Справа № 320/21108/25
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2025-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про визнання заяви про відвід судді необґрунтованою

02 травня 2025 року 320/21108/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Вісьтак М.Я., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про відвід судді в адміністративній справі
за позовомОСОБА_1
до третя особа:Міністерства юстиції України, Октябрський районний суд м. Полтави
провизнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач/заявник) з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), третя особа: Октябрський районний суд м. Полтави, в якому просить суд (орфографія, пунктуація та стилістика автора збережені):

- визнати наказ МЮУ від 21.04.2025 р № 778/7 "Про повернення скарги" (далі дії) незаконним та протиправним, таким, що порушує моє право на оскарження дії або бездіяльність державного реєстратора, таким, що не відповідає вимогам ст.34 Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі ДРЮ);

- визнати моє право на належне виконання відповідачем зобов`язання діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, яке встановлено ст.19 Конституції (право на законослухнянність);

- визнати дії відповідача порушенням мого права на виконання ним зобов`язання передбаченого ст.19 Конституції;

- визнати відсутність державної реєстрації Суду 05.06.1981 р та визнати запис про державну реєстрацію від 05.06.1981 р 03.11.2010, номер запису: 0009463 фіктивним;

- визнати реєстраційні дії щодо внесення до ЄДР відомостей про керівника юридичної особи Микитенко В.М., про розпорядчий акт на підставі якого створено Суд та

відомостей щодо державної реєстрації Суду, а також всіх інших реєстраційних дій які здійснювалися впродовж існування ЄДРПОУ і які відображені у хронології реєстраційних дій вчиненими з порушенням ДРЮ та скасувати їх;

- визнати відсутність правоздатності Суду як юридичної особи внаслідок ненабуття ним статусу юридичної особи;

- визнати нанесення мені діями відповідача моральної шкоди.

- стягнути з Державного бюджету на мою користь грошову суму в розмірі 10 000 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди нанесенної мені діями відповідача.

25.04.2025 наведена вище адміністративна справа надійшла до Київського окружного адміністративного суду, через підсистему ЄСІТС "Електронного суду", зареєстровано у відділі документального забезпечення і контролю (канцелярія) 28.04.2025 та передана на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Вісьтак М.Я. (протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2025).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.05.2025 позовну заяву залишено без руху як таку, що не відповідає вимогам статей 160 та 161 Кодексу адміністративного судочинства України, та встановлено позивачу п`ятиденний строк на усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали.

Копію зазначеної вище ухвали направлено позивачу через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" та отримано ним 02.05.2025 о 06:29, про що свідчить довідка Київського окружного адміністративного суду від 02.05.2025 про доставку електронного листа до електронного кабінету.

02.05.2025 о 12:59 до Київського окружного адміністративного суду, через підсистему ЄСІТС "Електронного суду", надійшла заява позивача про відвід судді Вісьтак М.Я., яка передана на розгляд головуючому судді 02.05.2025.

Заява про відвід мотивована тим, що на думку позивача, вимоги зазначені в ухвалі від 01.05.2025 про залишення позовної заяви без руху безпідставні та спростовуються наявними в матеріалах справи документами.

Крім цього, позивач вказує, що ним подана скарга на суддю до дисциплінарного органу з вимогою притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, у зв`язку із чим у учасників справи можуть виникнути сумніви у неупередженості або об`єктивності судді. Додатково, позивач пропонує судді скористатись нагодою заявити самовідвід.

Вказані обставини, на думку заявника, є підставою для відводу судді Вісьтак М.Я.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявленого позивачем відводу, суд виходить з наступного.

Виключний перелік підстав для відводу (самовідводу) судді визначений статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, в силу положень частин першої та другої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Крім того, до складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя (частина третя статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України).

В силу положень частини четвертої статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-3, 5 частини першої статті 36, статті 37 цього Кодексу, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу.

Суд також зазначає, що головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справі "Білуха проти України" зазначено, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного". Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими".

