Справа № 580/7029/24
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2025-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2025 року справа № 580/7029/24
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_2 , позивачка) подала позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі ГУ ПФУ в Черкаській області, відповідач-1), в якому, з урахуванням редакції від 20.08.2024 (вх. суду від 21.08.2024 № 39914/24), просить:

- визнати протиправними дії та скасувати рішення № 028 від 28.06.2024 Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в зв`язку з не настанням пенсійного віку (60 років) та з відсутністю необхідного страхового стажу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що має статус дружини померлого громадянина з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорія 1, пенсія якому була призначена згідно ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Після смерті чоловіка 21.06.2024 звернулась до ГУ ПФУ в Черкаській області із заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника, однак відповідач відмовив у призначенні пенсії у зв`язку з не настанням пенсійного віку (60 років) та з відсутністю необхідного страхового стажу.

Позивачка зазначає, що відповідно до чинного законодавства право на призначення дострокової пенсії в разі втрати годувальника виникає у разі наявності таких умов: досягнення віку жінками 50 років, за наявності страхового стажу не менше 20 років, дружини (чоловіка), якщо вони не взяли повторний шлюб. Такі умови для призначення пенсії у позивачки наявні.

Ухвалою від 29.07.2024 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

14.08.2024 представниця відповідача-1 подала до суду письмовий відзив на адміністративний позов, в якому просила у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що за принципом екстериторіальності виконавцем визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та за розглядом заяви позивача 28.06.2024 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області є самостійною юридичною особою та не несе відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність інших територіальних органів Пенсійного фонду, а тому не є належним відповідачем у даній справі. Публічно-правовий спір між Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області та позивачем - відсутній. Оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області право позивачки на отримання пенсії не порушувалось, підстави для визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, а так само зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначати пенсію відсутні.

Ухвалою від 02.09.2024 Черкаський окружний адміністративний суд залучив до участі у справі № 580/7029/24 в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі ГУ ПФУ в Житомирській області, відповідач-2).

19.09.2024 представниця Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подала до суду письмовий відзив на адміністративний позов, в якому просила у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що позивачці відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника згідно Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в зв`язку з не настанням пенсійного віку (60 років) та відсутністю необхідного страхового стажу. Отже, дії Управління вважає правомірними та вмотивованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою від 24.02.2025 суддя Черкаського окружного адміністративного суду витребував у Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області інформацію про те, на підставі якого Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій ОСОБА_1 подала заяву від 21.06.2024 про призначення пенсії у разі втрати годувальника.

Позивачка звернулась до суду із заявами від 28.02.2025 та від 01.03.2025 у яких повідомила, що спірні правовідносини підпадають під дію Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, оскільки чоловік позивачки проходив військову службу і виконував обов`язки з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Уточнила, що призначення пенсії у спірних правовідносинах повинно здійснюватися саме за цим спеціальним законом, а не за загальним порядком.

На виконання вимог ухвали суду від 24.02.2025, представниця відповідача-1 05.03.2025 подала до суду заяву у якій повідомила, що позивачка 21.06.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника, відповідно до порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закон України від 09.07.2003 № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 має статус дружини померлого громадянина з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорія 1 (згідно посвідчення № НОМЕР_2 від 07.06.2024).

Позивачка є вдовою померлого ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_3 ), який був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (посвідчення серії НОМЕР_4 від 30.08.2019), мав статус особи з інвалідністю 2 групи від захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (довідка до акта огляду МСЕК серії 10ААВ № 857106) та мав право на пільги встановлені для ветеранів війни-інвалідів війни.

21.06.2024 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника.

Рішенням від 28.06.2024 № 28 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовило у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 з посиланням на положення Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з не настанням пенсійного віку (60 років) та з відсутністю необхідного страхового стажу.

Дії та рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника позивачка вважає протиправними, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернулась до суду з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058-ІV) передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України і, складається, в тому числі, з цього закону і Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон № 796-XII).

Згідно із статтею 1 Закону № 796-XII цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Відповідно до частини 1 статті 49 Закону № 796-XII пенсії особам, віднесеним, до категорій, 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 54 Закону № 796-XII визначено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначені ст. 36 Закону № 1058-ІV, зокрема пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону (згідно п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону № 1058).

