Справа № 360/362/25
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2025-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

02 травня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/362/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чернявська Т.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 , поданим в його інтересах адвокатом Гайдаєм Олегом Васильовичем, до Міністерства освіти і науки України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду на розгляді перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі позивач), поданим в його інтересах адвокатом Гайдаєм Олегом Васильовичем (далі представник позивача), до Міністерства освіти і науки України (далі відповідач), в якому представник позивача з урахуванням уточненої позовної заяви від 20 лютого 2025 року б/н просить:

- визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України в частині зазначення «Ні, порушує» у сформованій 29 жовтня 2024 року на підставі даних ЄДЕБО довідці № 461103 про здобувача освіти ОСОБА_1 в полі довідки «на підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття, освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту»;

- зобов`язати Міністерство освіти і науки України внести виправлення в ЄДЕБО і сформувати на підставі виправлених даних ЄДЕБО довідку про здобувача освіти ОСОБА_1 із зазначенням в полі довідки «На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», «Так, не порушує».

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач здобував перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти:

- з 1 вересня 2014 року по 01 жовтня 2014 року професійну (професійно-технічну) освіту у Відокремленому підрозділі «Регіональний центр професійної освіти Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» за первинною професійною підготовкою за професією «Електрогазозварник» та був відрахований із закладу освіти за власним бажанням відповідно до наказу закладу освіти від 1 жовтня 2014 року № 16 «В-УДЗ»;

- з 1 вересня 2017 року по 14 вересня 2017 року професійну (професійно-технічну) освіту у Відокремленому підрозділі «Регіональний центр професійної освіти Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» за первинною професійною підготовкою за професією «Кравець» та був відрахований із закладу освіти за власним бажанням відповідно до наказу закладу освіти від 14 вересня 2017 року № 41 «В-УДЗ»;

- з 1 вересня 2023 року і по цей час отримує професійну (професійно-технічну) освіту у Відокремленому підрозділі «Регіональний центр професійної освіти Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» за первинною професійною підготовкою за професією «7241 Електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування» та був зарахований на навчання закладом освіти відповідно до наказу від 1 вересня 2023 року № 01 «З-УДЗ».

Тобто ОСОБА_1 навчався у Відокремленому підрозділі «Регіональний центр професійної освіти Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» у періоди з 1 вересня 2014 року по 1 жовтня 2014 року, з 1 вересня 2017 року по 14 вересня 2017 року, тобто загалом впродовж 45 днів, і був відрахований без отримання за результатами навчання в Відокремленому підрозділі «Регіональний центр професійної освіти Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» жодного рівня освіти, передбаченого Законом України «Про освіту».

До вступу до Відокремленого підрозділу «Регіональний центр професійної освіти Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» ОСОБА_1 отримав такий рівень та документ про освіту: свідоцтво про базову загальну середню освіту серії НОМЕР_1 від 26 червня 2009 року, видане Бараниківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Кремінської районної ради Луганської області.

Отже, ОСОБА_1 станом на 10 лютого 2025 року не отримав документів про перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти та не здобув повної загальної середньої освіти після отримання ним базової загальної середньої освіти, тобто не отримав вищого рівня світи, передбаченого Законом України «Про освіту», ніж той, який був отриманий ним після закінчення Бараниківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кремінської районної ради Луганської області.

В подальшому позивача зараховано 1 вересня 2023 року на навчання до Відокремленого підрозділу «Регіональний центр професійної освіти Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» за первинною професійною підготовкою за професією «7241 Електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування» та на цей час позивач є студентом 2-го курсу, отримує перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти.

Однак, при формуванні довідки з Єдиної державної електронної бази з питань освіти № 461103 від 29 жовтня 2024 року отримано відомості про порушення позивачем послідовності ступенів освіти, а саме - в полі довідки «На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», зазначено «Ні, порушує».

Згідно з довідкою з Єдиної державної електронної бази з питань освіти № 461103 від 29 жовтня 2024 року ОСОБА_1 є студентом Відокремленого підрозділу «Регіональний центр професійної освіти Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» за ступенем/рівнем освіти «Кваліфікований робітник» за спеціальністю/професією «7241 Електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування».

