Справа № 461/3240/25
Суддя: Волоско І. Р.
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/3240/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2025 року суддя Галицького районного суду міста Львова Волоско І.Р. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради в особі адміністративної комісії при виконавчому комітеті Львівської міської ради, третя особа Офіс охорони культурної спадщини Львівської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до Виконавчого комітету Львівської міської ради в особі адміністративної комісії при виконавчому комітеті Львівської міської ради, третя особа Офіс охорони культурної спадщини Львівської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Свої вимоги мотивує тим, що 9 квітня 2025 року на засіданні адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Львівської міської ради повторно розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено постанову від 9 квітня 2025 року № 68 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Позивач зазначає, що в постанові не конкретизовано, положення якого саме нормативно-правового акту порушив ОСОБА_3 , не розкрито суті вчиненого правопорушення, що має значення для встановлення складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.92 КУпАП. У зв`язку з цим просить позов задовольнити, оскаржувану постанову скасувати, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22 квітня 2025 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Сторони у справі про судовий розгляд даного позову були повідомлені належним чином.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у відповідності до положень ч. 5 ст. 262 КАС України до суду не надійшло.
Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, керуючись принципами верховенства права та законності, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів в їх сукупності, які є у справі, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд встановив, що 19 вересня 2024 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 , громадянин Німеччини, що постійно проживає на території України (посвідка на постійне проживання серія НОМЕР_1 ) придбав квартиру АДРЕСА_1 .
У договорі вказано, що квартира розташована у будинку, що є частиною пам`ятки архітектури місцевого значення - охоронний номер 5598-ПВ.
На підставі вказаного договору купівлі-продажу зареєстровано право власності у Державному реєстрі речових прав на ОСОБА_1 .
30 грудня 2024 року працівниками Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПВ № 001057 щодо ОСОБА_1 , з якого вбачається, що останнім було проведено перепланування у квартирі АДРЕСА_1 шляхом демонтажу не несучих стін, перегородок, що є порушенням ч. 1 ст. 22 та ч. 4 ст. 24.
Постановою адміністративної комісії виконавчого комітету Львівської міської ради №13 від 30.01.2025 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 92 КУпАП.
Як вбачається з даної постанови, позивач провів перепланування в квартирі АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу не несучих стін, перегородок, без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.
Позивач звернувся до Галицького районного суду м. Львова з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради в особі адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Львівської міської ради, третя особа: Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2025 року у справі № 461/1020/25 позов задоволено частково.

Постанову адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Львівської міської ради у справі про адміністративне правопорушення № 13 від 30.01.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.92 КУпАП скасовано. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.92 КУпАП направлено на новий розгляд до адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Львівської міської ради. В задоволення решти позовних вимог відмовлено.

9 квітня 2025 року на засіданні адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Львівської міської ради повторно розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено постанову від 9 квітня 2025 року № 68 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. (однієї тисячі сімсот) гривень 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Позивач зазначає, що як у протоколі про адміністративне правопорушення так і в постанові, винесеній за результатами розгляду такого протоколу, не конкретизовано, положення якого саме нормативно-правового акту порушив ОСОБА_3 , не розкрито суті вчиненого правопорушення, що має значення для встановлення складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.92 КУпАП

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Положеннями ст.92 КУпАП передбачено відповідальність за порушення вимог законодавства про охорону культурної спадщини: ухилення від підписання охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини; порушення режиму використання пам`ятки культурної спадщини; порушення режиму історико-культурного заповідника чи історико-культурної заповідної території; проведення ремонтних, реставраційних, реабілітаційних робіт на пам`ятці культурної спадщини, зміна призначення пам`ятки культурної спадщини, її частин та елементів, здійснення написів, позначок на ній, на її території та в її охоронній зоні без письмового дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини; ухилення від передачі в установленому порядку знайдених під час археологічних розвідок, розкопок рухомих предметів, пов`язаних з нерухомими об`єктами культурної спадщини, на постійне зберігання до музеїв (державних фондосховищ), у яких зберігаються музейні предмети і музейні колекції, що є державною власністю і належать до державної частини Музейного фонду України, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від ста до ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.1 Закону України «Про охорону культурної спадщини», пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Частиною 1 статті 22 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що пам`ятки, їхні частини, пов`язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця.

Згідно ч.4 ст.24 Закону України «Про охорону культурної спадщини», забороняється змінювати призначення пам`ятки, її частин та елементів, робити написи, позначки на ній, на її території та в її охоронній зоні без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Зі змісту оскаржуваної постанови встановлено, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.92 КУпАП, а саме за порушення вимог законодавства про охорону культурної спадщини.

Згідно з диспозицією ст.92 КУпАП, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони культурної спадщини. Об`єктивна сторона правопорушення полягає, зокрема, у проведенні ремонтних, реставраційних, реабілітаційних робіт на пам`ятці культурної спадщини, зміна призначення пам`ятки культурної спадщини, її частин та елементів, здійснення написів, позначок на ній, на її території та в її охоронній зоні без письмового дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Разом з тим, суд звертає увагу, що ст.92 КУпАП є бланкетною правовою нормою, має загальний зміст, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів. Конкретизований зміст диспозиції бланкетної правової норми передбачає певну деталізацію її положень іншими нормативно-правовими актами для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.

В частині 2 статті 283 КУпАП містяться вимоги до постанови по справі про адміністративне правопорушення, яка повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Разом з цим, у постанові у справі про адміністративне правопорушення міститься загальне формулювання про порушення позивачем вимог законодавства про охорону культурної спадщини.

Таким чином, у постанові не конкретизовано, положення якого саме нормативно-правового акту порушив ОСОБА_4 , не розкрито суті вчиненого позивачем правопорушення, що має значення для встановлення в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.92 КУпАП, є важливою умовою справедливого та об`єктивного розгляду справи та є необхідним для підготовки до належного захисту особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Отже наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Разом з цим, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вини позивача, в розумінні ст. 251 КУпАП, відповідачем не надано.

Не спростовані відповідачем і твердження позивача про те, що останній своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.ст. 73,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частина 2 цієї ж статті передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, то слід зазначити, що у справі відсутні достатні докази, які б підтверджували дану обставину.

Відповідач не надав відзиву до суду і не довів правомірність прийнятого ним рішення по справі.

Позивач зазначає, що не вчиняв порушень, зазначених в оскаржуваній постанові.

Докази, які б спростовували такі твердження позивача, суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність вини позивача і вважає, що оскаржувана ним постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме сплачений судовий збір в розмірі 605,6 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача згідно з вимогами ч.1 ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 19, 77, 90, 242, 243, 246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

адміністративний позов задовольнити.

Постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Львівської міської ради від 09 квітня 2025 року № 68, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 605,60 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Р.Волоско