Справа № 240/9414/24
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року м. Житомир справа № 240/9414/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач 1) та до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 22.04.2024 №44 про відмову в призначенні йому пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити і виплачувати йому пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з 15.04.2024.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 вказав, що він має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 . Крім того, зазначив, що він станом на 01 січня 1993 року прожив у м. Коростень Житомирської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, понад 5 років. З огляду на зазначене, позивач вважає, що він має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Однак, рішенням від 22.04.2024 №44 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовило йому у призначенні даного виду пенсії через не підтвердження періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3-х років. Позивач вважає таке рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, та вказує, що наявність у нього необхідного для призначення даного виду пенсії періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення підтверджується довідкою Відділу реєстрації місяця проживання виконавчого комітету Коростенської міської ради від 18.01.2024 №199, довідкою Коростенського міського ліцею №8 Житомирської області від 19.01.2024 №33 та довідкою Органу самоорганізації населення - Спілка голів окружних будинкових, вуличних комітетів від 01.05.2024 №18/5. Враховуючи вищезазначене, з метою захисту свого права на пенсійне забезпечення ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду Липи В.А. від 23 травня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі №240/9114/24 за позовом ОСОБА_1 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

06 червня 2024 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позову заяву, в якому управління заперечувало проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вказало, що приймаючи оскаржуване рішення від 22.04.2024 №44 та відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії управління виходило з того, що відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення, мають право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3-х років. Однак, наданими до заяви про призначення пенсії документами підтверджується, що ОСОБА_1 прожив у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 лише 1 рік 09 місяців 13 днів, що не надає йому права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". З огляду на вказане, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вважає, що прийняте ним рішення від 22.04.2024 №44 є правомірним, а тому просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області також подало до суду відзив на позовну заяву (вх.№33121/24 від 11.06.2024), в якому вказало, що вважає прийняте Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області рішення від 22.04.2024 №44 правомірним. Обгрунтовуючи свою позицію управління зазначило, що відповідно до пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, за документ, що засвідчує особливий статус особи, подається посвідчення потерпілого від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період (и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення; для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування. Так, ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії було додано довідку від 18.01.2024 №199, видану відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Коростенської міської ради, в якій зазначено, що він постійно проживав та був зареєстрований в зоні гарантованого добровільного відселення (м. Коростень Житомирської області) з 19.03.1991 по 28.01.2009 та з 11.09.2010 по даний час. Крім того, позивачем була надано довідку Коростенського міського ліцею №8 від 19.01.2024 №33, однак зазначений в ній період навчання позивача з 26.04.1986 по 26.06.1987 не був зарахований до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки даний документ не передбачений абзацами 5, 6 підпункту 7 пункту 2.1 Порядку 22-1. Таким чином, згідно наданих документів підтверджений період проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 1 рік 9 місяців 13 днів, що не дає йому право на зниження пенсійного віку для виходу на пенсію на 6 років відповідно до Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". У зв`язку із цим, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вважає, що оскаржуваним рішенням від 22.04.2024 №44 ОСОБА_1 правомірно було відмовлено в призначенні пенсії, а тому просило відмовити йому в задоволенні позовних вимог.

У зв`язку із призовом судді ОСОБА_2 на військову службу, розпорядженням керівника апарату Житомирського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року №149 було призначено повторний автоматизований розподіл справа, що перебували в провадженні судді Липи В.А., в тому числі й адміністративної справи №240/9414/24.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2024 головуючим суддею для розгляду адміністративної справи №240/9414/24 було визначено суддю Черняхович Ірину Едуардівну.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду Черняхович І.Е. від 31.07.2024 прийнято адміністративну справу №240/9414/24 до провадження.

Враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає за можливе розглянути дану адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 3 серії НОМЕР_1 від 02.06.1995, виданим Житомирською обласною державною адміністрацією.

З метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення, ОСОБА_1 , після досягнення ним 54-річного віку, звернувся до територіального органу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 15.04.2024 про призначення йому пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, яка постійно проживала у зоні у зоні гарантованого добровільного відселення.

Для підтвердження факту постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 додав:

- довідку Відділу реєстрації місяця проживання виконавчого комітету Коростенської міської ради від 18.01.2024 №199, згідно якої він з 19.03.1991 по 28.01.2009 та з 11.09.2010 по теперішній час зареєстрований та постійно проживає в м. Коростень Житомирської області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС;

- довідку Коростенського міського ліцею №8 Житомирської області від 19.01.2024 №33, згідно якої він в період з 01.09.1977 по 26.06.1987 навчався в Коростенській середній школі №8 Житомирської області.

На виконання вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1) за принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

За наслідками розгляду поданої позивачем заяви та доданих до неї документів Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняло рішення від 22.04.2024 №44, яким відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку з відсутністю необхідної кількості років перебування в зоні гарантованого добровільного відселення.

При цьому, обґрунтовуючи відмову в призначенні пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області в своєму рішенні вказало, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3-х років, мають право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. Однак, документами підтверджується, що ОСОБА_1 станом на 01 січня 1993 року прожив у зоні гарантованого добровільного відселення 1 рік 9 місяців 13 днів. Крім того, управління вказало, що інформація про факт проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 18.03.1991 відсутня, а період проходження ним військової служби з 24.06.1988 по 18.08.1989 до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не зарахований, оскільки відсутня інформація про місце розташування військової частини.

Про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області рішення від 22.04.2024 №44 про відмову у призначенні пенсії, позивача було повідомлено листом Головного управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області від 25.04.2024 №0600-0211-8/50949.

Вважаючи відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" протиправною, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи публічно-правовий спір та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Зокрема, частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

Водночас, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №796-ХІІвизначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені в статті 55 Закону № 796-XII.

Абзацом першим частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення, мають право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку (в даному випадку 3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

З наведених положень Закону №796-XII вбачається, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01 січня 1993 року.

Водночас, особам, які додатково до зазначеної умови постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, ще встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку в розмірі 3 роки.

Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, але постійно проживали/постійно працювали у зазначеній зоні протягом трьох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку здійснюється без застосування початкової величини, та розраховується, як 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання/роботи в зоні гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, виникнення право на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається зі змісту статті 55 вказаного Закону, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Водночас, абзац перший частини першої статті 55 Закону № 796-XII визначає додаткову умову, для виникнення у особи права призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, яка полягає наявності страхового стажу, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до статті 26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відтак, у випадку звернення особи у 2024 році за призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII, така особа повинна мати страховий стаж в розмірі 25 років (31 - 6 = 25, де: 31 років - страховий стаж визначений статті 26 Закону №1058-IV для призначення пенсії за віком у 2024 році; 6 - кількість років зниження пенсійного віку).

Таким чином, зміст вищезазначених положень законодавства свідчать, що особа, яка постійно проживала або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні гарантованого добровільного відселення, набуває права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII у випадку дотримання таких умов:

- наявності статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи;

- наявності необхідного періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення, який станом на 1 січня 1993 року повинен становити не менше 3-х років;

- наявності страхового стажу в розмірі 25 років (у випадку зниження пенсійного віку на 6 років та звернення за призначенням пенсії у 2024 році).

При цьому, виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року. Отже, щодо періоду проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3-х років станом на 01 січня 1993 року, то його необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіологічного контролю, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1(у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до абзацу дев`ятого підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 (в редакції, на момент спірних правовідносин) потерпілими від Чорнобильської катастрофи до заяви про призначення пенсії додаються такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:

- для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

- для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

- для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Житомирською або Київською облдержадміністраціями;

- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Під час розгляду справи судом встановлено, що для підтвердження наявності права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII ОСОБА_1 на виконання вимог п. 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення йому пенсії додав: довідку Відділу реєстрації місяця проживання виконавчого комітету Коростенської міської ради від 18.01.2024 №199, довідку Коростенського міського ліцею №8 Житомирської області від 19.01.2024 №33, посвідчення потерпілого від Чорнобильської кататстрофи категорії 3 серії НОМЕР_1 від 02.06.1995.

Згідно з статтею 9 Закону №796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 65 Закону №796-ХІІ документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На момент видачі позивачу посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 3 серії НОМЕР_1 від 02.06.1995 правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи були врегульовані Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 (далі - Порядок №501).