Не погоджуючись з зазначеною у довідці інформацією, представник позивача звернувся до Міністерства освіти і науки України як до розпорядника ЄДЕБО з заявою щодо внесення змін до ЄДЕБО та виправлення «Ні, порушує» на «Так, не порушує».

Листом Директората професійної освіти Міністерства освіти і науки України від 10 лютого 2025 року № 5/152-250 надано відповідь щодо правильності відображення відомостей у довідці.

Представник позивача вважає такі дії відповідача протиправними та просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 25 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 3 березня 2025 року про відкриття провадження в адміністративній справі судом визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); витребувано від відповідача:

- документально підтверджену інформацію, що міститься в Єдиній державній електронній базі з питань освіти стосовно здобуття професійної (професійно-технічної) освіти ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );

- заяву адвоката Гайдая Олега Васильовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , та всі рішення, прийняті за наслідками її розгляду.

Ухвалою від 1 квітня 2025 року повторно зобов`язано Міністерство освіти і науки України протягом 7 днів з дня отримання цієї ухвали надати суду через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» зі скріпленням електронним підписом учасника справи (його представника):

- документально підтверджену інформацію, що міститься в Єдиній державній електронній базі з питань освіти стосовно здобуття професійної (професійно-технічної) освіти ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );

- заяву адвоката Гайдая Олега Васильовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , та всі рішення, прийняті за наслідками її розгляду.

Позовна заява з додатками, уточнена позовна заява з додатками та ухвала від 3 березня 2025 року в електронному вигляді доставлені відповідачу до Електронного кабінету учасника процесу за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи 20 лютого 2025 року, 25 лютого 2025 року та 3 березня 2025 року відповідно, а судом повідомлення про доставлення електронного документа до Електронного кабінету отримані 21 лютого 2025 року, 26 лютого 2025 року та 3 березня 2025 року відповідно, про що свідчать довідки про доставку електронного документа.

Міністерство освіти і науки України правом на подання відзиву на позову заяву не скористалось.

На підставі частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з неподанням суб`єктом владних повноважень - Міністерством освіти і науки України відзиву на позовну заяву, суд кваліфікує таке неподання як визнання позову.

Згідно з положеннями частини шостої статті 162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали судової справи в електронній формі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) станом на час розгляду цієї справи є здобувачем освіти у Відокремленому підрозділі «Регіональний центр професійної освіти Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка»»; ступень / рівень освіти - кваліфікований робітник; форма здобуття освіти денна; код та назва спеціальності / професії - 7241 Електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування; дата початку здобуття освіти - 1 вересня 2023 року; дата завершення здобуття освіти - 30 червня 2026 року; номер наказу про зарахування (поновлення, переведення) - 01 «З-УДЗ», дата наказу про зарахування (поновлення, переведення) - 1 вересня 2023 року; інформація про документи про освіту - відсутня, про що свідчить довідка про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти від 29 жовтня 2024 року № 461103.

Також у вищеописаній довідці зазначено, що на підставі даних, що містяться у Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти ОСОБА_1 порушує послідовність, визначену частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».

Заявою від 7 січня 2025 року б/н представник позивача звернувся до відповідача з проханням здійснити відповідне коригування в системі Єдиної державної електронної бази з питань освіти (далі - ЄДБОУ) та внести правильні відомості щодо послідовності рівнів освіти ОСОБА_1 , виправивши з «Ні, порушує» на «Так, не порушує» .

Листом від 10 лютого 2025 року № 5/152-25 Міністерство освіти і науки України повідомило представника позивача, що алгоритм встановлення послідовності рівнів здобуття освіти, який використовується під час формування довідки про здобувача освіти за даними ЄДБОУ, викладений в листі Міністерства освіти і науки України від 3 червня 2024 року № 1/9758-24 та повністю відповідає нормам освітнього законодавства.

