Справа № 420/10718/24
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/10718/24

Перша інстанція: суддя Марин П.П.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Єщенка О. В.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу адвоката Чернохатнього Дмитра Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року у справі за позовом адвоката Чернохатнього Дмитра Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2024 року адвокат Чернохатній Д. А., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі-ВЧ НОМЕР_1 ), Військової частини НОМЕР_2 (далі - ВЧ НОМЕР_2 ), в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо обчислення та виплати грошового забезпечення з 21.06.2022 по 07.04.2023 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2022, 2023 роки, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет на 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року відповідно;

- зобов`язати здійснити перерахунок грошового забезпечення з 21.06.2022 по 31.12.2022 включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 (далі Постанова №704) та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44 (далі Порядок №44);

- зобов`язати здійснити перерахунок грошового забезпечення з 01.01.2023 по 07.04.2023 включно, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2022, 2023 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови №704 та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44;

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 (далі - Порядок №460) у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за дев`ять повних календарних місяців служби;

- зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до Порядку №460 у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за дев`ять повних календарних місяців служби, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови №704 та провести її виплату із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44;

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік;

- зобов`язати нарахувати та виплатити грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови №704 та провести її виплату із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44;

- визнати протиправними дії щодо невключення додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02. 2022 №168 (далі Постанова №168), до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік, передбачена пунктом 1 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі- Закон №2011-XII);

- зобов`язати нарахувати та виплатити грошову допомогу для оздоровлення за 2022 рік, передбачену пунктом 1 статті 10-1 Закону №2011-XII з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, з врахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44.

В обґрунтування позовних вимог адвокат Чернохатній Д. А. зазначив, що ОСОБА_1 з 21.06.2022 по 07.04.2023, включно, проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 та у ВЧ НОМЕР_2 .

Звільнений з військової служби та виключений зі списків ВЧ НОМЕР_1 , відповідно до наказу командира (по стройовій частині) від 07.04.2023 № 97.

З 21.06.2022 по дату виключення зі списків військової частини ОСОБА_1 невірно нараховували та виплачували грошове забезпечення без урахування прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня відповідного року (01.01.2022, 01.01.2023).

Так, військовою частиною застосовано 1762 грн. для обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, чим зменшено позивачу належне йому грошове забезпечення.

Також, не було нараховано та виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік та одноразову грошову допомогу при звільненні, відповідно до Порядку №460 у розмірі 4% місячного грошового забезпечення.

До того ж, указана грошова допомога була розрахована без урахування у її складі додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо обчислення позивачу грошового забезпечення за період з 21.06.2022 по 07.04.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2022, 2023 роки виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом на 01.01.2018, на відповідні тарифні коефіцієнти, без врахування положень пункту 4 Постанови №704 (в редакції чинній з 29.01.2020).

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати, а ВЧ НОМЕР_2 здійснити виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 21.06.2022 по 31.12.2022, а також грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2022 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати, а ВЧ НОМЕР_2 здійснити виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2023 по 07.04.2023, а також грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2023 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44 з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до Порядку №460 в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за дев`ять повних календарних місяців служби.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та ВЧ НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до Порядку №460 в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за дев`ять повних календарних місяців служби, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку№44, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо невключення додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік, передбачена пунктом 1 статті 10-1 Закону №2011-XII.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та ВЧ НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2022 рік, передбачену пунктом 1 статті 10-1 Закону №2011-XII з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку№44 з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що з 29.01.2020, тобто з дня набрання чинності, постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від у справі №826/6453/18, позивач має право на визначення грошового забезпечення, з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений Постановою №704.

Тому, суд дійшов висновку, що дії ВЧ НОМЕР_1 щодо обчислення позивачу грошового забезпечення за період з 21.06.2022 по 07.04.2023, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2022, 2023 роки виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідні тарифні коефіцієнти, без врахування положень пункту 4 Постанови №704 (в редакції чинній з 29.01.2020) є протиправними, а відтак вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Далі, суд першої інстанції указав, що позивач, як військовозобов`язаний запасу, призначений на посаду за штатом воєнного часу та зарахований до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 , ВЧ НОМЕР_2 Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Оскільки відповідачами доказів нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідно до Порядку №460 в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за дев`ять повних календарних місяців служби не надано, суд вважав необхідним вказану вимогу позивача задовольнити.

