Справа № 380/4337/24
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2025-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 травня 2025 року

м. Київ

справа № 380/4337/24

адміністративне провадження № К/990/17717/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевірив касаційну скаргу Львівської обласної прокуратури на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року у справі №380/4337/24 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про стягнення заробітної плати,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської обласної прокуратури, та, з урахуванням уточнення вимог, просив: стягнути з відповідача на користь позивача невиплачені складові заробітної плати у сумі 280106,01 грн; стягнути з відповідача на користь позивача вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням в сумі 76752,06 грн; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 327940,62 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Львівської обласної прокуратури щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 09 жовтня 2023 року по 17 листопада 2023 року з розрахунку посадового окладу керівника підрозділу обласної прокуратури відповідно до пункту 9 частини п`ятої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII та надбавки за вислугу років.

Зобов`язано Львівську обласну прокуратуру здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за період з 09 жовтня 2023 року по 17 листопада 2023 року з розрахунку посадового окладу керівника підрозділу обласної прокуратури відповідно до пункту 9 частини п`ятої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII та надбавки за вислугу років, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність Львівської обласної прокуратури щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки з розрахунку посадового окладу керівника підрозділу обласної прокуратури відповідно пункту 9 частини п`ятої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII та надбавки за вислугу років.

Зобов`язано Львівську обласну прокуратуру здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки з розрахунку посадового окладу керівника підрозділу обласної прокуратури відповідно до пункту 9 частини п`ятої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII та надбавки за вислугу років, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність Львівської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі не менше середнього заробітку при звільненні.

Зобов`язано Львівську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомоги у розмірі не менше середнього заробітку при звільненні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалами Верховного Суду від 26 березня 2025 року та від 16 квітня 2025 року касаційні скарги Львівської обласної прокуратури на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року у справі №380/4337/24 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про стягнення заробітної плати - повернуті особі, яка їх подала.

25 квітня 2025 року Львівська обласна прокуратура втретє через підсистему «Електронний суд» звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року у справі №380/4337/24. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстави касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зокрема, скаржник, посилаючись на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначає про необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22 серпня 2023 року у справі №420/25920/21.

Верховний Суд зазначає, що необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані скаржником при посиланні на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.

З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.

Враховуючи, що скаржник не обґрунтував необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, а лише фактично висловив незгоду з вказаними правовими позиціями, підстава для відкриття касаційного провадження, передбачена пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України відсутня.

Інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України скаржником не зазначено.

Скаржник у касаційній скарзі також посилається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зазначає, що касаційна скарга стосується права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для нього.

Наявність підстав для касаційного оскарження, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України мають місце у випадку коли справа розглянута в порядку спрощеного провадження чи є справою незначної складності, проте ця справа до таких не відноситься, а тому Суд відхиляє зазначене посилання скаржника.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

Зважаючи на те, що касаційну скаргу повернуто, суд не вирішує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Львівської обласної прокуратури на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року у справі №380/4337/24 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про стягнення заробітної плати - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур