Справа № 200/1371/25
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2025-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2025 року Справа№200/1371/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Стойки В.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд.3, ) про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 16.12.2024 року № 39 про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в частині незарахування до страхового стажу періодів роботи з 26.04.1985 по 31.12.1991 роки, з 17.04.1993 року по 11.02.2002 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Донецькій області () зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи в колгоспі імені Мічуріна Мар`їнського району Донецької області з 26.04.1985 року по 31.12.1991 року згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Донецькій області () зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи з 17.04.1993 року по 09.02.1999 року згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 .

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що вона після досягнення 60 років, звернулася до органів ПФУ із заявою про призначення пенсії разом з додатками, проте пенсію призначено не було, про що прийнято рішення.

Згідно змісту рішення, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 26.04.1985 року по 31.12.1991 року, з 17.04.1993 року по 11.02.2002 року.

Позивач наголошує, що період роботи з 26.04.1985 року по 31.12.1991 року містить записи про встановлений річний мінімум трудової участі та виконання трудового мінімуму за вказані роки, записи про трудову участь в колективному господарстві за вказаний період внесені на підставі особового рахунку.

Щодо періоду з 17.04.1993 року по 11.02.2002 року позивач зазначає, що в трудовій книжці колгоспника НОМЕР_2 в розділі «Членство в колгоспі» міститься запис № 5 від 17.04.1993 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 прийнята в члени колгоспу імені Мічуріна Мар`їнського району Донецької області на посаду медсестри. Наступній відбиток печатки - «Колективне сільськогосподарське підприємство ім. Мічуріна» на текстовому записі № 5, запис року в розділі «Відомості про роботу».

Позивач наголошує, що в процесі реорганізації колгосп імені Мічуріна був перетворений на колективне сільськогосподарське підприємство ім. Мічуріна. Проте на теперішній час позивач не має можливості підтвердити реорганізацію колгоспу в КСП та зазначити дату реорганізації, оскільки в трудовій книжці колгоспника такі записи відсутні, а архівні документи колгоспу ім. Мічуріна, які перебували на зберіганні в архіві м. Мар`їнки після повномасштабного вторгнення не були евакуйовані, доступу до них немає, що підтверджується листом Архівного відділу Покровської районної державної адміністрації Донецької області від 14.06.2024 року №09-054-31.

Також позивач звертає увагу, що в розділі «Трудова участь в колективному господарстві» в трудовій колгоспника НОМЕР_2 зазначена інформація про встановлений в книжці мінімум і кількість відпрацьованих днів за період з 1993 року по 1995 рік включно.

У тому числі позивач наголошує, що не повинен нести відповідальність за несплату роботодавцем страхових внесків.

На підставі вказаного позивач вважає свої права порушеними та просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03.03.2025 року відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

17.03.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало відзив по справі, згідно змісту якого зазначило, що рішення про відмову в призначенні пенсії прийнято через відсутність страхового стажу 31 рік.

Щодо підстав неврахування певних періодів до страхового стажу відповідач зазначає, що згідно із трудовою книжкою колгоспника від 14.03.1987 серії НОМЕР_2 в періоди роботи в колгоспі з 26.04.1985 по 31.12.1991 відсутня підстава внесення відомостей щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі у громадському господарстві, відсутні документи із зазначенням номеру та дати за кожен рік, з 17.04.1993 по 11.02.2002 відсутні відомості про реорганізацію колгоспу, в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про роботу.

При цьому відповідач наголошує, що уточнюючі довідки за вищезазначені періоди роботи Позивачем не надавались.

На підставі вказаного відповідач наголошує, що позов задоволенню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву, суд з`ясував наступні обставини справи.

ОСОБА_1 10.12.2024 звернулася засобами веб-порталу електронних послуг до Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.

Згідно трудової книжки НОМЕР_3 позивач (в частині спірних періодів):

з 26.04.1985 прийнята в члени колгоспу імені Мічуріна Мар`їнського району Донецької області та звільнена 31.12.1991

В розділі трудової книжки «трудова участь у спільному господарстві» містяться записи про встановлений річний мінімум трудової участі та виконання трудового мінімуму за вказані роки, зокрема, за 1985 рік: мінімум 200, виконано 214 відпрацьованих днів; за 1986 рік: мінімум 343, виконано 343 відпрацьованих днів; за 1987 рік: мінімум 384, виконано 384 відпрацьованих днів; за 1988 рік: мінімум 220, виконано 220 відпрацьованих днів; за 1989 рік: мінімум 220, виконано 220 відпрацьованих днів; за 1990 рік: мінімум 220, виконано 278 відпрацьованих днів; за 1991 рік: мінімум 220, виконано 297 відпрацьованих днів. З записів трудової книжки колгоспника вбачається, що записи про трудову участь в колективному господарстві внесені на підставі особового рахунку.

