Справа № 520/27650/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 р.Справа № 520/27650/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 (головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О.) по справі № 520/27650/24

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у видачі ОСОБА_1 довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 для здійснення перерахунку пенсії;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, станом на 01.01.2023, встановлених за відповідною (аналогічною) посадою (на день звільнення зі служби) для здійснення обчислення та перерахунку пенсії із 01 лютого 2023 року ОСОБА_1 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2024, яке набрало законної сили 02.01.2025 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у не підготовці та не наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за нормами, чинними станом на 01.01.2023 для здійснення обчислення та перерахунку з 01.02.2023 основного розміру пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за нормами, чинними станом на 01.01.2023, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.02.2023 основного розміру пенсії ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

27.02.2025 ОСОБА_1 подав суду заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, в якій просив зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 подати звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування заяви зазначив, що на виконання судового рішення відповідач надав позивачу довідку від 03.01.2025 про грошове забезпечення станом на 01.01.2023, розміри складових у якій є ідентичними складовим грошового забезпечення станом на 05.03.2019, визначеним у довідці від 24.06.2021.

Зазначене свідчить про те, що відповідач при виготовленні нової довідки не визначив, зокрема, посадовий оклад та оклад за військовим званням із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом на 01.01.2023, як наслідок не виконав судове рішення у належний спосіб, що є підставою для встановлення судового контролю.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 у задоволенні заяви відмовлено.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про встановлення судового контролю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно послався на положення Закону України «Про виконавче провадження», не врахувавши, що механізм судового контролю за виконанням судових рішень є незалежним від процедури виконавчого провадження.

Також, на думку апелянта, суд першої інстанції залишив поза увагою встановлений ст. 382 КАС України обов`язок суду встановлювати судовий контроль у справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Звертає увагу на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що заява про встановлення судового контролю стосується розміру складових грошового забезпечення, що не вирішувалось під час розгляду справи № 520/27650/24.

Крім того, вказує, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки довідці, виготовленій відповідачем на виконання судового рішення, не врахував, що посадовий оклад та оклад за військовим званням визначені ІНФОРМАЦІЯ_3 без застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом на 01.01.2023, що суперечить висновкам, викладеним у судовому рішенні.

Вказані обставини, на думку апелянта, свідчать про невиконання судового рішення та наявність підстав для встановлення судового контролю.

ІНФОРМАЦІЯ_2 " (далі - відповідач) не надав відзив на апеляційну скаргу.

Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що на виконання судового рішення відповідач виготовив нову довідку про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.01.2023, натомість визначення конкретних розмірів складових грошового забезпечення не були предметом спору у справі № 520/27650/24, що виключає можливість встановлення судового контролю.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно частин 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

За правилами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Отже, нормами КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2020 року у справі № 539/3406/17.

Судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 у справі № 520/27650/24 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за нормами, чинними станом на 01.01.2023, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.02.2023 основного розміру пенсії ОСОБА_1 .

У мотивувальній частині судового рішення зазначено про право позивача на отримання нової довідки станом на 01.01.2023 у зв`язку з підвищенням прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На виконання судового рішення, ІНФОРМАЦІЯ_3 виготовив нову довідку від 03.01.2025 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо встановлення судового контролю, вказував, що наявні в матеріалах справи документи не підтверджують не виконання рішення суду відповідачем, а вимоги позивача фактично становлять новий предмет спору.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав жодної оцінки довідці, виготовленій на виконання судового рішення, не дослідив чи складена остання з урахуванням підвищеного прожиткового мінімуму станом на 01.01.2023.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що судовим рішенням не вирішувалось питання конкретного розміру грошового забезпечення, а визначено лише право позивача на отримання оновленої довідки колегія суддів зазначає, що заява про встановлення судового контролю стосується незгоди ОСОБА_1 із оновленою довідкою, яка на його думку виготовлена без урахування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2023.

В свою чергу, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 у справі № 520/27650/24 встановлено право позивача на отримання довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 у зв`язку з підвищенням прожиткового мінімуму.

З урахуванням наведеного, незгода позивача із довідкою з підстав не застосування відповідачем прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2023 не свідчить про наявність нового спору.

Посилання суду першої інстанції на Закон України «Про виконавче провадження» колегія суддів вважає помилковими та такими, що зроблені без урахування ч. 4 ст. 382 КАС України, якою передбачено, що відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви.

Отже, фактично, вирішуючи питання про встановлення судового контролю, судом першої інстанції не з`ясовано обставини виконання рішення суду, не надано правової оцінки доводам заявника, та, відповідно, наявності чи відсутності підстав для зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, передбачених ст.382 КАС України.

Таким чином, висновок суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні заяви є передчасним, зробленим без повного та всебічного з`ясування обставин у справі в їх сукупності та перевірки їх доказами.

Отже доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень ст. 382 КАС України та не повного встановлення обставин справи знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Разом з тим, положеннями ч. 1 ст. 382 КАС України закріплено виключну підсудність питання про встановлення судового контролю, а саме суду, який ухвалив судове рішення.

Оскільки рішення по суті спору ухвалено Харківським окружним адміністративним судом, тому виключено до компетенції цього суду віднесено питання про встановлення судового контролю за виконанням такого судового рішення.

Натомість, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальних повноважень зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 у справі № 520/27650/24.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, невірно застосовано норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо встановлення судового контролю, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду заяви від 27.02.2025 до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 312, 320, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 по справі № 520/27650/24 скасувати.

Адміністративну справу № 520/27650/24 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 від 27.02.2025.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді О.В. Присяжнюк А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 05.05.2025 року