Справа № 140/6921/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/6921/24 пров. № А/857/12551/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Каверін С.М.;

від відповідача - Філіпова Г.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника адвоката Каверіна Сергія Миколайовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 17.03.2025р. про відмову в задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі за позовом представника адвоката Каверіна Сергія Миколайовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання підготувати і надати оновлені довідки про розмір грошового забезпечення для здійснення перерахунку пенсії (суддя суду І інстанції: Денисюк Р.С., час та місце постановлення ухвали суду І інстанції: 17.03.2025р., м.Луцьк; дата складання повної ухвали суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17.03.2025р. в задоволенні заяви представника адвоката Каверіна С.М., діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , про встановлення судового контролю в справі № 140/6921/24 відмовлено (а.с.122-124).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив представник адвокат Каверін С.М., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення питання про встановлення судового контролю, просить в апеляційній скарзі судову ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.128-135).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач неправильно застосував алгоритм визначення посадового окладу в цілях формування довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії (при цьому останній є відмінним від порядку визначення розміру посадового окладу при призначенні пенсії).

Також висновки суду про виникнення нового спору між сторонами є помилковими, оскільки спірні правовідносини виникли в площині виконання рішення суду, що набрало законної сили, та яким визначено спосіб визначення посадового окладу в спірних довідках (шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт).

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувана шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідач Адміністрація Державної прикордонної служби України скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального і процесуального права, постановив законну ухвалу, яка також відповідає усталеній судовій практиці щодо вирішення вказаного процесуального питання (а.с.149-154).

У свою чергу, представник позивача подав до апеляційного суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій навів додаткові аргументи на підтримання своєї позиції (а.с.170-171).

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.09.2024р. позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправними дії відповідача Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови ОСОБА_1 у видачі оновлених довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2022р., 01.01.2023р. для перерахунку пенсії; зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України підготувати та надати довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2022р., 01.01.2023р. відповідно до вимог ст.ст.43 і 63 Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів /КМ/ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії для здійснення обчислення та перерахунку пенсії з 01.02.2022р., 01.02.2023р.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.31-34).

Відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2024р. апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України залишено без задоволення, а рішення суду від 12.09.2024р. без змін (а.с.53-59).

26.02.2025р. за допомогою системи «Електронний суд» представник позивача подав до суду заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в справі № 140/6921/24 на підставі ст.382 КАС України шляхом зобов`язання Адміністрації Державної прикордонної служби України подати звіт про виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 у справі №140/6921/24 у встановлений судом строк (а.с.64-66).

Вказана заява обґрунтована тим, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.09.2024р. у справі № 140/6921/24 Адміністрація Державної прикордонної служби України видала довідку № 11/22139-суд від 04.12.2024р. про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023р. для перерахунку його пенсії з 01.02.2023р. та довідку № 11/22138-суд від 04.12.2024р. про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2022р. для перерахунку його пенсії з 01.02.2022р. відповідно до постанови КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виходячи із розрахункової величини розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, за посадою, відповідною (аналогічною) його останній штатній посаді: інспектор прикордонної служби 2 категорії інструктора кінологічного відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІІ категорії (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У довідках № 11/22138-суд від 04.12.2024р. про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.01.2022р. та № 11/22139-суд від 04.12.2024р. про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.01.2023р. відповідач зазначив розміри посадового окладу в розмірі 0,00 грн. та премії - у розмірі 0,00 грн. (а.с.82-84).

Зазначення таких розмірів складових грошового забезпечення позивача свідчить про неналежне виконання відповідачем рішення суду в справі № 140/6921/24.

З наведених підстав просив заяву задовольнити та встановити судовий контроль за виконання рішення суду.

У письмовому запереченні щодо заяви в порядку ст.382 КАС України відповідач Адміністрація Державної прикордонної служби України зазначив, що на виконання рішення суду від 12.09.2024р. у справі № 140/6921/24 направлено до Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Волинській обл. супровідним листом № 09/82196-24-вих від 05.12.2024р. довідку № 11/22138-суд від 04.12.2024р. про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом 01.01.2022р. для перерахунку пенсії з 01.01.2022р. та довідку № 11/22139-суд від 04.12.2024р. про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом 01.01.2023р.

Звідси, відповідач виконав судове рішення в установленому порядку.

При цьому, при розгляді справи предметом позову не були види грошового забезпечення, зазначена обставина судом не з`ясовувалась та відповідно розмір основних та додаткових видів грошового забезпечення, премії рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.09.2024р. в справі № 140/6921/24 не ухвалювався.

Крім того, розмір пенсії ОСОБА_1 визначено на підставі поданого НОМЕР_1 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України грошового атестату № 13 від 09.01.2023р. та довідки № 8 від 09.01.2023р., які є чинними та не оскаржені у встановленому законом порядку. Вважає, що НОМЕР_1 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України у грошовому атестаті № 13 від 09.01.2023р. та довідці № 8 від 09.01.2023р. правильно зазначені щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премія за останні 24 календарні місяці служби підряд перед звільненням за період з 01.02.2015р. по 27.01.2017р., з врахуванням того, що з 28.01.2017р. було припинено ОСОБА_1 виплату грошового забезпечення в зв`язку з його затриманням в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та застосуванням з 28.01.2017р. запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на два місяці з моменту затримання.

З врахування наведеного вказує на те, що оскільки грошовий атестат № 13 від 09.01.2023р. та довідка № 8 від 09.01.2023р. не оскаржені у встановленому законом порядку, а розмір зазначених основних та додаткових видів грошового забезпечення та премії є предметом іншого спору, який не відноситься до судового рішення в справі № 140/6921/24, тому заява позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.09.2024р. в справі № 140/6921/24 є безпідставною та не підлягає до задоволення.

Постановляючи спірну ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що скерувавши відповідні довідки до пенсійного органу, відповідач виконав рішення суду в справі № 140/6921/24.

В межах розгляду заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення суд не може надавати правову оцінку підставам зазначення відповідачем в оновлених довідках розмірів основних та додаткових видів грошового забезпечення, оскільки такі підстави не були предметом розгляду у справі № 140/6921/24.

Встановлені при розгляді заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення обставини свідчать про те, що фактично між позивачем та Адміністрацією Державної прикордонної служби України виникли нові спірні правовідносини, пов`язані з визначенням основних, додаткових видів грошового забезпечення та премії у виданих довідках про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2022р. та 01.01.2023р., вирішення яких можливе лише в разі звернення до суду з окремим позовом.

Розглядаючи подану апеляційну скаргу колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з п.9 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належить обов`язковість судового рішення. Крім того, у ст.129-1 Основного Закону України закріплено, що судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень.

Європейський суд з прав людини /ЄСПЛ/ висловив у рішеннях по справах «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04; «Горнсбі проти Греці» (Hornsby v. Greece), заява № 107/1995/613/701) позицію про те, що право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним.

Для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 20.07.2004р. у справі «Шмалько проти України»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово зазначав, що невиконання рішень національних судів в Україні - системна проблема (зокрема, справа «Бурмич та інші проти України», заява № 46852/13).

Необхідність максимального забезпечення судом у кожній справі дотримання принципу обов`язковості судового рішення, зумовлено також тим, що невиконання рішень суду призводить до зниження довіри людей до судової влади, а також посилює переконання того, що вирішити спір (правову проблему), використовуючи звернення до суду, є неефективним.

Відповідно до ст.382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Усталеною судовою практикою сформовано правову позицію, відповідно до якої для застосування інституту судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.

Тому після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.

В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.

За змістом постанови Верховного Суду від 23.06.2020р. у справі № 802/357/17-а, звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 23.04.2020р. у справі № 560/523/19 зазначив, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.

Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, положеннями КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання такого рішення (окрім соціальних справ).

При цьому, застосування судового контролю є наслідком обґрунтованого припущення про невиконання судового рішення зі сторони суб`єкта владних повноважень або достовірно підтвердженого під час розгляду заяви факту невиконання судового рішення.

Водночас, правове значення для наслідків застосованого судового контролю матимуть причини невиконання судового рішення (зокрема, об`єктивна неможливість чи допущене зволікання зі сторони боржника).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що аналіз норми ст.382 КАС України у її системному взаємозв`язку з нормами ст.372 КАС України дозволяє стверджувати, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися за наявності для цього підстав (безвідносно до факту наявності виконавчого провадження щодо виконання відповідного судового рішення), зокрема у випадку, якщо:

рішення суду ще не виконано, у тому числі у порядку його примусового виконання;

існує обґрунтований і підтверджений доказами ризик його невиконання;

існують підтверджені доказами обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, або дають підстави вважати, що: загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення, має намір ухилення від цього обов`язку.

Із матеріалів справи, в тому числі поданої позивачем заяви про встановлення судового контролю, убачається, що рішення суду в справі № 140/6921/24 виконано частково, що стверджується наступним.

Так, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.09.2024р. позов ОСОБА_1 задоволено частково, при цьому, зокрема, зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України підготувати та надати довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2022р., 01.01.2023р. відповідно до вимог ст.ст.43 і 63 Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням положень постанови КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії для здійснення обчислення та перерахунку пенсії з 01.02.2022р., 01.02.2023р.

Відповідно до п.5 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затв. постановою КМ України № 45 від 13.02.2008р., під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням.

