Справа № 620/14616/24
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 року Чернігів Справа № 620/14616/24

Чернігівський окружний адміністративний суд:

під головуванням судді Соломко І.І.,

при секретарі Лавровської В.І,,

представника позивача Хоменко М.А.,

представника відповідача В/Ч НОМЕР_1 Сіріка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (далі також - відповідач 1, В/Ч НОМЕР_1 ), Військової частини НОМЕР_2 (Державний науково-дослідний інститут випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки) (далі також відповідач 2, В/Ч НОМЕР_2 ) з остаточними позовними вимогами про:

- визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не складанні документів про факт безпосередньої участі підполковника ОСОБА_1 у бойових діях та здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, зокрема в місті Чернігові, у період з 24.02.2022 по 04.04.2022 та не направленні таких документів до Військової частини НОМЕР_2 (Державний науково-дослідний інститут випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки);

- зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 скласти документи про факт безпосередньої участі підполковника ОСОБА_1 у бойових діях та здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, зокрема в місті Чернігові, у період з 24.02.2022 по 04.04.2022 та направити такі документи до Військової частини НОМЕР_2 (Державний науково-дослідний інститут випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки);

- зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 (Державний науково-дослідний інститут випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки) нарахувати та виплатити підполковнику ОСОБА_1 додаткову винагороду у збільшеному до 100 000 гривень розмірі, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за дні безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях та здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, зокрема в місті Чернігові, за період з 24.02.2022 по 04.04.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 24.02.2022 по 04.04.2022, перебуваючи в районі ведення бойових дій - місті Чернігові, він безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони міста, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у зв`язку з чим, на його думку, набув право на отримання збільшеної додаткової винагороди до 100 000 грн відповідно до постанови №168 за зазначений період. Водночас документи, на підтвердження даного факту, В/Ч НОМЕР_1 не складались і, відповідно, до В/Ч НОМЕР_2 не направлялись, що свідчить про протиправну бездіяльність. Просить позовні вимоги задовольнити у спосіб, встановлений у прохальній частині позову.

11.11.2024 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, надано час на усунення недоліків.

29.11.2024 представником позивача на виконання ухвали суду від 11.11.2024 подано заяву про усунення недоліків.

09.12.2024 ухвалою суду провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач В/Ч НОМЕР_1 у відзиві просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що накази по стройовій частині від 24.02.2022 №47 та від 04.04.2022 № 86 не входять до переліку підтверджуючих документів та не містять інформації саме про безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів у вказаний період, у той час як постановою №168 передбачено саме таке формулювання. Так, вказані накази підтверджують факт законного перебування позивача поза межами В/Ч НОМЕР_2 у період часу з 24.02.2022 по 04.04.2022, але не підтверджують факт приймання безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з оборони м. Чернігів та Чернігівської області, оскільки участь підтверджується бойовими наказами (бойовим розпорядженням), записами в журналі бойових дій (бойовими донесеннями) тощо, які відсутні.

Відповідач В/Ч НОМЕР_2 відзив суду не надав.

10.02.2025, враховуючи значення справи для сторін, обсяг та характер доказів у справі, суд ухвалив здійснювати подальший розгляд даної справи в порядку загального провадження.

24.02.2025 усною ухвалою суду підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з мотивів, наведених у позові.

Представник В/Ч НОМЕР_1 в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві.

Представником позивача подана відповідь на відзив, в якій наполягає на позиції, викладеній у позові.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , військовослужбовець Державного науково-дослідного інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки (В/Ч НОМЕР_2 ), з 24.02.2022 направлений до В/Ч НОМЕР_1 для оборони АДРЕСА_1 , що підтверджується копією вказаного наказу В/Ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.02.2022 № 47 та інформацією, викладеною в листі В/Ч НОМЕР_1 . Підставою для видачі наказу слугував рапорт підполковника ОСОБА_2 , керівника підрозділу Державного науково-дослідного інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки ( В/Ч НОМЕР_2 ) від 24.02.2022, та розпорядження ТВО командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 24.02.2022.

