж висновки призвели б до неможливості відновлення порушеного права незаконно мобілізованих осіб.

Відсутність у статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» такої підстави для звільнення з військової служби як наявність матері з інвалідністю ІІ групи за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані її утримувати, є виключно свідченням того, що законодавець при прийнятті зазначеної норми виключав можливість проходження військової служби особою, яка має законне право скористатись такою нормою відповідно до частини тринадцятої статті 23 Закону України Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку.

Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 139 КАС України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2906,88 грн.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ), оформлене протоколом №7 від 13.02.2025 про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) від 07.02.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, з урахуванням висновків суду, викладених в мотивувальній частині цього рішення.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з основної діяльності) від 25.02.2025 за №70 «Про призов та відправку у військову частину військовозобов`язаних (резервістів), призваних під час загальної мобілізації» ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати наказ від 28.03.2025 за № 260-ОС «Про особовий склад» ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині зарахування до списків особового складу особового складу ОСОБА_1 .

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 виключити ОСОБА_1 із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 2906 (дві тисячі девятсот шість) грн 88 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Мричко Н.І.