Згідно з Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затв. наказом МВС України № 558 від 25.06.2018р.:

розмір окладу за військовим званням військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) визначається шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб на відповідний тарифний коефіцієнт, установлений у додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (зі змінами) (далі - постанова № 704);

розмір окладу за військовим званням військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) визначається шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб на відповідний тарифний коефіцієнт, установлений у додатку 14 до постанови № 704;

надбавка за вислугу років - у відсотках до посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням;

надбавка за особливості проходження служби - у відсотках від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років;

надбавка за кваліфікацію: другий клас - 3 відсотки посадового окладу,-перший клас - 5 відсотків посадового окладу; клас майстра - 7 відсотків посадового окладу;

премія - у відсотках від посадового окладу.

Згідно з виданими Адміністрацією Державної прикордонної служби України довідками розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 визначено за посадою, відповідною (аналогічною) його останній штатній посаді: інспектор прикордонної служби 2 категорії - інструктор кінологічного відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » II категорії (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_2 ; за вказаною посадою встановлений 8 тарифний розряд.

Постановою КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, відповідно до якої 8 тарифному розряду відповідає тарифний коефіцієнт 1,75.

У довідці № 11/22138-суд від 04.12.2024р. про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2022р. для перерахунку його пенсії з 01.02.2022р. відповідач зазначив наступні розміри основних та додаткових видів грошового забезпечення та премії:

посадовий оклад (0 тарифний розряд, коефіцієнт 0 х 2481) - 0,00 грн., оклад за військовим званням (0,58 х 2481) - 1440 грн., надбавка за вислугу років (40 % ПО +ОВЗ) - 576 грн.; надбавка за особливості проходження служби (40% ПО + ОВЗ + НВР) - 806 грн., премія (116 %) - 0,00 грн.

В довідці № 11/22139-суд від 04.12.2024р. про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023р. для перерахунку його пенсії з 01.02.2023р. відповідач зазначив наступні розміри основних та додаткових видів грошового забезпечення та премії:

посадовий оклад (0 тарифний розряд, коефіцієнт 0 х 2684) - 0,00 грн., оклад за військовим званням (0,58 х 2684) - 1560 грн., надбавка за вислугу років (40% ПО +ОВЗ) - 624 грн.; надбавка за особливості проходження служби (40% ПО + ОВЗ + НВР) 873 грн. 60 коп., премія (245 %) - 0,00 грн.

Зазначаючи у виданих довідках розмір посадового окладу 0,00 грн., відповідач виходив з того, що у грошовому атестаті № 13 від 09.01.2023р. посадовий оклад ОСОБА_1 зазначений в розмірі 0,00 грн, оскільки з 28.01.2017р. ОСОБА_1 було припинено виплату грошового забезпечення у зв`язку з його затриманням в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та застосуванням з 28.01.2017р. запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на 2 місяці з моменту затримання.

Водночас, таке обчислення посадового окладу в цілях формування довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсій не відповідає приписам п.5 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затв. постановою КМ України № 45 від 13.02.2008р., та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затв. наказом МВС України № 558 від 25.06.2018р.

При цьому, під час перерахунку пенсії за вислугу років враховується грошове забезпечення на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною чи аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням.

На противагу викладеному, під час призначення пенсії за вислугу років враховується розмір посадового окладу, установлений за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням на підставі відомостей, зазначених у грошовому атестаті та довідці про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію.

Зазначеним доводам заявника суд першої інстанції належної оцінки не надав і не спростував тверджень останнього про недотримання відповідачем імперативних вимог п.5 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затв. постановою КМ України № 45 від 13.02.2008р., та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затв. наказом МВС України № 558 від 25.06.2018р., під час складання спірних довідок.

При цьому суд обмежився лише висновком про виникнення нових спірних правовідносини, пов`язаних з визначенням основних, додаткових видів грошового забезпечення та премії у виданих довідках про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2022р. та станом на 01.01.2023р., вирішення яких можливе лише в разі звернення до суду з окремим позовом.

Водночас, колегія суддів наголошує, що відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції в рішенні від 12.09.2024р. у справі № 140/6921/24 наголосив на тому, що позовні вимоги про зазначення в оновлених довідках процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, які встановлені на 01.01.2022р., 01.01.2023р. за посадою, аналогічною на день звільнення ОСОБА_1 з військової служби, є передчасними, адже спір у цій справі виник щодо права позивача на отримання нових довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії у зв`язку із зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, як розрахункової величини для обчислення окладів - посадового і за військовим званням (що також впливає на розмір надбавки за вислугу років, додаткових видів грошового забезпечення і премії у належних позивачу відсотках). Тому відповідач має обов`язок видати позивачу нові довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2022р., 01.01.2023р. Спір щодо визначення конкретних складових довідки може виникнути лише при наявності такої довідки із зазначеними щомісячними додатковими видами грошового забезпечення на конкретну дату. Суд здійснює лише функцію судового контролю за правомірністю уже прийнятих рішень чи уже вчинених дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а відтак суд не має підстав для визначення конкретного виду та розміру складових грошового забезпечення позивача, щодо яких відповідачем це питання ще не вирішувалося у спосіб видачі відповідної довідки.