Таким чином, умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначені ст. 36 Закону № 1058-ІV.

Крім того, відповідно до ст. 11 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII) умови, норми і порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і цим Законом.

Відповідно до ст. 18 Закону № 2262-XII пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Залежно від причини інвалідності особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом поділяються на такі категорії: а) особи з інвалідністю внаслідок війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (пункт а статті 20 Закону № 2262-XII).

Суд врахував, що померлий чоловік позивачки - ОСОБА_3 був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (посвідчення серії НОМЕР_4 від 30.08.2019), мав статус особи з інвалідністю 2 групи від захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (довідка до акта огляду МСЕК серії 10ААВ № 857106) та мав право на пільги встановлені для ветеранів війни-інвалідів війни (посвідчення серії НОМЕР_5 від 20.09.2014).

Таким чином, ОСОБА_3 мав право на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 2262-XII.

Умови призначення пенсій в разі втрати годувальника встановлені ст. 29 Закону № 2262-XII, відповідно до якої пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Відповідно до ст. 30 Закону № 2262-XII право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Відповідно до абз. 1 п. в ч. 4 ст. 30 Закону № 2262-XII непрацездатними членами сім`ї вважаються: батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (незалежно від тривалості страхового стажу).

Аналіз вказаних положень вказує на те, що позивачка, за умови не взяття повторного шлюбу, має право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону № 2262-XII.

Суд зазначає, що право на пенсію в разі втрати годувальника членів сімей із числа осіб постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи врегульовано як Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, так і Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Суд врахував, що підстави, порядок та умови для призначення пенсії у разі втрати годувальника за Законами України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб є різними.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, додаток 1 якого встановлює форму та зміст заяви про призначення/перерахунок пенсії.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, додаток 1 якого встановлює форму та зміст заяви про призначення/перерахунок пенсії.

Суд зазначає, що зміст заяви позивачки про призначення пенсії від 21.06.2024 та перелік доданих до неї документів 4 вказує на те, що вона подана відповідно до Порядку № 3-1, у зв`язку із чим покликання представниці відповідача-1 про те, що заяву позивачка подала відповідно до Порядку № 22-1 суд вважає необґрунтованими.

За таких обставин, орган Пенсійного фонду мав дослідити заяву позивачки та додані документи на предмет наявності у позивачки права на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Натомість зміст спірного рішення вказує на те, що відповідач-2, досліджуючи питання права позивачки на пенсію, обмежився виключно нормами Закону № 1058, не врахувавши норми Закону № 2262-ХІІ. Аналіз спірного рішення вказує на те, що останнє не містить жодного правового обґрунтування відмови позивачці у призначенні пенсії у разі втрати годувальника відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Суд врахував, що відповідно до правових висновків Верховного Суду, які висловлені у постанові від 18.03.2021 у справі № 280/4057/19, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених відповідачем-2 в основу рішення від 28.06.2024 № 28 на відповідність вимогам частини 2 статті 2 КАС України суд встановив, що вказане рішення є необґрунтованим, оскільки відповідач-2 не визначив жодного правового обґрунтування та відображення визначених Законом № 2262-ХІІ підстав, що унеможливлює призначення позивачці пенсії.

Невмотивованість рішення суб`єкта владних повноважень є підставою для його скасування, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 28.06.2024 № 28.

Обираючи належний та ефективний спосіб відновлення порушеного права позивачки, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 цього Кодексу у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

Суд зазначає, що перевірка підстав та достатності документів для призначення пенсії відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду, натомість зміст спірного рішення вказує на те, що відповідач-2 не досліджував питання права позивачки на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. За таких обставин, виконуючи завдання адміністративного судочинства, передбачене у ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що у цьому випадку слід зобов`язати відповідача-2 (як орган, який прийняв протиправне рішення) повторно розглянути заяву позивачки від 21.06.2024 про призначення пенсії та прийняти рішення за наслідками розгляду заяви з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині цього рішення.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, то частина понесених позивачкою судових витрат, пропорційно частині задоволених позовних вимог, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 28.06.2024 № 28 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.06.2024 про призначення пенсії та прийняти рішення за наслідками розгляду заяви з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині цього рішення.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач-1 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, );

3) відповідач-2 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. Ольжича, 7, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 02.05.2025.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК