Справа № 420/3315/20
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3315/20
УХВАЛА
30 квітня 2025 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко O.A., розглядаючи за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду заяву Управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Києва про заміну боржника у постанові у виконавчому провадженні № 67529032 від 16.11.2021 року,-
В С Т А Н О В И В:
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.11.2020, залишеним у силі постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2021: позов товариства з обмеженою відповідальністю «К-ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА» задоволено; визнано протиправним та скасовано наказ Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 20.02.2020 року №13-Л про анулювання ліцензії реєстраційний номер ТОВ «К-ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА»; зобов`язано Державну архітектурно-будівельну інспекцію України поновити в реєстрі дозвільних документів у будівництві ліцензію від 07.08.2018 року (наказ про видачу ліцензії №46-Л) ТОВ «К-ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА»; стягнуто з Державної архітектурно-будівельної інспекції України за рахунок бюджетних асигнувань Державної архітектурно-будівельної інспекції України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «К-ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА» судовий збір 2102,00 грн.

13.04.2021 року на вказане рішення було видано виконавчі листи.

24.04.2025 року (вх.№39536/25) до суду надійшла заява від представника Управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровському районі м.Києва, в якій заявник просить суд замінити боржника в постанові про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 67529032 від 16.11.2021 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 177,60 грн. на користь Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України () з Державної архітектурно-будівельної інспекції України () на його правонаступника - Державну інспекцію архітектури та містобудування України ().

В обґрунтування даної заяви Управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровському районі м.Києва вказує, що до Управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Києва надійшла заява Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з доданими документами про виконання постанови від 16.11.2021 року ВП № 67529032 про стягнення з божника витрат виконавчого провадження у розмірі 177,60 грн. з Державної архітектурно-будівельної інспекції України на користь Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Як стверджує заявник, виконання рішення суду на підставі виконавчого листа за рахунок бюджетних асигнувань Державної архітектурно-будівельної інспекції України () не є можливим без заміни боржника у виконавчому документі.

Частиною 2 статті 379 КАС України визначено, що суд розглядає питання про заміну сторони виконавчого провадження в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або заінтересованої особи, які звернулися з поданням (заявою), та учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Судове засідання для розгляду даної заяви призначено на 30.04.2025 року.

У судове засідання учасники не з`явились, про дату час та місце розгляду заяви повідомлялись належним чином та своєчасно.

Вирішуючи заяву Управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровському районі м.Києва, суд зазначає.

Так, судом встановлено, що головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровце Андрієм Тарасовичем, відкрито виконавче провадження №67529032 з примусового виконання виконавчого документу, а саме: виконавчого листа №420/3315/20, виданого 13.04.2021 року.

16.11.2021 року в рамках виконавчого провадження №67529032 прийнято постанову про стягнення з Державної архітектурно-будівельної інспекції України () витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій у сумі 177,60 грн.

З Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень судом встановлено, що виконавче провадження №67529032 завершено.

Як стверджує заявник, до Управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Києва надійшла заява Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з доданими документами про виконання постанови від 16.11.2021 року ВП № 67529032 про стягнення з божника витрат виконавчого провадження у розмірі 177,60 грн. з Державної архітектурно-будівельної інспекції України на користь Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

За твердженням Управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Києва, виконання рішення суду на підставі виконавчого листа за рахунок бюджетних асигнувань Державної архітектурно-будівельної інспекції України () не є можливим без заміни боржника у виконавчому документі.

Статтею 52 КАС України закріплені положення стосовно процесуального правонаступництва та указано, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах вирішуються відповідно до правил, установлених розділом ІV КАС України.

Зокрема, статтею 370 КАС України установлено обов`язковість судових рішень, статтею 372 КАС України визначено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах, статтею 373 КАС України - звернення судових рішень до виконання та статтею 379 КАС України урегульовані питання заміни сторони виконавчого провадження.

За змістом частини першої статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

За визначенням, наведеним у частині першій статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон України «Про виконавче провадження») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» наведений перелік рішень, що підлягають примусовому виконанню. Також у цій нормі окремо визначено виконавчі документи, що підлягають примусовому виконанню.

Зокрема, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, законодавець виокремив постанови органу ДВС в окремий вид виконавчих документів.

За приписами частин першої та п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Аналогічні умови містяться у частині першій статті 379 КАС України.

Підсумовуючи викладене, Верховний Суд констатує, що законодавець виділив дві категорії осіб, які мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником, а саме:

- виконавець за заявою сторони;

- заінтересована особа.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 826/7941/17 Суд констатував, що судовий контроль за виконанням рішень інших органів покладено законодавством на адміністративні суди. Аналізуючи в сукупності норми статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 379 КАС України, беручи до уваги, що питання правомірності заміни сторони у виконавчому провадженні є, по суті, превентивним судовим контролем у відповідному виконавчому провадженні, це питання повинно вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

Також у справі № 826/7941/17, так само як і інших справах, які вже розглядалися Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, заміна стягувача або боржника відбувалася у відкритому виконавчому провадженні.

Так, особливістю розгляду заяви Управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Києва є те, що виконавче провадження ВП № 67529032 (виконавчий лист у справі №420/3315/20) завершено відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень і заяву про заміну боржника подано органом Державної казначейської служби щодо виконання постанов ДВС про стягнення виконавчих витрат, що є окремим видом виконавчих документів.

Відповідно до частини першої статті 25 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

За приписами пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів (далі - Положення № 215).

Згідно з пунктом 3 Положення № 215 основними завданнями Держказначейства є: реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів; внесення на розгляд міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у зазначених сферах.

Пунктом 9 Положення № 215 передбачено, що Держказначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Підпунктом 1 пункту 9 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу передбачено, що безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

На виконання указаної норми постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення (далі - Порядок № 845).

За визначенням, наведеним у пункті 2 Порядку № 845, наведено визначення стягувачів - це фізичні та юридичні особи, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів, державні органи (посадові особи) за рішеннями про стягнення коштів в дохід держави.

За правилами пункту 3 Порядку №845 виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Підпунктом 2 пункту 4 Порядку № 845 органи Казначейства вживають заходів до виконання виконавчих документів. Проте яких саме законодавець не конкретизував.

Крім того, аналізуючи приписи Положення № 215 в частині оцінки повноважень органу Казначейства у контексті визначення його обов`язків, установлених Порядком № 845, суд зауважує, що вказані нормативно-правові акти не вирішують питання щодо заміни стягувача у виконавчому документі (що не є судовим рішенням) за ініціативою органу, що не є органом примусового виконання у розумінні Закону України «Про виконавче провадження» та КАС України, так як не передбачають повноважень органу Держказначейства самостійно звертатися до суду із заявою щодо заміни стягувача у виконавчому документі.

Подібне правове питання щодо можливості заміни сторони у виконавчому документі (виконавчий напис нотаріуса) поза межами примусового виконання вже досліджувалося Верховним Судом у межах вирішення спору у справі № ЗВ/380/22/20 (адміністративне провадження № К/9901/21018/20), у якій Верховний Суд, зокрема, констатував, що за приписами першої та четвертої частин статті 379 КАС України, яку розміщено у Розділі IV «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах», у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Імперативними приписами частини четвертої статті 379 КАС України встановлено, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Отже, за системного, цільового та граматичного тлумачень до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі заміною сторони виконавчого провадження, Верховний Суд у контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права дійшов висновку, що до відкриття виконавчого провадження у порядку, визначеному статтею 379 КАС України, може бути замінено боржника або стягувача лише у виконавчому листі, під яким розуміється виконавчий документ, виданий судом, який розглядав адміністративну справу як суд першої інстанції.

Крім того, виконавчий напис нотаріуса є різновидом виконавчого документа відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», який є відмінним від виконавчого листа за формою, змістом, а також суб`єктом та процедурою видання, а отже, положення частини четвертої статті 379 КАС України не можуть бути застосовані за аналогією у випадку заміни сторони у виконавчому написі нотаріуса, виконавче провадження за яким ще не відкрито.

Необхідно зазначити, що висновки щодо правового статусу та діяльності органу Держказначейства у правовідносинах, що виникають з примусового виконання рішень, також викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 916/376/15-г та від 20 червня 2018 року у справі № 916/1227/16, у яких, Суд. серед іншого, зауважив, що аналіз наведеного законодавства в сукупності дає підстави для висновку, що Держказначейство не є ані органом примусового виконання судових рішень, ані учасником, зокрема стороною виконавчого провадження, і, відповідно, не здійснює заходів з примусового виконання рішень в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а є встановленою Законом України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901-VI) особою, уповноваженою здійснювати гарантоване державою забезпечення виконання рішень суду способом безспірного списання коштів з рахунку боржника (державного органу, державного підприємства або підприємства, примусова реалізація майна якого забороняється) у визначених Законом № 4901-VI випадках та з урахуванням установлених ним особливостей за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Побіжно, вирішуючи питання щодо юрисдикції спору в цій справі, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що відповідно до положень пункту 15 Порядку № 845 дії органів Держказначейства з виконання виконавчих документів можуть бути оскаржені до Держказначейства або суду. Проте Господарський процесуальний кодекс України та Закон України «Про виконавче провадження» передбачають порядок оскарження лише рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час примусового виконання ними судових рішень і лише до судового органу, який видав виконавчий документ.

З огляду на зазначене, суд зауважує, що у справі, що розглядається, норми Закону №4901-VI не є застосовними, оскільки стягувач (орган ДВС) за виконавчим документом, що перебуває на виконанні органу ДКС (що звернувся із заявою про заміну особи боржника), не є суб`єктом, що підпадає під дію цього Закону.

Водночас питання заміни особи боржника за нормами КАС України вирішується відповідно до приписів розділу IV «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» КАС України. Отже, положення КАС України насамперед стосується правовідносин, що виникають з приводу виконання судових рішень, тому приписи статті 52 КАС України, яка регулює заміну сторони чи третьої особи її правонаступником у судовому процесі, не є застосовними до спірних правовідносин.

У справі, що розглядається, виконавчим документом є постанови органу ДВС, передані до органу Казначейства, для безспірного списання коштів з рахунку боржника і саме УДКС України у Дніпровському районі м. Києва звернулося до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому документі в порядку статті 379 КАС України.

Виконавче провадження стосовно виконання судового рішення за виконавчим листом по справі №420/3315/20 завершене, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Отже, питання заміни сторони боржника у виконавчому провадженні порушено суб`єктом, який не є учасником виконавчого провадження, у межах примусового виконання судового рішення, та не є органом примусового виконання судових рішень.

Ураховуючи те, що до суду із заявою в порядку статті 379 КАС України звернувся суб`єкт владних повноважень, не наділений функціями примусового виконання судового рішення у цій справи, який просить вирішити процесуальне питання правонаступництва у виконавчому документі, що не є судовим рішенням, але є рішенням, що забезпечує належне виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяв органу ДКС про заміну сторони у виконавчому документі, відповідно до статті 379 КАС України, оскільки їх подано не стороною виконавчого провадження.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду від 08.08.2024 року по справі №260/5190/21.

Керуючись ст.ст. 253, 241-243, 248, 256, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Києва про заміну боржника у постанові у виконавчому провадженні № 67529032 від 16.11.2021 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Вовченко