04.04.2022, на підставі наказу командира В/Ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 86 підполковника ОСОБА_1 виключено з сил та засобів оборони міста Чернігова. Підстава: розпорядження командувача оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 02.04.2022 №872/т/окп.

За даними В/Ч НОМЕР_1 , інформація про залучення військовослужбовця ОСОБА_1 до безпосередньої участі у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відсутня.

Позивач у позові зазначає, що у період з 22.02.2022 по 04.04.2022 безпосередньо брав участь у заходах з національної безпеки і оборони міста Чернігова, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районі у період здійснення зазначених заходів.

Позивач перебував на фінансовому забезпеченні у В/Ч НОМЕР_2 та у лютому 2022 року отримував додаткову винагороду в розмірі 5357,14 грн, у березні -квітні 2022 року - 30 000 грн., що підтверджується довідкою В/Ч НОМЕР_2 про нараховане та виплачене грошове забезпечення (із зазначенням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення), індексація та премії), матеріальних допомог, допомог на оздоровлення, додаткових винагород за період з 01.02.2022 по 31.08.2024.

Позивач вважає, що оскільки брав участь у заходах з національної безпеки і оборони міста Чернігова, відсічі і стримування збройної агресії, то має право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100 000 грн.

Вказані виплати не проведені за відсутністю відповідного документального підтвердження, тому вважає, що обов`язок доведення причин не складання відповідних документів покладений саме на суб`єкта владних повноважень, а не на позивача.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168) та іншими підзаконними нормативно-правовими актами.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно зі ст. 1-1 Закону № 2011-XII законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, дія якого, в силу приписів пункту 1 частини першої статті 3 цього Закону, поширюється на військовослужбовців, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування приписано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

З метою забезпечення додаткової фінансової підтримки осіб, які беруть участь у відсічі та стримуванні збройної агресії російської федерації, у тому числі військовослужбовців, підвищення їх мотивації та рівня соціального забезпечення, 28 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 168, пунктом 1 якої встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до п. 2-1 Постанови № 168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Очевидно, що первинна редакція Постанови № 168, з огляду на її швидкочасне прийняття, п`ятий день повномасштабної агресії, тобто період особливо гострої напруженості, характеризувалася недостатньою чіткістю та визначеністю її формулювань, що ускладнювало реалізацію її положень.

Аналізуючи наведене, реалізація цитованих приписів указаної постанови вимагала визначення порядку та умов виплати такої додаткової винагороди, виходячи з того, що формулювання «а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах» є нечітким та породжує істотні труднощі у його правозастосуванні, що, насамперед, пов`язано із застосуванням сполучника «або», який має розділовий характер.

Варто відзначити, що підстави та порядок виплати указаної додаткової винагороди вже були предметом дослідження Верховного Суду.

Так, у постанові від 22.11.2023 у справі № 520/690/23 Верховний Суд констатував, що текстуальний виклад цієї частини пункту 1 Постанови № 168 (щодо умов для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у [збільшеному] розмірі до 100000,00 грн) має широкий зміст, що за певних умов могло б спричиняти неоднакове її розуміння та застосування, наслідком чого може бути необґрунтована невиплата військовослужбовцю додаткової винагороди або, навпаки, виплата за відсутності для цього підстав.

У постанові від 21 грудня 2023 року у справі № 200/193/23 Верховний Суд констатував, що реалізація приписів Постанови № 168 "вимагала визначення порядку й умов виплати додаткової винагороди з метою встановлення переліку бойових дій та заходів, передбачених абзацом першим пункту 1 цієї постанови, а також визначення документів, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовця у таких діях і заходах".