з 17.04.1993 прийнята на ФАП медичною сестрою;

з 20.02.2002 розпочата виплата по безробіттю.

Пенсійна справа опрацьовувалась за принципом екстериторіальності, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 №339/35961 спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.12.2024 згідно із наданими документами та індивідуальними відомостями відповідачем визначено страховий стаж - 10 років 07 місяців 23 дні, прийнято рішення про відмову від 16.12.2024 №39 ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік.

В рішенні зазначено, що згідно із трудовою книжкою колгоспника від 14.03.1987 серії НОМЕР_2 до страхового стажу не враховано періоди роботи в колгоспі:

з 26.04.1985 по 31.12.1991 так як відсутня підстава внесення відомостей щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі у громадському господарстві, відсутні документи із зазначенням номеру та дати за кожен рік,

з 17.04.1993 по 11.02.2002 так як відсутні відомості про реорганізацію колгоспу, в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про роботу.

З довідки ОК-5 вбачається відсутність даних щодо роботи позивача до березня 2003 року включно.

В матеріалах справи наявна довідка РС-право.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено право громадян України на державне пенсійне забезпечення.

Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення пенсійного віку та за наявності страхового стажу не менше 31 року (з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року).

Згідно із частинами першою, другою статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України Про пенсійне забезпечення.

Відповідно до статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульовано Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310, які чинні на час розгляду справи (далі - Основні положення).

Відповідно до пункту 1, 2 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (п. 5 Основних положень).

Спираючись на вказаний пункт, суд звертає увагу, що трудова книжка позивача від 14.03.1987 серії НОМЕР_2 в розділі «трудова участь у спільному господарстві» містить записи про встановлений річний мінімум трудової участі та виконання трудового мінімуму за вказані роки, які внесені на підставі особового рахунку.

Враховуючи вказане підстава для незарахування періоду роботи позивача з 26.04.1985 року по 31.12.1991 до страхового стажу через відсутність підстав внесення відомостей щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі у громадському господарстві, відсутність документів із зазначенням номеру та дати за кожен рік, підлягає відхиленню.

Суд наголошує, що період роботи позивача з 26.04.1985 року по 31.12.1991 підтверджується як записом в трудовій книжці так і інформацією в розділі «трудова участь у спільному господарстві», що є достатнім для зарахування вказаного періоду до страхового стажу.

Згідно із пунктом 6 Основних положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Згідно із пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року N 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до вимог пункту 13 Основних положень відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідності до статуту та правилами трудового розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Вказані висновки стосуються і тези відповідача щодо відсутності даних в трудовій книжці щодо реорганізації «колгоспу імені Мічуріна» в «колективне сільськогосподарське підприємство ім. Мічуріна».

При цьому суд враховує об`єктивну неможливість позивача надати довідку, яка підтверджує таку реорганізацію через відсутність доступу до Архівного відділу Покровської районної державної адміністрації Донецької області через активні бойові дії.

Щодо відсутності в довідці ОК-5 інформації про роботу позивача з 17.04.1993 по 11.02.2002 року як підстави для неврахування цього періоду до страхового стажу.

Надаючи оцінку зазначеній позиції відповідача суд враховує, що в позовних вимогах позивач просить врахувати до страхового стажу період з 17.04.1993 року по 09.02.1999 року.

Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 04 травня 1998 року № 401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2002 року №1854 та від 12 березня 2003 року №303.

При обчисленні страхового стажу позивача, до складу якого входять період роботи до впровадження системи персоніфікованого обліку, відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-V, а саме трудовою книжкою та положеннями Закону №1788-ХІІ.

Враховуючи, що у спірний період з 17.04.1993 року по 09.02.1999 року система персоніфікованого обліку в дію введена не була, то вказаний період, як такий, о підтверджується трудовою книжкою, також підлягає врахуванню до страхового стажу позивача.

Таким чином суд приходить до висновку, що періоди роботи позивача з 26.04.1985 року по 31.12.1991 рік та з 17.04.1993 року по 09.02.1999 року протиправно не були враховані до страхового стажу та підлягають врахуванню відповідачем як страховий стаж.

Враховуючи наведене рішення від 16.12.2024 року № 39 підлягає визнанню неправомірним та скасуванню (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України) в повному обсязі.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Керуючись зазначеним, з метою належного та повного захисту прав позивача, які безпосередньо охоплюють соціальні права, суд вважає за належне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 10.12.2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодування або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що сплату судового збору було відстрочено позивачу ухвалою суду від 03.03.2025 року, то судовий збір в розмірі 1211, 20грн. підлягає стягненню з відповідача на користь Державного бюджету України.

Керуючись положеннями КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд.3, ) про стягнення коштів, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 16.12.2024 року № 39 про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 10.12.2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу періодів з 26.04.1985 року по 31.12.1991 рік та з 17.04.1993 року по 09.02.1999 року згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд.3, ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1211 грн., 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Стойка