Щодо позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 , ВЧ НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, суд указав, що позивач у щорічну основну відпустку у 2023 році не вибував, доказів подання рапорту у 2023 році на виплату йому грошової допомоги для оздоровлення до суду не надав, а відтак зазначена вимога є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Також суд першої інстанції вважав протиправними дії суб`єкта владних повноважень щодо невключення у розрахунок грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, оскільки така винагорода є щомісячною та має постійний характер.

До того ж, на думку суду першої інстанції, нарахування та виплата спірних сум грошового забезпечення за період з 21.06.2022 по 07.04.2023, одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік має бути проведена відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду першої інстанції, в частині відмови в задоволенні позову, таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, адвокат Чернохатній Д. А., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, в цій частині, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Так, адвокат указує, що він не погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у перерахунку та виплаті грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2022 рік із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022.

На думку адвоката, розмір грошового забезпечення, який використовувався відповідачами для нарахування досліджуваної виплати був визначений на дату звільнення позивача тобто на квітень 2023 року, а не 2022 року. Відповідно й перерахунок такої виплати мав бути здійснений із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023.

Натомість, адвокат вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік була виплачена у 2022 році та має бути перерахована із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022, а не 01.01.2023.

Також адвокат не погоджується з відмовою суду в нарахуванні та виплаті грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік.

Так, адвокат указує, що грошова допомога для оздоровлення належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення та надається військовослужбовцям, які набули право на отримання щорічної основної відпустки, на підставі наказу командира військової частини. У разі звільнення військовослужбовця з військової служби, який мав право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримав її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату. Такий наказ є підставою для нарахування грошової допомоги фінансовим органом військової частини.

Відповідачі не скористались правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) нижчепойменованих військовозобов`язаних запасу, які прибули із територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, відповідно до мобілізаційного плану вважати призначеними на посади за штатом воєнного часу, зарахувати до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 , ВЧ НОМЕР_2 Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ІНФОРМАЦІЯ_2 та на всі види забезпечення:

1.2. Солдата ОСОБА_1 , номером обслуги 3 мінометного взводу мінометної батареї, шпк «солдат», вважати таким, що з 22.06.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. З 21.06.2022 зарахувати до списків особового складу частини, на всі види забезпечення.

Наказом командира НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил Територіальної оборони Збройних Сил України (по особовому складу) від 04.04.2023 №34-PC, відповідно до пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдата ОСОБА_1 , номера обслуги мінометного взводу мінометної батареї НОМЕР_4 окремого батальйону територіальної оборони звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме: у зв`язку з вихованням дитини віком до 18 років одним із подружжя, обоє з яких проходять військову службу.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.04.2023 №97 солдата ОСОБА_1 , номер обслуги 3 мінометного взводу мінометної батареї Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , звільненого наказом начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України №34-РС від 04 квітня 2023 року, з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» (у зв`язку з вихованням дитини віком до 18 років одним із подружжя, обоє з яких проходять військову службу) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 07.04.2023 виключено зі списків особового складу військової частини, з 08.04. 2023 з усіх видів забезпечення.

Вказаним наказом також зазначено:

- щорічна основна відпустка за 2022 використана частково терміном 10 календарних днів, щорічна основна відпустка за 2023 рік не використана;

- відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за 5 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік та 8 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік;

- грошова допомога на оздоровлення за 2023 рік, передбачена наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, не виплачувалась;

- матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань за 2023 рік, відповідно порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, не виплачувалась;

- виплатити додаткову грошову винагороду на період воєнного стану, згідно Постанови №168 від 28.02.2022, у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень пропорційно дням безпосередньої участі за період з 01 по 07 квітня 2023 року.