У постанові від 21.03.2024 у справі № 560/12539/22 Верховний Суд зазначив, що конкретизація умов, визначених цитованим положенням пункту 1 Постанови № 168, залежить від типу військового формування (роду військ), в якому проходить службу військовослужбовець, у зв`язку з чим подальшими змінами, внесеними Постановою від 07.07.2022 № 793 (застосовується з 24.02.2022), Постанова № 168 доповнена пунктом 2-1, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відповідно до статті 8 Закону № 1934-XII Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII).

У свою чергу Міністр оборони України як очільник відповідного міністерства, реалізував делеговані йому повноваження щодо визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям відповідного військового формування - Збройних Сил України, та з метою забезпечення реалізації пункту 1 Постанови № 168, шляхом прийняття в межах своїх повноважень відповідних окремих рішень, визначив на період дії воєнного стану порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також документи для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та заходах.

З уваги на це можна констатувати, що окремі рішення Міністром оборони України прийняті для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів (як умови для виплати додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, у розмірі до 100000,00 грн), мають належне юридичне підґрунтя.

Подібний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 21 березня 2024 року у справі № 560/3159/23 та від 21 березня 2024 року у справі № 560/3141/23.

Отже, з аналізу наведеного слідує, що військовослужбовцям, які безпосередньо беруть участь у бойових діях або забезпечують виконання заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення цих заходів (включаючи військовослужбовців строкової служби), розмір винагороди збільшується до 100 000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата додаткової винагороди до 100 000 грн на місяць здійснюється за місцем перебування військовослужбовця на грошовому забезпеченні (за місцем штатної служби військовослужбовця) за умови документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця в зазначених бойових діях або заходах.

Наказом Міністра оборони України від 01.04.2022 № 98, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.04.2022 за № 382/37718 (застосовується з 24.02.2022), внесено зміни до Порядку № 260 шляхом доповнення розділу І пунктом 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

У постанові від 20 березня 2024 року у справі № 560/7178/22 Верховний Суд, беручи до уваги вимоги пункту 17 Порядку № 260, також зробив висновок, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Так, з метою належного виконання пункту 1 Постанови № 168, Міністр оборони України оперативно врегулював питання виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди директивами від 07.03.2022 № 248/1217, від 25.03.2022 № 248/1298, від 18.04.2022 № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01.06.2022), а потім окремим дорученням від 23.06.2022 № 912/з/29, які щонайменше протягом спірного періоду регулювали питання визначення саме документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця в означених діях і заходах.

Надання таких телеграм, які є формою рішення Міністра, обов`язкового до виконання суб`єктами, підпорядкованими Міністерству оборони України, обґрунтоване особливостями правового режиму воєнного стану.

У директиві від 25.03.2022 № 248/1298, Міністр оборони України визначив, що необхідно розуміти під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи), до складу якого, серед іншого, змістовно включено виконання військовослужбовцем:

- бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;

- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями.

Пунктом 3 цього окремого доручення установлено райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України. Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.

Отже, військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, розмір додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, збільшується до 100 000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Так, принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

Принцип правової визначеності (певності) загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

Суд звертає увагу, що за приписами статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (далі - Закон № 1932-XII) бойові дії - це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); район воєнних (бойових) дій - це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Постановка бойових завдань підрозділам (елементам бойового порядку) здійснюється бойовим наказом, під час ведення бою (дій) або в інших умовах бойової обстановки - бойовим розпорядженням. Зазвичай вони доводяться до командирів підрозділів в усній формі.

У бойовому наказі вказується: висновки з оцінювання противника; завдання, які виконуються силами і засобами старшого командира на напрямку дій військової частини (підрозділу), а також завдання сусідів і розмежувальні лінії з ними; бойове завдання військової частини (підрозділу) та замисел бою (дій); бойові завдання штатним і доданим підрозділам (елементам бойового порядку); норма витрат ракет і боєприпасів на виконання бойового завдання; місце і час розгортання ОКП (ксП) та напрямок його переміщення, порядок передачі управління; час готовності до виконання завдання та порядок доповіді замислу старшому командиру.

У бойовому розпорядженні зазвичай командир вказує: стислі відомості про положення та характер дій противника; завдання, що виконуються силами і засобами старшого командира на напрямку дій підрозділів; бойове завдання підпорядкованим підрозділам; час готовності до бою (дій). За необхідності у ньому можуть бути зазначені завдання військової частини (підрозділу), сусідів та інші дані.

Бойові (попередні бойові) розпорядження і вказівки, які віддає командир усно, записуються в журнал відданих і отриманих розпоряджень, у якому відображається: дата, час і зміст розпоряджень, спосіб їх передачі або отримання, кому вони передані або повинні бути передані, від кого отримані.

Водночас у переліку завдань, які визначають «безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або заходах», відсутня чітка прив`язка до меж, бойових (спеціальних) завдань та операцій здійснення самих бойових дій та заходів. Перелік охоплює широкий спектр військових дій, які можуть виконуватися військовослужбовцями як у районах ведення бойових дій, так і поза їх межами. Це означає, що виконання військовослужбовцем різноманітних військових завдань, як у районах ведення бойових дій, так і поза їх межами, може вважатися підставою для визнання його участі у бойових діях або заходах.

При цьому суд зазначає, що документи (бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій, журнал ведення оперативної обстановки, бойового донесення або постової відомості; рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконання бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по-батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах) мають оформлюються саме начальником (командиром) підрозділу, де проходить службу військовослужбовець.

З наведеного слід дійти висновку, що саме начальником (командиром) підрозділу В/Ч НОМЕР_2 де проходив службу позивач і перебував на фінансовому забезпеченні, та з якого останнього направлено на оборону міста Чернігова у спірний період, повинні були оформлюватися вищезазначені документи.

Водночас В/Ч НОМЕР_2 у спірному не доводить належними доказами дотримання наведених положень.

Отже, не доведення забезпечення відповідачем при реалізації управлінський функцій дотримання нормативно-правових актів, свідчить про порушення критеріїв частини другої статті 2 КАС України.

У свою чергу суд зазначає, що за загальновідомою інформацією «у період з 22.04.2022 до початку квітня 2022 року у місті Чернігові велись активні бойові дії, військові обороняли місто, обласний центр обстрілювали з артилерії різних калібрів, «крили» ракетами і мінометами, скидали авіабомби російські війська застосовували практично все наявне у них ракетно-артилерійське озброєння», що відповідно до частини третьої статті 78 КАС України не потребує доказуванню.

Як вже встановив суд, ОСОБА_1 був військовослужбовцем Державного науково-дослідного інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки (В/Ч НОМЕР_2 ), та з 24.02.2022 направлений на оборону Чернігова за рапортом підполковника ОСОБА_2 , керівника підрозділу Державного науково-дослідного інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки (В/Ч НОМЕР_2 ) від 24.02.2022 та розпорядження ТВО командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 24.02.2022. Також позивач в судовому засіданні пояснив, що у період з 24.02.2022 по 04.04.2022, перебуваючи у певному приміщенні міста Чернігова виконував різні військові завдання (усні розпорядження керівника підрозділу), у тому числі щодо прийняття та зберігання товарів військового призначення.

Відповідач В/Ч НОМЕР_2 у свою чергу не надав суду доказів щодо причин неможливості документально зафіксувати участі позивача у заходах по обороні міста Чернігова у спірний період у відповідних документах, що свідчить про його протиправну бездіяльність.

У той же час, з вимогами про визнання протиправною бездіяльність відповідача В/Ч НОМЕР_2 , яка полягає у не складанні документів про факт безпосередньої участі підполковника ОСОБА_1 у бойових діях та здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, зокрема в місті Чернігові, у період з 24.02.2022 по 04.04.2022 позивач не звертався.