Отже, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності такого судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10.05.2018 в адміністративній справі № 800/592/17, 01.10.2018 в адміністративній справі № 9901/673/18 та 04.10.2018 (провадження № 11-429сап18).

Суд звертає увагу, що залишення позовної заяви без руху передбачено ст. 169 КАС України, а саме суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, суд при прийнятті ухвали про залишення позовної заяви без руху від 01.05.2025 діяв у відповідності до вимог КАС України.

Оскільки відповідна процесуальна дія передбачена нормами КАС України, твердження заявника про те, що суд чинить перепони у доступі до правосуддя є безпідставними.

Судом не встановленої жодної з наведених ч.1 ст.36 КАС України підстав для задоволення заяви про відвід судді.

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до ч.4 ст. 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Позивач у заяві про відвід не вказує на наявність сумнівів у часників справи щодо неупередженості та об`єктивності судді, а лише презюмує таку можливість, у зв`язку із поданням ним дисциплінарної скарги на суддю.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність обставин, передбачених статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України, які можуть викликати сумнів у неупередженості або об`єктивності головуючого судді у справі.

Суд зазначає, що суддя при вирішені як адміністративної справи, так і заяви про відвід судді керується ст. 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням XI (чергового) з`їзду суддів України від 22.02.2013 р., відповідно до якої неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Згідно з ч.3 ст.39 Кодексу адміністративного судочинства України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року у справі "Білуха проти України" та рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1998 року у справі "Ветштайн проти Швейцарії" зазначено, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює право на справедливий судовий розгляд. Кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Щодо безсторонності Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Статтею 2 Закону України 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також "ЄСПЛ") є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також - "Конвенція") та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах "Piersac vs Belgium", "Grieves vs UK"). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ у справі "Le Comte, Van Leuveni De Meyere vs Belgium", суд має бути неупередженим і безстороннім.

У справі "П`єрсак проти Бельгії" ("Piersac vs Belgium") ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами.

У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" ("Wettstein v. Switzerland"), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" ("Ferrantelli and Santangelo v. Italy"), від 7 серпня 1996 року, п. 58).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" ("De Cubber v. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п. 26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" ("Wettstein v. Switzerland") та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" ("Castillo Algar v. Spain"), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Такі саме висновки містяться також в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі "Білуха проти України" (заява № 33949/02).

В той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

У свою чергу порядок вирішення заявленого відводу визначений статтею 40 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини третьої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Цією ж статтею передбачено, що у випадку, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Оскільки позиція ОСОБА_1 базується на незгоді позивача із заявою про залишення позовної заяви без руху, суддя не вбачає підстав для задоволення заяви про відвід судді.

При розгляді адміністративних справи та заяв учасників процесу суддя Вісьтак М.Я. дотримується основного обов`язку судді, передбаченого ст. 15 Кодексу суддівської етики, щодо неупередженого розгляду справи.

У зв`язку з чим, суд вважає клопотання про відвід необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Оскільки, судом встановлено необґрунтованість заяви про відвід, відповідно до ст. 40 КАС України, належить передати для визначення судді в порядку, встановленому ст. 31 КАС України, для вирішення питання про відвід.

Керуючись ст. ст. 36, 37, 39, 40, 241, 242 243, 248 КАС України, суддя,

УХВАЛИВ:

1. Визнати необґрунтованим заявлений ОСОБА_1 відвід судді Київського окружного адміністративного суду Вісьтак М.Я. в адміністративній справі № 320/21108/25.

2. Матеріали адміністративної справи № 320/21108/25 передати до відділу документального забезпечення і контролю (канцелярії) Київського окружного адміністративного суду для визначення складу суду для вирішення питання про відвід у відповідності до вимог частини першої статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

3. Копію ухвали суду надіслати (видати) учасникам справи (їх представникам).

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення. Ухвала за наслідками розгляду питання про відвід окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної скарги чи касаційної скарги на рішення чи ухвалу суду, прийняті за наслідками розгляду справи.

Суддя Вісьтак М.Я.