Справа № 400/5151/24
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/5151/24

Перша інстанція: суддя Гордієнко Т. О.,

повний текст судового рішення

складено 12.08.2024, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Осіпова Ю.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 у справі №400/5151/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В :

31.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення ОСОБА_1 нарахування та виплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку 30.04.2024 по виплаті індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силвх України у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.01.2016 по 28.02.2028 з врахуванням базового місяця січень 2008 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки остаточного розрахунку по день фактичного розрахунку 30.04.2024 по виплаті індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.01.2016 по 28.02.2028 з врахуванням базового місяця січень 2008 року, включно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, із застосуванням істотності частки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з врахуванням висновків щодо застосування норм права викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 (провадження №11-1329апп18) та постанові Верховного суду від 30.04.2024 у справі № 400/8493/23 (адміністративне провадження № К/990/11549/24).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на день виключення із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 йому не виплачено належної суми індексації грошового забезпечення. Остаточний розрахунок із ОСОБА_1 проведено лише на виконання судового рішення у справі №400/4223/23, однак без середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами відповідачем до суду першої інстанції подано відзив на позовну заяву, в якому акцентовано увагу на тому, що законодавчо передбачених підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 спірного середнього заробітку немає. Крім того, відповідач акцентує увагу на пропуску позивчем строку звернення до суду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 у справі №400/5151/24 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 27.04.2020 по 29.04.2024 по виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця січень 2008 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 27.04.2020 по 29.04.2024 по виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця січень 2008 року у сумі 157197 грн. 52 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_1 має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення.

Не погодившись із рішенням окружного адміністративного суду в частині задоволених позовних вимог відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, викладено прохання скасувати оскаржувану частину судового акту із прийняттям у відповідній частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_3 вказує про пропуск позивачем строку звернення до суду. Також, на думку відповідача, немає жодних законодавчих підстав для стягнення середнього заробітку на користь позивача.

У свою чергу, ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу, згідно з обґрунтуваннями якого, останній уважає, що оскаржуване рішення від 12.08.2024 окружним адміністративним судом прийнято із повним дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає. Натомість, доводи апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 уважає безпідставними.

В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з урахуванням наступного.

Зокрема, колегією суддів установлено, що в період з 06.10.2015 по 26.04.2020 ОСОБА_1 проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 та перебував на всіх видах забезпечення у ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » від 12.03.2020 №55 ОСОБА_1 звільнено зі служби, а наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.03.2020 №36 з 26.04.2020 виключено із списків особового складу комісаріату та всіх видів забезпечення.

Водночас, у період проходження військової служби ОСОБА_2 неправильно розраховувалась та не в повному розмірі виплачувалась індексація грошового забезпечення.

Означене слугувало підставою для звернення позивача до суду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.08.2023 у справі №420/4223/23 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 шодо непроведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у ІНФОРМАЦІЯ_6 з 19.03.2014 по 14.03.2015 та з 16.03.2015 по 06.10.2015 та ІНФОРМАЦІЯ_2 з 06.10.2015 по 28.02.2018 з врахуванням базового місяця січень 2008 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у ІНФОРМАЦІЯ_6 з 19.03.2014 по 14.03.2015 та з 16.03.2015 по 06.10.2015 та ІНФОРМАЦІЯ_2 з 06.10.2015 по 28.02.2018 з врахуванням базового місяця січень 2008 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2024 у справі №400/4223/23 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.08.2023 скасовано в частині задоволення позовних вимог за період з 19.03.2014 по 31.12.2015.

Ухвалено у цій частині нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення перерахунку та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби з 19.03.2014 по 31.12.2015 з врахуванням базового місяця січень 2008р.; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби з 19.03.2014 по 31.12.2015 з врахуванням базового місяця січень 2008р.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.08.2023 залишено без змін.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.08.2023 у справі №400/4223/23 в нескасованій судом апеляційної інстанції частині набрало законної сили.

На виконання рішення суду у справі №400/4223/23 ІНФОРМАЦІЯ_3 30.04.2024 виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 в розмірі 85732грн. 84коп.

З огляду на несвоєчасне проведення остаточного розрахунку при виключенні зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Спірні правовідносини між сторонами склались з приводу відповідальності військової частини НОМЕР_1 за невчасний розрахунок при виключені військовослужбовця зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при виключені військовослужбовців зі списків особового складу та всіх видів забезпечення не врегульовано положеннями спеціального законодавства.

У той же час такі питання унормовано положеннями Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України приписи спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником.

Ураховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Подібні правові висновки щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні спірного питання неодноразово викладались Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30.04.2020 у справі №140/2006/19, від 16.07.2020 у справі №400/2884/18, від 04.09.2020 у справі №120/2005/19-а, від 05.03.2021 у справі №120/3276/19-а, від 31.03.2021 у справі №340/970/20, від 13.10.2021 у справі №580/1790/20, від 21.10.2021 року у справі №640/14764/20, від 26.01.2022 у справі №240/12167/20 та інших.

З урахуванням наведеного, доводи військової частини НОМЕР_1 стосовно того, що положення статей 116, 117 КЗпП України не поширюються на спірні правовідносини є помилковими.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Період затримки розрахунку при звільненні - це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку.

Згідно із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка висловлена в постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то передбачене статтею 117 КЗпП України відшкодування спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Як вже вказувалося раніше, у зв`язку з порушенням відповідачем права на індексацію грошового забезпечення, що встановлено рішенням суду у справі №400/4223/23, позивач просить зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.04.2020 по 29.04.2024.

Такий період визначено з урахуванням того, що ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 26.04.2020 (наказ від 13.03.2020 №36), а повний розрахунок проведено 30.04.2024.

Апеляційний суд зазначає, що в спірних правовідносинах ІНФОРМАЦІЯ_3 фактичний розрахунок із позивачем щодо виплати індексації грошового забезпечення проведено поза межами строку, який установлено статтею 116 КЗпП України.

Ураховуючи, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, яка передбачена статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції стосовно наявності у позивача права на отримання такого відшкодування за затримку виплати індексації.

Стосовно розрахованої судом першої інстанції суми середнього заробітку колегія суддів зазначає таке.

Статтею 117 КЗпП України у редакції чинній до 19.07.2022, обумовлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у редакції чинній після 19.07.2022, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Колегія суддів зазначає, що зміна нормативного регулювання впливає на його застосування до спірних правовідносин.

Отже, у межах цієї справи до періоду з 23.11.2017 по 18.07.2022 підлягають врахуванню норми статті 117 КЗпП України у редакції, що діяла до 19.07.2022, та правові висновки Верховного Суду, які викладено в постанові від 28.06.2023 у справі №560/11489/22, а з 19.07.2022 - стаття 117 КЗпП України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ від 01.07.2022.

Такого підходу під час дослідження аналогічних правовідносин дотримується Верховний Суд розглядаючи справи №380/19103/22, №560/9586/22, №560/687/24, №620/5758/22.

Як установлено апеляційним адміністративним судом, здійснюючи розгляд даної справи окружний адміністративний суд дотримався саме наведеного вище підходу, у зв`язку з чим цілком правомірно вказав про необхідність спірного поділу періоду на дві частини, а саме до 19.07.2022 та після 19.07.2022.

Жодних доводів стосовно того, що судом першої інстанції неправильно розраховану суму середнього заробітку апеляційна скарга суб`єкта владних повноважень не містить, а тому таким обставинам колегія суддів оцінки не надає.

Стосовно доводу скаржника про пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи та установлено апеляційним судом, повний розрахунок ІНФОРМАЦІЯ_3 із позивачем проведено 30.04.2024.

Даний адміністративний позов ОСОБА_1 до Миколаївського окружного адміністративного суду через відділення поштового зв`язку скеровано 29.05.2024, тобто в межах визначеного приписами чинного процесуального законодавства місячного строку.

Установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи відповідача.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 у справі №400/5151/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Ю.В. Осіпов О.І. Шляхтицький