Справа № 759/4002/25
Суддя: Петренко Н. О.
Дата ухвалення: 2025-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4002/25

пр. № 2-а/759/135/25

25 квітня 2025 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просив скасувати постанову № 2434 за справою про адміністративне правопорушення від 17.12.2024 року, винесену начальником Відповідача полковником ОСОБА_2 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 14 лютого 2025 року через застосунок «Дія» йому стало відомо про відкриття виконавчого провадження на підставі оскаржуваної постанови. Позивач вважає зазначену постанову незаконною та необґрунтованою, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а сама постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, позивач вказує на невірне тлумачення відповідачем пункту 4 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, відсутність на момент винесення постанови обов`язку проходити ВЛК без належного направлення, фактичне проходження ним ВЛК до моменту винесення постанови, наявність бронювання від мобілізації, неналежне повідомлення про винесення постанови (надіслання на невірну адресу) та відсутність належних доказів вчинення ним правопорушення, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення.

ІІ. Процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 лютогл 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Частиною 3 статті 210 КУпАП передбачено відповідальність за порушення військовозобов`язаними чи призовниками законодавства про військовий обов`язок і військову службу під час мобілізації, на особливий період.

В оскаржуваній постанові зазначено, що позивач порушив пункт 4 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року № 1487, та пункт 3.8 розділу ІІІ Наказу Міністерства оборони України № 402, оскільки не надав підтверджуючих документів про проходження ВЛК протягом року та відмовився від проходження ВЛК на момент складання постанови.

Пункт 4 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних не встановлює обов`язку військовозобов`язаних надавати підтверджуючі документи про проходження ВЛК. Вказана норма передбачає кримінальну відповідальність за ухилення від військового обліку, навчальних зборів, призову на військову службу тощо. Таким чином, посилання на порушення позивачем саме цього пункту є безпідставним.

Твердження відповідача про обов`язок військовозобов`язаного проходити ВЛК щороку на підставі пункту 3.8 розділу ІІІ Наказу Міністерства оборони України № 402 є необґрунтованим. Вказана норма визначає лише строк дії висновку ВЛК в особливий період (один рік з дня закінчення медичного огляду), але не встановлює самостійного обов`язку військовозобов`язаного проходити ВЛК без відповідного направлення та повістки. Обов`язок прибувати до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зокрема для проходження медичного огляду, відповідно до частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виникає лише за викликом відповідного центру.

Як вбачається з Витягу з додатку Резерв+, позивач проходив військово-лікарську комісію 09 грудня 2024 року, тобто до моменту винесення оскаржуваної постанови (17 грудня 2024 року). Таким чином, твердження відповідача про відмову позивача від проходження ВЛК на момент складання постанови та тривалість правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що на момент винесення оскаржуваної постанови позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «ВАЙЗ ПАРТНЕР» та мав відстрочку від призову на військову службу у зв`язку з бронюванням до 28 лютого 2025 року, що підтверджується відповідними довідкою та витягом про результат бронювання. Згідно з абзацом 3 пункту 63 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, військовозобов`язані, у яких не завершився строк дії бронювання, на медичний огляд не направляються, крім окремих випадків, які в даній ситуації відсутні.

Крім того, суд звертає увагу на порушення відповідачем порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Відповідно до статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити, зокрема, опис обставин, установлених при розгляді справи, та зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Оскаржувана постанова не містить належного обґрунтування вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а лише констатує факт ненадання документів та відмови від проходження ВЛК без урахування наведених вище обставин.

Також, відповідно до статті 285 КУпАП, копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Позивач стверджує, що не отримував копію оскаржуваної постанови, що підтверджується зазначенням невірної адреси його місця реєстрації у постанові. Неналежне повідомлення позивача про винесення постанови позбавило його можливості своєчасно реалізувати своє право на оскарження.

Окремо суд наголошує на відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП. Зокрема, відповідачем не надано доказів направлення Позивачу повісток для проходження ВЛК, його відмови від їх отримання або інших доказів ухилення від виконання військового обов`язку. Посилання в оскаржуваній постанові на «протокол» є безпідставним, оскільки позивач зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього не складався, і відповідачем спростовуючих доказів суду не надано. Відповідно до статті 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Згідно зі статтею 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП, а оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Щодо судових витрат, відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню відповідно до цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. Оскільки позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню, сплачений ним судовий збір у розмірі 1 816,80 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

Керуючись ст.2,5,7,126,245,251,252,254,256,268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 2,5,10,71-77,90,241,246,250,264 КАСУ суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову № 2434 за справою про адміністративне правопорушення від 17 грудня 2024 року за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 80 копійок..

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.О. Петренко