В означеному листі відповідач зазначив:

пунктом першим частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» передбачено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту»;

згідно з інформацією, що міститься в ЄДБОУ, ОСОБА_1 у період з 1 вересня 2014 року по 1 жовтня 2014 року здобував професійну (професійно-технічну) освіту у Відокремленому підрозділі «Регіональний центр професійної освіти Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» за первинною професійною підготовкою за професією «Електрогазозварник» та був відрахований із закладу освіти за власним бажанням (наказ від 1 жовтня 2014 року № 16 «В-УДЗ»). У період з 1 вересня 2017 року по 14 вересня 2017 року ОСОБА_1 знову здобував професійну (професійно-технічну) освіту у Відокремленому підрозділі «Регіональний центр професійної освіти Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» за первинною професійною підготовкою за професією «Кравець» та був відрахований із закладу освіти за власним бажанням (наказ від 14 вересня 2017 року № 41 «В-УДЗ»). Станом на сьогодні ОСОБА_1 вже втретє здобуває професійну (професійно-технічну) освіту у Відокремленому підрозділі «Регіональний центр професійної освіти Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» за первинною професійною підготовкою за професією «Електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування»;

відповідно до статті 3 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» первинна професійна підготовка це здобуття професійної (професійно-технічної) освіти особами, як раніше не мали робітничої професії, або спеціальності іншого освітньо-кваліфікаційного рівня, що забезпечує відповідний рівень професійної кваліфікації, необхідний для продуктивної професійної діяльності;

статтею 16 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» визначено, що випускнику закладу професійної (професійно-технічної) освіти, якому присвоєно освітньо-кваліфікаційний рівень «кваліфікований робітник», видається диплом, зразок якого затверджується Кабінетом Міністрів України;

здобувачі професійної (професійно-технічної) освіти, які вступають до закладу професійної (професійно-технічної) освіти і вже мають попередньо здобуту професійну кваліфікацію (зокрема внаслідок трудової діяльності), не можуть бути зараховані для здобуття первинної професійної підготовки, а зараховуються для здобуття професійної (професійно-технічної) освіти за видами підготовки: професійно-технічне навчання, перепідготовка робітників, підвищення кваліфікації робітників. За такими видами підготовки відповідно до частини третьої статті 16 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» присвоюється професійна кваліфікація та видається свідоцтво про присвоєння або підвищення робітничої кваліфікації;

оскільки між періодами незавершеного та теперішнього навчання ОСОБА_1 минуло 6 років, вбачається ймовірним, що особа вже набула професійної кваліфікації за період свої трудової діяльності і має право на отримання свідоцтва про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації;

отже, здобувач професійної (професійно-технічної) освіти, який раніше був зарахованих для здобуття професійної (професійно-технічної) освіти за видом первинної професійної підготовки та був відрахований із закладу освіти, наступного разу може здобувати професійну (професійно-технічну) освіту лише за такими видами підготовки як професійно-технічне навчання, перепідготовка робітників та підвищення кваліфікації робітників, які, в свою чергу, не передбачають присвоєння освітньої кваліфікації (освітнього, освітньо-кваліфікаційному рівня професійної освіти), а лише здобуття робітничої кваліфікації.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано позовні вимоги, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 53 Конституції України визначено, що кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Громадянам, які належать до національних меншин, відповідно до закону гарантується право на навчання рідною мовою чи на вивчення рідної мови у державних і комунальних навчальних закладах або через національні культурні товариства.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

В подальшому, Законами України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, від 22 травня 2022 року № 2263-IX, від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, від 07 лютого 2023 року № 2915-IX, від 02 травня 2023 року № 3057-IX, від 27 липня 2023 року № 3276-ІХ, від 08 листопада 2023 року № 3429-ІХ, від 6 лютого 2024 року № 3564-IX, від 08 травня 2024 року № 3684-ІХ, від 23 липня 2024 року № 3891-ІХ, від 29 жовтня 2024 року № 4024-ІХ, від 15 січня 2025 року № 4220-ІХ, від 16 квітня 2025 року № 4356-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено відповідні Укази Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 07 листопада 2022 року № 757/2022, від 06 лютого 2023 року № 58/2023, від 01 травня 2023 року № 254/2023, від 26 липня 2023 року № 452/2023, від 06 листопада 2023 року № 734/2023, від 05 лютого 2024 року № 49/2024, від 06 травня 2024 року № 271/2024, від 23 липня 2024 року № 469/2024, від 28 жовтня 2024 року № 740/2024, від 14 січня 2025 року № 26/2025, від 15 квітня 2025 року № 235/2025, якими строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 годин 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 годин 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 годин 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 годин 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 годин 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 08 лютого 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року строком на 90 діб.