Таке широке формулювання висновків суду не виключає того, що спірні питання повинні вирішуватися судом саме в порядку здійснення судового контролю за виконанням рішення суду в справі № 140/6921/24.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду від 17.03.2025р., обставини виконання (невиконання) судового рішення не досліджувалися судом першої інстанції, належна оцінка їм не надавалася, незважаючи на доводи представника позивача, викладені у його заяві.

Отже, після звернення позивача із заявою в порядку ст.382 КАС України суд першої інстанції не вжив будь-яких заходів для її належного розгляду та встановлення всіх обставин по справі.

За змістом ч.1 ст.382 КАС України саме суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт.

Отже, вирішивши в окреслений спосіб заяву представника позивача, суд першої інстанції не забезпечив належного судового контролю за виконанням судового рішення, фактично самоусунувся від її належного та всебічного розгляду, проявивши надмірний формалізм.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013р. № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012р. № 11-рп/2012).

Також Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013р. взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, від 20.07.2004р.) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15.05.2019р. № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (п.84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07.06.2005р., заява № 6318/03; п.43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004р., заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009року, заява № 40450/04; п.64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28.11.2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу ст.ст.3, 8, частин першої та другої ст.55, частин 1 та 2 ст.129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019р. № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ст.14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містяться у ст.370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст.29-1 Конституції України, а також ст.ст.14 та 370 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Вищенаведені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.02.2022р. у справі № 420/177/20 та ухвалах від 26.01.2021р. у справі № 611/26/17, від 07.02.2022р. у справі № 200/3958/19-а, від 24.07.2023р. у справі № 420/6671/18 та від 01.05.2023р. у справі № 520/926/21.

Також як зазначено у пункті 1 розділу ІІ Рекомендацій Rec(2003)16, Комітету Міністрів Ради Європи (КМРЄ) «Щодо виконання рішень адміністративних і судових органів у сфері адміністративного права» (on the execution of administrative and judicial decisions in the field of administrative law), держави-члени мають забезпечити виконання судових рішень в межах розумного строку; вони мають уживати всіх необхідних заходів згідно з законом з метою надання цим рішенням повної сили; у разі, якщо адміністративний орган не виконує судового рішення, слід передбачити відповідну процедуру, що дозволяє домагатися виконання такого рішення, зокрема за допомогою судової заборони або пені (coercive fine).

Відповідно до пункту 55 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (КРЄС) «Щодо якості судових рішень» (on the quality of judicial decisions) з метою забезпечення ефективності правосуддя, усі країни повинні мати процедури забезпечення виконання рішень.

За таких умов суд першої інстанції дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, не дотримався норм процесуального права в частині забезпечення належного розгляду заяви в порядку ст.382 КАС України, що призвело до помилкового та поспішного висновку про відмову в задоволенні заяви.

Аналіз терміну «провадження» у контексті адміністративного процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що зазначений термін означає як зібрання певних документів, які були предметом судового розгляду (справа), так й комплекс певних процесуальних дій у їх системі.

При цьому, процесуальне законодавство також застосовує такі терміни як «судочинство» та «судовий процес», які за своїм змістом є ширшими ніж судове провадження, оскільки означають увесь комплекс процесуальних дій, прав та обов`язків учасників при здійснення правосуддя та принципів правосуддя (судочинство) та судовий розгляд (судовий процес).

Виконання судових рішень є завершальною стадією судового процесу. Саме такий принцип застосовує Європейський суд з прав людини у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

Розгляд заяв в порядку ст.382 КАС України має наслідком виконання або невиконання судового рішення, як завершальної стадії судового процесу; такий розгляд є комплексом певних процесуальних дій його учасників, а тому такий розгляд підпадає під термін «провадження у справі».

За наслідками розгляду таких заяв суд постановляє ухвалу, яка за своєю суттю не є ухвалою суто з процесуальних питань, а має наслідком виконання або невиконання судового рішення, тому має суттєве значення для руху справи та судового процесу в цілому.

Таким чином, системний аналіз указаних норм процесуального права дає підстави для висновку, що апеляційний суд має повноваження на скасування ухвали суду першої інстанції, прийнятої в порядку ст.382 КАС України, та направлення справи на продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки спірна ухвала перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Також в розрізі приписів ст.382 КАС України виключно суд першої інстанції наділений повноваженнями, які вказані в ч.1 згаданої статті.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви в порядку ст.382 КАС України, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

В порядку ст.139 КАС України підстави для розподілу судових витрат в цьому апеляційному провадженню є відсутніми.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, п.4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Каверіна Сергія Миколайовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 17.03.2025р. про відмову в задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі № 140/6921/24 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного судового рішення: 05.05.2025р.