Як вбачається з особової картки позивача, наданої йому листом ВЧ НОМЕР_1 від 03.04.2024 №4351/772 (яка перебуває на забезпеченні у ВЧ НОМЕР_2 ), йому нараховано та виплачено:

грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік у сумі 13 243,73 грн;

додаткову винагороду згідно Постанови № 168 у червні 2021 року квітні 2023 року;

грошову компенсацію за невикористану відпустку у квітні 2023 року.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За такого правового регулювання, колегія суддів переглядає висновки суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги та не вступає в обговорення та оцінку судового рішення суду першої інстанції, в тій частині, яка не оскаржена.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідаючи на доводи скаржника стосовно протиправності зобов`язання судом першої інстанції перерахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2022 рік із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, колегія суддів зазначає таке.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі Порядок №260).

Пунктом 1 Порядку №260 передбачено, що цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділ XXXI Порядку №260 регулює виплату грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби.

Так, відповідно до абзацу 2 пункту 3 Порядку №260 іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

За правилами пункту 6 Порядку №260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

Частиною 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до Постанови №704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови №704 (в первинній редакції) передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова №103).

Пунктом 6 Постанови №103 внесено зміни до Постанови №704, внаслідок яких пункт 4 Постанови №704 викладено у новій редакції, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

При цьому, зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 не вносилися.

Отже, станом на 01.01.2018 та 01.01.2019 пункт 4 Постанови №704, визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року».

Проте, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України №103, яким були внесені зміни до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України №704.

Вказаною постановою скасовані зміни, у тому числі до пункту 4 Постанови №704, та відновлено його попередню редакцію (станом на 30.07.2018), згідно з якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Отже, саме з 29.01.2020 дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 діє редакція пункту 4 постанови №704, яка існувала до зазначених змін.

Враховуючи викладене, оскільки зміни внесені Постановою №103, зокрема, до пункту 4 Постанови №704, визнані у судовому порядку нечинними, з 29.01.2020 діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка існувала до зазначених змін, в якій передбачено, що для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням не застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, а прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, але з гарантією того, що такий показник прожиткового мінімуму повинен становити не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Як свідчать обставини справи, на момент звільнення позивача зі служби, ним не використано щорічну відпустку за 2022 рік.

Тому, при її розрахунку має бути застосований розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022.

При цьому, з огляду на положення пункту 6 Порядку №260, розрахунок грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає помилковими доводи скаржника про те, що щорічна відпустка за 2022 рік має бути розрахована з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції з цього приводу є законними та обґрунтованими.

Наступне з чим не погоджується скаржник відмова суду першої інстанції у нарахуванні та виплаті грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік.

Скаржник пояснює, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби, який мав право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримав її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату. Такий наказ є підставою для нарахування грошової допомоги фінансовим органом військової частини.

Надаючи оцінку даному доводу скаржника, колегія суддів виходить з такого.

Виплата грошової допомоги для оздоровлення регулюється розділом XXIII Порядку №260.

Відповідно до пунктів 1, 2 цього розділу Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що грошова допомога на оздоровлення є грошовою виплатою військовослужбовцям при наданні щорічної основної відпустки (або її частини) за відповідний робочий рік і надається один раз на рік.

Щорічна основна відпустка як і грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцю за його рапортом.

Разом з цим, абзацом 2 пункту 2 Порядку №260 передбачено виплату грошової допомоги для оздоровлення у році звільнення військовослужбовців, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року. Виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Як свідчать обставини справи, ОСОБА_1 у щорічну відпустку у 2023 році не вибував, однак набув право на отримання щорічної основної відпустки у цьому році. 07.04.2023 позивач звільнений з військової служби та, відповідно, мав право на виплату грошової допомоги для оздоровлення на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Отже, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_1 права на отримання грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік неправильно застосував норми матеріального права, що виразилось у неправильному тлумаченні закону, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, не передбачений.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Чернохатнього Дмитра Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року у справі за позовом адвоката Чернохатнього Дмитра Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії скасувати, в частині відмови у визнанні протиправною бездіяльності та зобов`язання нарахувати і виплатити грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування, а Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати, а Військову частину НОМЕР_2 здійснити виплату ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», та провести її виплату із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя О. В. Єщенко

Повне судове рішення складено 05.05.2025.