Станом на дату розгляду справи воєнний стан та загальна мобілізація в Україні триває.

Відповідно до статті 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює та визначає Закон України від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-ХІІ).

Відповідно до абзаців першого-другого статті 1 Закону № 3543-ХІІ у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: мобілізаційна підготовка - комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України, інші військові формування), сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

За приписами пункту 1 частини третьої статті 23 Закону № 3543-ХІІ призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560).

Згідно з пунктом 62 Порядку № 560 здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період подають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, за формою згідно з додатком 9.

Додатком 5 до Порядку № 560 затверджено Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Вказаним Переліком передбачено, що документами, що підтверджують право на відстрочку для здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти, у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», є довідка про здобувача освіти, сформована в Єдиній державній електронній базі з питань освіти.

Додатком 9 до Порядку № 560 затверджено форму довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти.

Суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у реалізації цього права, а також компетенцію державних органів та органів місцевого самоврядування у сфері освіти визначає та регулює Закон України від 5 вересня 2017 року № 2145-VIII «Про освіту» (далі Закон № 2145-VIII).

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Закону № 2145-VIII кожен має право на якісну та доступну освіту. Право на освіту включає право здобувати освіту впродовж усього життя, право на доступність освіти, право на безоплатну освіту у випадках і порядку, визначених Конституцією та законами України. В Україні створюються рівні умови доступу до освіти. Ніхто не може бути обмежений у праві на здобуття освіти. Право на освіту гарантується незалежно від віку, статі, раси, стану здоров`я, інвалідності, громадянства, національності, політичних, релігійних чи інших переконань, кольору шкіри, місця проживання, мови спілкування, походження, соціального і майнового стану, наявності судимості, а також інших обставин та ознак.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону № 2145-VIII).

Статтею 8 Закону № 2145-VIII визначено види освіти, до яких відносяться формальна, неформальна та інформальна (самоосвіта) освіти.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 2145-VIII особа має право здобувати освіту в різних формах або поєднуючи їх. Основними формами здобуття освіти є: інституційна (очна (денна, вечірня), заочна, дистанційна, мережева); індивідуальна (екстернатна, сімейна (домашня), педагогічний патронаж, на робочому місці (на виробництві); дуальна.

Очна (денна, вечірня) форма здобуття освіти - це спосіб організації навчання здобувачів освіти, що передбачає їх безпосередню участь в освітньому процесі. Дуальна форма здобуття освіти - це спосіб здобуття освіти, що передбачає поєднання навчання осіб у закладах освіти (в інших суб`єктів освітньої діяльності) з навчанням на робочих місцях на підприємствах, в установах та організаціях, а також під час виконання робіт та/або надання послуг за гіг-контрактом, для набуття певної кваліфікації, як правило, на основі договору (частини друга, десята статті 9 Закону № 2145-VIII).

Статтею 10 Закону № 2145-VIII визначені складники та рівні освіти:

невід`ємними складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта (частина перша статті 10);

рівнями освіти є: дошкільна освіта; початкова освіта; базова середня освіта; профільна середня освіта; перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; фахова передвища освіта; початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень вищої освіти; другий (магістерський) рівень вищої освіти; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти (частина друга статті 10).

За приписами частин першої, другої статті 15 Закону № 2145-VIII метою професійної (професійно-технічної) освіти є формування і розвиток професійних компетентностей особи, необхідних для професійної діяльності за певною професією у відповідній галузі, забезпечення її конкурентоздатності на ринку праці та мобільності і перспектив кар`єрного зростання впродовж життя. Професійна (професійно-технічна) освіта здобувається на основі базової або повної загальної середньої освіти. Здобуття професійної (професійно-технічної) освіти на основі базової середньої освіти здійснюється з одночасним здобуттям профільної середньої освіти та отриманням відповідного документа про повну загальну середню освіту. Заклади професійної (професійно-технічної) освіти можуть також здійснювати підготовку фахівців за окремими професіями без забезпечення здобуття повної загальної середньої освіти. Особи, які з певних причин не можуть одночасно з набуттям професії здобувати повну загальну середню освіту або не мають базової середньої освіти, а також ті, які потребують реабілітації, мають право здобувати професійну (професійно-технічну) освіту.