Проте положеннями частини другої статті 9 КАС України передбачено право суду вийти за межі позовних вимог.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, з огляду на встановлені під час судового розгляду обставини справи, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача В/Ч НОМЕР_2 , яка полягає у не складанні документів про факт безпосередньої участі підполковника ОСОБА_1 у бойових діях та здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, зокрема в місті Чернігові, у період з 24.02.2022 по 04.04.2022; зобов`язати В/Ч НОМЕР_2 скласти документи про факт безпосередньої участі підполковника ОСОБА_1 у бойових діях та здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, зокрема в місті Чернігові, у період з 24.02.2022 по 04.04.2022, з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні суду.

Разом з тим, позовні вимоги про зобов`язання В/Ч НОМЕР_2 нарахувати та виплатити підполковнику ОСОБА_1 додаткову винагороду у збільшеному до 100 000 грн в розмірі, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за дні безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях та здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, зокрема в місті Чернігові, за період з 24.02.2022 по 04.04.2022, розцінюються судом як передчасні, оскільки відповідач спершу має скласти відповідні документи, а потім проводити нарахування та виплату, а у разі відмови у проведенні виплат, позивач має право звернутися до суду за захистом своїх прав. У даному випадку документи на виконання вказаного рішення ще не складались, а тому суд не може під час прийняття даного рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце в майбутньому.

В рамках цієї справи отримані відповіді:

- від В/Ч НОМЕР_2 від 18.09.2024 № 625/7/593, в якій зазначено, що інформація щодо виконання завдань та за якою посадою виконував підполковник ОСОБА_1 при В/Ч НОМЕР_1 відсутня;

- від В/Ч НОМЕР_2 від 07.04.2024 № 625/2/1/1800, в якій зазначено, що рапорт керівника підрозділу Державного науково-дослідного інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки підполковника ОСОБА_2 від 24.02.2022, на підставі якого підполковника ОСОБА_1 зараховано до сил та засобів оборони м. Чернігова у Державному науково-дослідному інституті випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки, відсутній та в діловодстві не реєструвався;

- від В/Ч НОМЕР_1 від 22.03.2024 № 502/26, в якій зазначено, що доповіді від безпосереднього керівника підрозділу Державного науково-дослідного інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки, про підтвердження безпосередньої участі у бойових діях та залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації за вказаний період стосовно ОСОБА_1 не надавались, а отже, відомості щодо підтвердження безпосередньої участі у бойових діях та залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації підполковника ОСОБА_1 , надати не має можливості за їх відсутності;

- від Галузевого державного архіву МОУ, викладені в архівній довідці №179/1/3452 від 04.04.2025, де вказано, що в перевірених наказах командувача оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по стройовій частині) за період з 24 лютого по 06 травня 2022 року ОСОБА_1 не значиться. На зберіганні в ГДА Міноборони знаходяться бойові розпорядження, підсумкові бойові донесення оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за запитуваний період, в яких знаходиться інформація щодо обстановки в районі виконання бойових завдань, положення і стану військових підрозділів, ходу ведення бойових дій та виконання спланованих завдань в смузі відповідальності (населені пункти АДРЕСА_2 (область не зазначена). Поіменні списки військовослужбовців особового складу відсутні. Журнал бойових дій оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за запитуваний період, бойове розпорядження командувача ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 02 квітня 2022 року № 872/т/окп, документи військової частини НОМЕР_1 за запитуваний період на зберігання до ГДА Міноборони не надходили.

Водночас відсутність такої інформації, не повинна автоматично виключати можливість визнання факту безпосередньої участі у бойових діях або заходах позивача.

Отже, якщо військовослужбовець, діючи в умовах воєнного стану, фактично виконував бойові завдання, то суд вважає, що це є підставою для визначення такого факту.

При цьому, якщо в умовах повсякденної служби виконання певних військових завдань можуть вважатися звичайною військовою діяльністю, то у період реальних бойових дій вони можуть набувати характеру безпосередньої участі у бойових діях або заходах, спрямованих на відсіч та стримування збройної агресії.

Щодо показів свідків.

Так, свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що у період з 24.02.2022 до початку квітня 2022 року разом з позивачем перебував у певному приміщенні міста Чернігова, де розвантажували машини з товарами військового призначення. Розпорядження про виконання певних завдань в усній формі надавав ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що разом з позивачем приймав участь по обороні міста Чернігова з 22.02.2022 до початку квітня 2022 року. В цей період виконували відповідні завдання згідно графіку чергувань, які велись самостійно. Водночас, де такі графіки на даний час йому не відомо.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що разом з позивачем брав участь по обороні міста Чернігова з 22.02.2022. Керівництвом були поставлені завдання по обороні міста та охорона пункту, в якому зберігалась зброя, а також займались вантажно-розвантажувальними роботами.

Що стосується показів свідків, які мають значення для встановлення фактичних обставин справи.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Частиною першою статті 91 КАС України встановлено, що показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Отже, зміст показань свідка це сукупність обставин (фактів), що можуть підтвердити позовні вимоги або заперечення проти позову чи спростувати їх, а також мають процесуальне значення.

Предмет показань свідка можуть також становити відомості довідкового характеру, необхідні для з`ясування істотних фактів.

Квінтесенцією надання статусу доказу в адміністративному судочинстві показанню свідка є наявність властивостей доказу, а саме: належності (відповідність предмету доказування, ст. 73 КАС України), допустимості (отримані відповідно до встановленого законом порядку, ст. 74 КАС України), достовірності (відповідати істині, ст. 75 КАС України), достатності (за обсягом інформації повинні розкривати суть обставин справи, ст. 76 КАС України). Важливу роль відіграє процесуальний аспект щодо отримання інформації від свідка, тому такі відомості мають бути зроблені та зафіксовані відповідно до правил, встановлених у законі.

Важливим аспектом при дослідження процесуального статусу та ролі свідка в адміністративному процесі є те, що на підставі його показань судом не можуть встановлюватися обставини, які відповідно до частини другої статті 74 КАС України не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, в першу чергу необхідно з`ясувати допустимість такого доказу. Покази свідків є допустимими доказами лише в тому разі, коли надані ними відомості про обставини відповідно до законодавства мають бути підтверджені саме таким способом та не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У деяких випадках, прямо передбачених у законі (як матеріальному, так і процесуальному), та чи інша обставина має доказуватись лише певним, визначеним у законі засобом доказування, зокрема, у спірних правовідносинах, факт участі військовослужбовця у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, має бути підтверджений документально, тому обставини, які повідомили свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не вважаються допустимим доказом в розумінні частини другої статті 74 КАС України, та судом до уваги не приймаються.

Щодо вимог до В/Ч НОМЕР_1 , то в задоволенні їх слід відмовити з огляду на вищенаведені мотиви суду.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Щодо клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 28750,00 грн на підтвердження яких позивачем надані відповідні документи (а.с.43-45), суд зазначає таке, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами частин першої та другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно частиною дев`ятою статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування вказаного виду судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд звертає увагу, що доводи й позиція сторін протягом усього часу розгляду справи не змінювалась, думку відповідача щодо застосування співмірності.

Отже, усі ці витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв`язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

Враховуючи викладене, вказані обставини свідчать, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та об`ємом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом, тому суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Підстави для відшкодування судового збору відсутні, оскільки позивач звільнений від його сплати.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у не складанні документів про факт безпосередньої участі підполковника ОСОБА_1 у бойових діях та здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, зокрема в місті Чернігові, у період з 24.02.2022 по 04.04.2022 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 скласти документи про факт безпосередньої участі підполковника ОСОБА_1 у бойових діях та здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, зокрема в місті Чернігові, у період з 24.02.2022 по 04.04.2022 з урахуванням висновків суду, наданих судом у даному рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_3 рнокпп НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 АДРЕСА_4 код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 .

Повний текст рішення виготовлено 02 травня 2025 року.

Суддя І.І. Соломко