Справа № 320/2934/25
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 року справа №320/2934/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Вісьтак М.Я., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до1: Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області

провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач-2), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 38 від 06.01.2025 року () щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області код () зарахувати до страхового стажу періоди роботи з : 08.08.1981 - 12.10.1982; 13.10.1982 - 28.10.1982; 16.03.1989 - 08.01.1991, 09.01.1991 - 11.01.1992; 12.01.1992 - 10.10.1994; 11.10.1994 -12.11.1996; 14.11.1996 - 26.08.1997; 28.08.1997 - 14.10.1998; 15.10.1998 - 01.02.2001; 01.02.2001 - 30.04.2004 згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком від 01.01.2025 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 01.01.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", однак рішенням відповідача йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

При цьому позивач зазначає, що йому протиправно не враховано відповідні періоди стажу згідно з даними з його трудової книжки.

Вважаючи протиправною відмову відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року відкрито провадження в цій адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від відповідача відзив на позовну заяву до суду не надходив, будь-яких заяв чи клопотань відповідач не надавав.

Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Зважаючи на вказане та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи та докази, проаналізувавши зміст норм матеріального, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Суд встановив, що 01.01.2025 позивач звернувся до Головного управління ПФУ в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком у зв`язку з досягненням ним 60-річного віку.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління ПФУ в Тернопільській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 06.01.2025 № 38 позивачу повідомлено, що оскільки відсутній необхідний страховий стаж (31 рік), у призначенні пенсії за віком, відповідно до вимог заяви від 01.01.2025, йому відмовлено.

Окремо відповідач 2 (ГУ ПФУ в Тернопільській області) у листі про відмову зазначив про результати розгляду документів, доданих до заяви позивача, а саме: за доданими документами до страхового стажу не враховано трудову книжку серії НОМЕР_2 , оскільки на першій сторінці трудової книжки відсутня дата заповнення. Окрім того, період роботи з 16.03.1989 по 08.01.1991, оскільки в даті прийняття міститься виправлення; період роботи з 09.01.1991 по 11.01.1992, оскільки запис про звільнення засвідчений відбитком печатки УРСР; період роботи з 14.11.1996 по 26.08.1997, оскільки в даті наказу про прийняття міститься виправлення: період роботи з 15.10.1998 по 30.04.2004, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстр загальнообов?язкового державного соціального страхування.

Також відповідач 2 вказав, що страховий стаж позивача був розраховний на основі військового квитка та враховуючи дані реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, та на момент розгляду відповідного звернення, загальний стаж позивача склав 20 років 3 місяці і 10 днів.

Суд встановив, що згідно із відомостями з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , копія якої була додана позивачем до адміністративного позову, дату заповнення зазначено 08.08.1981. Щодо оскаржуваних періодів, судом встановлено наступне.

Як вбачається зі сторінки № 5 трудової книжки 16.03.1989 позивач зарахований на посаду завідуючого науково-дослідним відділом Державного музею літератури УРСР, зі сторінки №7 трудової книжки - 08.01.1991 -звільнений за власним бажанням; 09.01.1991 - прийнятий на посаду консультанта в ТОВ "ІНВЕСТЕК", 11.01.1992 - звільнений за переводом. Зі сторінки 17 трудової книжки - 15.10.1998 - прийнятий на посаду начальника управління персоналом Акціонерного банку "Креді Свісс Фьорст Бостон", з якого згідно зі сторінкою 3 вкладишу до трудової книжки НОМЕР_3 - 30.04.2004 позивач звільнений за угодою сторін.

Не погоджуючись із рішенням відповідача 2 про відмову зарахування стажу та відповідно призначення пенсії, та вважаючи його протиправним позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частина перша статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Положенням частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Згідно з абзацом 1 частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац 9 частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Згідно з приписами статті 62 Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі Порядок №637).

Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону № 1788-XII та п. 1 Порядку № 637, вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У спірні періоди після 1993 року, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників", заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Пунктом 1.2 Інструкції № 58 від 29.07.1993 р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993 р. усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993 р. у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993 р. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2018 р. у справі №439/1148/17.

Щодо не зарахування спірних періодів роботи позивача, а саме: з 16.03.1989 по 08.01.1991 з 09.01.1991 по 11.01.1992, з 14.11.1996 по 26.08.1997 та з 15.10.1998 по 30.04.2004, суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 16.03.1989 по 08.01.1991 з 09.01.1991 по 11.01.1992, з 14.11.1996 по 26.08.1997 та з 15.10.1998 по 30.04.2004, оскільки вони містили певні недоліки, а саме: період роботи з 16.03.1989 по 08.01.1991, оскільки в даті прийняття міститься виправлення; період роботи з 09.01.1991 по 11.01.1992, оскільки запис про звільнення засвідчений відбитком печатки УРСР; період роботи з 14.11.1996 по 26.08.1997, оскільки в даті наказу про прийняття міститься виправлення.

Тобто, фактично, вказані періоди роботи позивача не було зараховано пенсійним органом до стажу його роботи, який зараховується для призначення пенсії за віком, у зв`язку з виявленими недоліками при заповненні трудової книжки позивача відповідальними працівниками підприємств, на яких позивач працював.

Суд встановив, що згідно із трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , копія якої була додана позивачем до адміністративного позову, дата заповнення була зазначена як 08.08.1981 р., що спростовує доводи відповідача, викладені в листі-відповіді з приводу того, що на першій сторінці відсутня дата заповнення.

Як вбачається зі сторінки № 5 16.03.1989 позивач зарахований на посаду завідуючого науково-дослідним відділом Державного музею літератури УРСР, зі сторінки №7 - 08.01.1991 -звільнений за власним бажанням; 09.01.1991 - прийнятий на посаду консультанта в ТОВ "ІНВЕСТЕК", 11.01.1992 - звільнений за переводом. Зі сторінки 17 - 15.10.1998 - прийнятий на посаду начальника управління персоналом Акціонерного банку "Креді Свісс Фьорст Бостон", з якого згідно зі сторінкою 3 вкладишу до трудової книжки НОМЕР_3 - 30.04.2004 позивач звільнений за угодою сторін.

Отже, записами трудової книжки позивача підтверджено трудову діяльність позивача у відповідні періоди.

Трудова книжка в частині вказаних періодів оформлена у відповідності до вимог законодавства, записи містять номери та дати наказів про прийом на роботу, переведення, звільнення, а також печатки відповідних підприємств та установ.

Суд критично ставиться до позиції відповідача з приводу засвідчення відбитком печатки УРСР періоду 09.01.1991-11.01.1992, оскільки обов`язок щодо заповнення трудової книжки (внесення відповідних записів, в тому числі наказів про прийняття, звільнення, переведення та їх засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів, внесення виправлень та/або змін до записів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноваженого ним органу). Працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто таким працівником.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 р. у справі №677/277/17.

Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Поряд з цим, трудова книжка позивача в частині спірних періодів не містить неправдиві або недостовірні відомості, зворотнього відповідачем не доведено, перша сторінка має дату заповнення. Тому зазначені відповідачем зауваження недоліки, не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні вказаних спірних періодів трудової діяльності позивача до стажу роботи, що враховується при призначенні пенсії.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність внесення записів у трудову книжку.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону №1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Крім того, відповідно статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення", органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Пунктом 4.2. передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З аналізу викладених вище положень, суд зазначає, що органи, які призначають пенсію мають право перевіряти надані заявником документи, а саме вимагаючи відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряючи обґрунтованість їх видачі.

Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей у поданих позивачем документах.

Також суд враховує, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу, наказу про звільнення з роботи, відсутність підтверджуючої довідки про даний період роботи за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає їй право на призначення пенсії за віком.

Отже, відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії за віком керуючись формальними підставами, а не нормами законодавства.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність висновку Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 06.01.2025 № 38 про не зарахування до загального страхового стажу періоди роботи: 08.08.1981-12.10.1982; 13.10.1982-28.10.1982; 16.03.1989-8.01.1991; 9.01.1991-11.01.1992; 12.01.1992-10.10.1994; 11.10.1994-12.11.1996; 14.11.1996-26.08.1997; 28.08.1997-14.10.1998; 15.10.1998-01.02.2001; 01.02.2001-30.04.2004.

З огляду на тривалість даних періодів, позивачу було протиправно не враховано до його страхового стажу :

З:По:Неврахований стаж:

08.08.198112.10.19821 р., 2 міс., 4 дн.

13.10.198228.10.19820 р., 0 міс., 15 дн.

16.03.198908.01.19911 р., 9 міс., 23 дн.

09.01.199111.01.19921 р., 0 міс., 2 дн.

12.01.199210.10.19942 р., 8 міс., 28 дн.

11.10.199412.11.19962 р., 1 міс., 1 дн.

14.11.199626.08.19970 р., 9 міс., 12 дн.

28.08.199714.10.19981 р., 1 міс., 16 дн.

15.10.199801.02.20012 р., 3 міс., 17 дн.

01.02.200130.04.20043 р., 2 міс., 29 дн.

Разом не було враховано:16 р., 3 міс., 27 дн.
Таким чином, враховуючи, що відповідачами не оспорюється наявність в позивача страхового стажу тривалістю 20 років, 03 місяці та 10 днів, загальний розмір страхового стажу позивача мав би складати 36 років, 7 місяців і 7 днів, що перевищує необхідний страховий стаж 31 рік, визначений статтею 26 Закону № 1058-IV, наявність якого є обов`язковою умовою для призначення особі пенсії за віком у спірних правовідносинах.

Зважаючи на викладене вище, пенсійним органом було протиправно відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком.

Дискреційні повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, в даному випадку зарахування до страхового стажу спірних періодів, що свідчить про те, що за законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Враховуючи фактичні обставини цієї справи, питання щодо зарахування до страхового стажу спірних періодів не можуть бути віднесені до дискреційних повноважень органу пенсійного фонду, з огляду на приписи чинного пенсійного законодавства.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 06.01.2025 № 38 про відмову у призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню, а відповідні періоди: 08.08.1981-12.10.1982; 13.10.1982-28.10.1982; 16.03.1989-8.01.1991; 9.01.1991-11.01.1992; 12.01.1992-10.10.1994; 11.10.1994-12.11.1996; 14.11.1996-26.08.1997; 28.08.1997-14.10.1998; 15.10.1998-01.02.2001; 01.02.2001-30.04.2004 - підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Що стосується вимоги позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком від 01.01.2025 року, суд зазначає таке.

Позивач спрямував дану позовну вимогу до Головного управління Пенсійного Фонду України у м. Києві (відповідача 1), проте відповідач 1 фактично не приймав жодного рішення відносно позивача, а тому ним не було і не могло бути порушено прав позивача в даних праовідносинах, відтак у суду відсутні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України у м. Києві до вчинення певних дій.

Суд звертає увагу на те, що статтею 58 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Відповідно до приписів розділу IV Порядку № 22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію (п. 4.1). Після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (п. 4.2). Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи (п. 4.3).

Заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання, тобто до ГУ ПФУ у м. Києві.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась ГУ ПФУ в Тернопільській області (відповідач 2), яке прийняло спірне рішення про відмову в призначенні пенсії та не врахувало стаж позивача.

Із вказаного можна зробити висновок, що після реєстрації заяви позивача, орган пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність в позивача права на призначення пенсії за віком, в розумінні Порядку № 22-1, є ГУ ПФУ в Тернопільській області (відповідач 2).

Отже, саме ГУ ПФУ в Тернопільській області є повноважним територіальним органом Пенсійного фонду України, визначеним за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача про призначення пенсії, який повинен вчинити дії зобов`язального характеру за наслідками скасування прийнятого ним протиправного рішення.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.

Відповідач 1 (Головне управління Пенсійного Фонду України у м. Києві) фактично не приймав жодних рішень стосовно позивача, а відтак у суду відсутні підстави зобов`язувати відповідача 1 до вчинення будь-яких дій.

Тому, належним способом захисту є зобов`язання саме відповідача 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області розглянути повторно заяву про призначення пенсії позивача від 01.01.2025.

У межах заявлених підстав позову, при розгляді цієї справи, судом надавалась оцінка питанню неврахування періодів стажу позивача при вирішенні питання про призначення пенсії. Вказане виключало можливість перевірки всіх умов, визначених законом для прийняття позитивного рішення в користь позивача.

Тому, з метою захисту порушених прав та інтересів позивача, Головне управління ПФУ в Тернопільській області необхідно зобов`язати повторно розглянути заяву позивача від 01.01.2025 р. із урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині судового рішення та про наявність підстав для врахування відповідних періодів стажу роботи позивача, які досліджувалися при розгляді цієї справи.

Отже, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн., а тому 605,60 грн судового збору підлягають стягненню з відповідача 2 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 38 від 06.01.2025 року () щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області код () зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди роботи, а саме: 08.08.1981 - 12.10.1982; 13.10.1982 - 28.10.1982; 16.03.1989 - 08.01.1991, 09.01.1991 - 11.01.1992; 12.01.1992 - 10.10.1994; 11.10.1994 -12.11.1996; 14.11.1996 - 26.08.1997; 28.08.1997 - 14.10.1998; 15.10.1998 - 01.02.2001; 01.02.2001 - 30.04.2004 згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком від 01.01.2025 року з урахуванням висновків суду, зазначених в рішенні.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (, адреса: 46001, Україна, Тернопільська обл., місто Тернопіль, Майдан Волі , будинок, 3) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.