Відповідно до частини третьої статті 15 Закону № 2145-VIII рівнями професійної (професійно-технічної) освіти є: перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти.

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону № 2145-VIII особа, яка здобула професійну (професійно-технічну) освіту відповідного рівня, може продовжити навчання на наступних рівнях освіти, у тому числі за скороченою програмою підготовки - у випадках та порядку, визначених законодавством.

Після успішного завершення навчання за освітньою програмою здобувачі освіти (крім вихованців дошкільних закладів освіти) отримують відповідний документ про освіту. Документи про освіту видаються закладами освіти та іншими суб`єктами освітньої діяльності. Інформація про видані документи про середню, професійну (професійно-технічну), фахову передвищу та вищу освіту вноситься до Єдиного державного реєстру документів про освіту в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки (абзац перший частини першої, абзац перший частини другої, частина третя статті 40 Закону № 2145-VIII).

Правові, організаційні та фінансові засади функціонування і розвитку системи професійної (професійно-технічної) освіти, створення умов для професійної самореалізації особистості та забезпечення потреб суспільства і держави у кваліфікованих робітниках визначає Закон України від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР «Про професійну (професійно-технічну) освіту» (далі Закон № 103/98-ВР).

Професійна (професійно-технічна) освіта є складовою системи освіти України. Професійна (професійно-технічна) освіта є комплексом педагогічних та організаційно-управлінських заходів, спрямованих на забезпечення оволодіння громадянами знаннями, уміннями і навичками в обраній ними галузі професійної діяльності, розвиток компетентності та професіоналізму, виховання загальної і професійної культури. Професійна (професійно-технічна) освіта здобувається у закладах професійної (професійно-технічної) освіти (частина перша статті 3 Закону № 103/98-ВР).

Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 103/98-ВР професійне (професійно-технічне) навчання - складова професійної (професійно-технічної) освіти. Професійне (професійно-технічне) навчання передбачає формування і розвиток професійних компетентностей особи, необхідних для професійної діяльності за певною професією у відповідній галузі, забезпечення її конкурентоздатності на ринку праці та мобільності, перспектив її кар`єрного зростання впродовж життя.

Згідно з частиною п`ятою статті 3 Закону № 103/98-ВР первинна професійна підготовка - це здобуття професійної (професійно-технічної) освіти особами, які раніше не мали робітничої професії, або спеціальності іншого освітньо-кваліфікаційного рівня, що забезпечує відповідний рівень професійної кваліфікації, необхідний для продуктивної професійної діяльності.

Частиною першою статті 15 Закону № 103/98-ВР передбачено, що випускнику закладу професійної (професійно-технічної) освіти, який успішно пройшов кваліфікаційну атестацію, присвоюється освітньо-кваліфікаційний рівень «кваліфікований робітник» з набутої професії відповідного розряду (категорії).

З огляду на вказане, суд констатує, що фізична особа вважається такою, що здобула певний рівень освіти та набула знань і навичок, які відповідають такому рівню, у разі завершення нею навчання за відповідною освітньо-кваліфікаційною програмою, виконання відповідної освітньої програми необхідного обсягу та проходження атестації. При цьому суд наголошує, що основним критерієм є завершеність попереднього етапу навчання та здобуття певного рівня освіти, що має підтверджуватись відповідним документом про освіту.

Матеріалами справи підтверджено, що за наслідками зарахування позивача у 2014 році та 2017 році до Відокремленого підрозділу «Регіональний центр професійної освіти Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» останній не пройшов кваліфікаційну атестацію та йому не присвоєно освітньо-кваліфікаційний рівень «кваліфікований робітник» внаслідок відрахування із закладу освіти за власним бажанням.

Тобто, позивач не завершував навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник» з набутої професії відповідного розряду (категорії), не отримував диплома кваліфікованого робітника як особа, яка успішно пройшла кваліфікаційну атестацію, оскільки відрахування означає, що позивачем не було завершено перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти.

Отже, позивач на цей час здобуває перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти.

Оскільки позивач не завершив навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник» з набутої професії відповідного розряду (категорії), його повторне зарахування на навчання за цим же освітньо-кваліфікаційним рівнем не може вважатися порушенням послідовності здобуття освіти, визначеної статтею 10 Закону № 2145-VIII.

У зв`язку з цим зазначення у довідці від 29 жовтня 2024 року № 461103 про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти щодо позивача, що поточне здобуття освіти порушує послідовність, визначену частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII, є протиправним.

Відповідно до частин першої, другої статті 74 Закону № 2145-VIII у системі освіти функціонує інтегрована інформаційна система - Єдина державна електронна база з питань освіти (далі - Електронна база). Електронна база містить такі складові: Реєстр суб`єктів освітньої діяльності, Реєстр здобувачів освіти, Реєстр документів про освіту, Реєстр сертифікатів зовнішнього незалежного оцінювання, Реєстр студентських (учнівських) квитків, Реєстр педагогічних, науково-педагогічних працівників, Реєстр сертифікатів педагогічних працівників (далі - публічні електронні реєстри у сфері освіти). Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти та порядок її ведення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

За приписами частини п`ятої статті 74 Закону № 2145-VIII:

держателем Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти (далі - держатель Електронної бази) є центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, що здійснює організаційні заходи, пов`язані із забезпеченням функціонування Електронної бази та її складових (абзац перший);

власником Електронної бази є держава в особі центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки (абзац другий);

адміністратором Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти (далі - адміністратор Електронної бази) є визначена Кабінетом Міністрів України юридична особа, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки (абзац третій);

адміністратор Електронної бази: здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Електронної бази; відповідає за технічне і технологічне забезпечення Електронної бази, збереження та захист інформації (даних), що містяться в Електронній базі; забезпечує надання та анулювання доступу до Електронної бази; проводить навчання для роботи з Електронною базою; здійснює інші заходи, передбачені законом (абзаци четвертий-дев`ятий);

створення, ведення та адміністрування Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти здійснюються відповідно до цього Закону та законів України «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах», «Про захист персональних даних», «Про авторське право і суміжні права» та «Про публічні електронні реєстри» (абзац десятий).

Згідно з абзацами першим-п`ятим частини шостої статті 74 Закону № 2145-VIII суб`єктами ведення Електронної бази є: держатель та адміністратор Електронної бази; органи управління у сфері освіти; суб`єкти освітньої діяльності; підприємства, установи та організації, що належать до сфери управління держателя Електронної бази.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 8 червня 2018 року № 620 «Про затвердження Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 жовтня 2018 року за № 1132/32584, затверджено Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти (далі Положення № 620).

За приписами пункту 1 розділу І «Загальні положення» Положення № 620 це Положення розроблено відповідно до статті 74 Закону України «Про освіту» (далі - Закон) з метою визначення порядку функціонування Єдиної державної електронної бази з питань освіти (далі - ЄДЕБО) в галузі освіти як автоматизованої системи збирання, оброблення, зберігання та захисту інформації щодо здобувачів освіти, суб`єктів освітньої діяльності, що формується (створюється) та використовується для забезпечення потреб фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до пункту 5 розділу І «Загальні положення» Положення № 620 власником ЄДЕБО та виключних майнових прав на її програмне забезпечення є держава. Розпорядником ЄДЕБО є Міністерство освіти і науки України, технічним адміністратором - державне підприємство «Інфоресурс», що належить до сфери управління розпорядника ЄДЕБО. Розпорядник ЄДЕБО є володільцем інформації, що міститься в ЄДЕБО.

Згідно з пунктами другим, третім розділу ІІІ «Внесення та отримання інформації ЄДЕБО» Положення № 620 інформація вноситься до ЄДЕБО за допомогою спеціалізованого програмного забезпечення ЄДЕБО або спеціалізованого програмного забезпечення, що використовується уповноваженими суб`єктами, узгодженого з технічним адміністратором ЄДЕБО. Інформація вноситься в ЄДЕБО українською мовою, а у випадках, визначених законодавством,- також іноземною мовою. Інформація вноситься до ЄДЕБО користувачами ЄДЕБО протягом п`яти робочих днів з моменту її створення або отримання, якщо інший строк не встановлений законодавством. У разі порушення встановленого строку під час внесення інформації уповноважений суб`єкт, якщо інше не визначено розпорядником ЄДЕБО, додатково вносить до ЄДЕБО інформацію про причини такого порушення з накладенням кваліфікованого електронного підпису керівника. Якщо порушення встановленого строку становить більше 30 календарних днів, внесення інформації до ЄДЕБО здійснюється за погодженням розпорядника ЄДЕБО, сформованим у ЄДЕБО з накладенням кваліфікованого електронного підпису відповідального працівника розпорядника ЄДЕБО за результатами розгляду причин порушення строку.

Пунктом 1 розділу ІV «Основні функції уповноважених суб`єктів у ЄДЕБО» Положення № 620 передбачено, що розпорядник ЄДЕБО:

1) вживає організаційних заходів, пов`язаних із забезпеченням функціонування ЄДЕБО;

2) здійснює контроль за забезпеченням захисту інформації в ЄДЕБО згідно із законодавством;

3) використовує інформацію, що міститься в ЄДЕБО, у тому числі персональні дані, з метою прийняття управлінських рішень та виконання повноважень, визначених законодавством;

4) вносить до ЄДЕБО інформацію щодо: ліцензування (рішення про видачу, анулювання ліцензій на провадження освітньої діяльності, звуження, розширення освітньої діяльності) суб`єктів освітньої діяльності відповідно до ліцензійних умов на провадження освітньої діяльності; результатів перевірок, ініційованих розпорядником ЄДЕБО, щодо дотримання суб`єктами освітньої діяльності - ліцензіатами ліцензійних умов на провадження освітньої діяльності; акредитації спеціальностей, напрямів підготовки у закладах освіти, освітньо-професійних програм, за якими здійснюється підготовка здобувачів освітньо-кваліфікаційного рівня «молодший спеціаліст», а також освітньо-професійних програм у сфері фахової передвищої освіти (до затвердження положення про акредитацію освітньо-професійних програм у сфері фахової передвищої освіти); іншу інформацію, визначену законодавством;

5) забезпечує верифікацію в ЄДЕБО інформації, визначеної підпунктами 1, 2 пункту 8, абзацами п`ятим - сьомим підпункту 1 та підпунктом 4 пункту 9 розділу III цього Положення, що підтверджується накладенням кваліфікованого електронного підпису;

6) встановлює вимоги до апаратного та програмного забезпечення ЄДЕБО;

7) визначає: перелік інформації, доступ до якої надається уповноваженим суб`єктам; вартість послуг з організації та підтримання доступу до ЄДЕБО, а також інших послуг, пов`язаних з ЄДЕБО та її реєстрами, що надаються технічним адміністратором ЄДЕБО.

Згідно з пунктом 2 розділу ІV «Основні функції уповноважених суб`єктів у ЄДЕБО» Положення № 620 технічний адміністратор ЄДЕБО забезпечує:

функціонування ЄДЕБО у порядку, визначеному розпорядником ЄДЕБО;

здійснення заходів із технічного і технологічного забезпечення ЄДЕБО, створення, модернізації і супроводження її програмного забезпечення та веб-сайту з інформаційно-пошуковою системою доступу до відкритих даних, що містяться в ЄДЕБО;

структурну систематизацію даних, що містяться в ЄДЕБО, відповідно до державних та/або галузевих класифікаторів;

взаємодію ЄДЕБО з іншими автоматизованими системами, інформаційними ресурсами та державними реєстрами у випадках та у порядку, визначених законодавством;

організацію та підтримання доступу уповноважених суб`єктів до ЄДЕБО на підставі укладеного з ним договору;

тимчасове припинення (блокування) та анулювання доступу уповноважених суб`єктів до ЄДЕБО;

можливість доступу у форматі відкритих даних до інформації, що міститься в ЄДЕБО, у порядку, встановленому законодавством;

оброблення, ведення обліку та зберігання в ЄДЕБО замовлень, поданих суб`єктами освітньої діяльності в електронній формі, на формування інформації, що відтворюється в документах про освіту, студентських (учнівських) квитках державного зразка, в порядку, визначеному розпорядником ЄДЕБО;

оброблення в ЄДЕБО інформації про прийом, відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої та освіти дорослих, в тому числі післядипломної освіти;

ведення в ЄДЕБО обліку даних про органи управління у сфері освіти;

здійснення комплексу заходів щодо забезпечення захисту інформації, що міститься в ЄДЕБО;

внесення та верифікацію в ЄДЕБО інформації, визначена відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО;

ведення обліку операцій, пов`язаних з обробкою персональних даних суб`єкта та доступом до них, зберігаючи інформацію про дату, час та джерело збирання персональних даних суб`єкта, зміну персональних даних, перегляд персональних даних, будь-яку передачу (копіювання персональних даних) суб`єкта, дату та час видалення або знищення персональних даних, користувача ЄДЕБО, який здійснив одну з указаних операцій, мету та підстави зміни, перегляду передачі та видалення або знищення персональних даних;

виконання інших заходів із забезпечення функціонування ЄДЕБО у порядку та обсягах, передбачених відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО.

З аналізу наведених норм слідує, що до повноважень Міністерства освіти і науки України, як розпорядника ЄДЕБО, віднесено внесення змін до ЄДЕБО про наявність чи відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII, а Державне підприємство «Інфоресурс», як технічний адміністратор, здійснює лише технічну реалізацію доручень Міністерства освіти і науки України.

Щодо обраного представником позивача способу захисту порушеного права позивача суд зазначає таке.

Стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Рішенням Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003р визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним:

визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо внесення інформації до Єдиної державної електронної бази з питань освіти про порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту»;

зобов`язати Міністерство освіти і науки України внести до Єдиної державної електронної бази з питань освіти інформацію про відсутність порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», на денній формі навчання освіти ступеня / рівня «кваліфікований робітник» за спеціальністю / професією «7241 Електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування» у Відокремленому підрозділі «Регіональний центр професійної освіти Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка».

Обрання судом такого способу захисту обумовлено тим, що права позивача порушуються наявністю інформації про порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», у Єдиній державній електронній базі з питань освіти, а не у спірній довідці від 29 жовтня 2024 року № 461103 про здобувача освіти, яка формується за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти.

У задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача сформувати на підставі виправлених даних ЄДЕБО довідку про здобувача освіти ОСОБА_1 із зазначенням в полі довідки «На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», «Так, не порушує», належить відмовити, оскільки для отримання такої довідки позивач, як здобувач освіти, має звернутися до закладу освіти, в якому навчається. А вже заклад освіти формуватиме довідку в ЄДЕБО та видаватиме її позивачу як студенту денної форми навчання.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є частково обґрунтованими, у зв`язку з чим позов належить задовольнити частково та вийти за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для ефективного захисту прав позивача.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Відповідно до частини восьмої статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачений судовий збір в сумі 968,96 грн, що підтверджено квитанцією від 25 лютого 2025 року за № 2285-5838-1765-0143.

З огляду на те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, за правилами статті 139 КАС України суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), поданий в його інтересах адвокатом Гайдаєм Олегом Васильовичем, до Міністерства освіти і науки України (ідентифікаційний код 38621185, місцезнаходження: пр. Берестейський, буд. 10, м. Київ, 01135) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо внесення інформації до Єдиної державної електронної бази з питань освіти про порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».

Зобов`язати Міністерство освіти і науки України внести до Єдиної державної електронної бази з питань освіти інформацію про відсутність порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», на денній формі навчання освіти ступеня / рівня «кваліфікований робітник» за спеціальністю / професією «7241 Електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування» у Відокремленому підрозділі «Регіональний центр професійної освіти Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка».

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім грн 96 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.І. Чернявська