Справа № 400/602/25
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 р. № 400/602/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув упорядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаОперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", АДРЕСА_2 ,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

Позивач- ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання протиправною бездіяльність Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », щодо не розгляду та прийняття рішення по суті рапорту від 02.01.2025 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами; зобов`язання командування Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у межах компетенції вчинити усі необхідні дії для розгляду та прийняття рішення по суті рапорту про звільнення з військової служби на підставі п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції чинній на момент подачі рапорту).

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, не розглянув його рапорт про звільнення з військової служби, в зв`язку з тим, що він самостійно виховує неповнолітню дитину.

Ухвалою від 07.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Відповідач надав суду відзив, в якому позов не визнає, оскільки військова частина НОМЕР_1 є підпорядкованою військовій частині НОМЕР_2 , проте відповідно наведених нижче норм права вирішення питання про звільнення позивача, який є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «головний старшина», належить до компетенції та повноважень командира військової частини НОМЕР_1 , штатно-посадова категорія якого відповідає військовому званню «полковник». Лист позивача за належністю було надіслано до в/ НОМЕР_3 , на який представнику позивача надано відповідь.

Відповідно до ст. 262 КАС України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив докази, суд дійшов висновку:

ОСОБА_1 відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом 05 грудня 2024 року прибув для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 міжвидовий центр підготовки військових частин та підрозділів) та згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.12.2024 № 375 призначений на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти НОМЕР_5 навчального батальйону, зарахований на всі види забезпечення, вважається таким, що справи та посаду прийняв.

Представник позивача звернувся до командира НОМЕР_4 міжвидового центру підготовки військових частин та підрозділів, до якого додав рапорт позивача від 02.01.2025 року на звільнення з військової служби з додатками підтверджуючими підстави звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до п.3 ч. 12 ст. 26 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу», зупинення вчиняти дії про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військових частин, зупинення вчиняти дії відносно ОСОБА_1 про відправлення несення військової служби до іншої місцевості , який був отриманий 11.01.2025.

17.01.2025 року представник позивача із супровідним листом № 16-Н від 15.01.2025 звернувся на адресу Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », до якого додав рапорт позивача від 02.01.2025 та просив розглянути і прийняти рішення по суті рапорту ОСОБА_1 від 02.01.2025 року про звільнення з військової служби, сприяння до вирішення питання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, залишити ОСОБА_1 у 235-му міжвидовому центрі підготовки військових частин та підрозділів, не зараховувати ОСОБА_1 до списків особового складу військових частин, не направляти ОСОБА_1 проходити військову службу в інших місцевостях, а залишити у Миколаївській області за місцем мешкання ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_2 .

У відзиві зазначено, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти НОМЕР_5 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки у військовому званні головний старшина ОСОБА_1 з 18 січня 2025 року самовільно залишив місце служби, про що оголошено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.01.2025 № 19, відсутній на службі по даний час.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII .

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1 Закону №2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Згідно з частиною шостою статті 2 Закону №2232 видами військової служби є, зокрема: військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232 і залежать від виду військової служби.

Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: 2) під час дії воєнного стану:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

- військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до підпункту 2 пункту 225 Положення № 1153/2008 під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) право на звільнення з військової служби військовослужбовців у військових званнях до майстер-сержанта (майстер- старшини) включно за всіма підставами надано командирам бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно зі статтею 8 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, командири, посади яких у цьому Статуті не визначені, користуються дисциплінарною владою стосовно підлеглих військовослужбовців згідно з військовим званням, передбаченим їх посадою, зокрема, командир військової частини зі штатно-посадовою категорією «полковник» користується владою командира бригади (полку, корабля 1 рангу).

Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно зі ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Стаття 31 Статуту визначає, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Згідно абз.2 ст.125, абз.2 ст.127 Статуту, командир відділення підпорядковується командиру взводу та головному сержантові взводу і є безпосереднім начальником особового складу відділення. Солдат підпорядковується командирові відділення.

Згідно з пунктом 12.9 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, документи на звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються безпосередньо до служби персоналу, підпорядкованій посадовій особі, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби.

Отже, процедура звільнення військовослужбовців з військової служби передбачає направлення документів на звільнення військовослужбовця для прийняття відповідного рішення до тієї посадової особи, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з урахуванням його військового звання.

Механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України визначені Порядком організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 07 серпня 2024 року за № 1214/42559.

Розділом III. Особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі передбачено, що початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.

Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.

У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.

9. Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:

1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;

2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.

Відповідач у відзиві зазначив, що направлений на адресу оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з супровідним листом №16-Н від 15.01.2025 рапорт ОСОБА_1 від 02.01.2025 на ім`я командира НОМЕР_4 міжвидового центру підготовки військових частин та підрозділів з додатками до нього був скерований для розгляду за належністю командиру військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 міжвидовий центр підготовки військових частин та підрозділів).

Командир військової частини НОМЕР_1 надав адвокату ОСОБА_3 відповідь від 10.02.2025 № 20/1087, в якій зазначив, що ОСОБА_1 18.01.2025 самовільно залишим місце проходження військової служби. З питання звільнення в запас військовослужбовець не звертався.

Представник позивача надав суду докази надсилання листа з рапортом про звільнення від 02.01.2025 до 235 міжвидовий центр підготовки військових частин та підрозділів за адресою АДРЕСА_3 , але до військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 , до якої він був зарахований до всіх видів забезпечення та призначений на посаду, позивач не звертався.

Позивач звернувся до неналежного відповідача, оскільки відповідно до Положення № 1153/2008 військовослужбовець повинен був звернутись з рапортом по команді до безпосереднього командира. Відповідач не може вирішувати питання звільнення позивача зі служби, оскільки вони не належать до його повноважень. Правових підстав до залучення другого відповідача НОМЕР_1 у суду немає, оскільки позивач не звертався до цієї частини.

Крім того суд зазначає, що рапорт від 02.01.2025, який позивач надсилав до НОМЕР_4 міжвидового центру підготовки військових частин був отриманий 11.01.2025, тому повинен був бути розглянутий не пізніше 25.01.2025, але 18.01.2025 позивач самовільно залишив військову частину.

Позивач не позбавлений права звернутись з рапортом до військової частини НОМЕР_1 , поки його військова служба не зупинена, в зв`язку з тим, що він самовісьно залишив військову частину.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач всупереч ст.77 КАС України, не довів суду, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, тому позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т. О. Гордієнко