Пунктом 2 Порядку №501 (в редакції, що діяла станом на момент видачі позивачу посвідчення) було передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, наявність у ОСОБА_1 статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, підтвердженого відповідним посвідченням 3 категорії серії НОМЕР_1 від 02.06.1995, виданим Житомирською обласною державною адміністрацією, надає йому право користуватися пільгами, передбаченими Законом №796-ХІІ.

Водночас, як вже зазначалось судом, визначеними в абзаці 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII умовами, які надають особі право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, є не тільки наявність статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, а ще пітверджений факт проживання (роботи) такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3-х років.

Звертаючись з даним позовом до суду ОСОБА_1 зазначає, що строк його проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року становить понад 5 років та підтверджується довідкою Відділу реєстрації місяця проживання виконавчого комітету Коростенської міської ради від 18.01.2024 №199, довідкою Коростенського міського ліцею №8 Житомирської області від 19.01.2024 №33 та довідкою Органу самоорганізації населення - Спілка голів окружних будинкових, вуличних комітетів від 01.05.2024 №18/5.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам позивача, суд зазначає наступне.

Згідно з інформацією, вказаною в довідці Відділу реєстрації місяця проживання виконавчого комітету Коростенської міської ради від 18.01.2024 №199, ОСОБА_1 з 19.03.1991 по 28.01.2009 та з 11.09.2010 по даний час зареєстрований та постійно проживає у місті Коростень Житомирської області.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, місто Коростень Житомирської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Таким чином, довідкою від 18.01.2024 №199 підтверджується, що станом на 01.01.1993 ОСОБА_1 прожив у зоні гарантованого добровільного відселення 1 рік 9 місяців 13 днів (з 19.03.1991 по 01.01.1993). При цьому, суд зауважує, що спору з приводу зарахування періоду з 19.03.1991 по 01.01.1993, підтвердженого довідкою від 18.01.2024 №199, до періоду проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення між сторонами немає, вказаний період пенсійним органом був зарахований.

Щодо довідки Коростенського міського ліцею №8 Житомирської області від 19.01.2024 №33, то відповідно до вказаної в ній інформації, ОСОБА_1 в період з 01.09.1977 по 26.06.1987 навчався в Коростенській середній школі №8 Житомирської області.

Таким чином, в період з 01.09.1977 по 26.06.1987 позивач навчався в школі, яка розташована у м. Коростень, яке у свою чергу відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

При цьому, розпискою-повідомленням підтверджується, що вказана довідка від 19.01.2024 №33 додавалась ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії. Разом з тим, вказаний в цій довідці період не був зарахований Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області до строку проживання/роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення, а в самому оскаржуваному рішенні від 22.04.2024 №44 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не зазначено жодної причини такого неврахування.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що розглядаючи заяву про призначення ОСОБА_1 пенсії, Головне управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області не надало правової оцінки наявності підстав для зарахування періоду навчання ОСОБА_1 з 01.09.1977 по 26.06.1987 в Коростенській середній школі №8 Житомирської області до строку проживання/роботи в зоні гарантованого добровільного відселення для визначення права на призначення пенсії.

В свою чергу суд зазначає, що Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пов`язує виникнення права на призначення пенсії зі зниження пенсійного віку із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Відтак, суд вважає, що період навчання неповнолітньої особи в навчальному закладі, який розташований в населеному пункті, що відноситься до радіаційно забрудненої території (в даному випадку - до зони гарантованого добровільного відселення) є періодом під час якого, така особа фізично перебувала у забрудненій зоні та відповідно зазнавала впливу радіації, а тому такий період прирівнюється до періоду постійного проживанням чи роботи в такій місцевості, та відповідно підлягаю зарахуванню до строку проживання/роботи в зоні гарантованого добровільного відселення при вирішенні питання щодо наявності права на призначення пенсії.

Таким чином, суд приходить до висновку, що довідкою Коростенського міського ліцею №8 Житомирської області від 19.01.2024 №33 підтверджується, що станом на 01.01.1993 ОСОБА_1 прожив у зоні гарантованого добровільного відселення 1 рік 2 місяці 1 день (з 26.04.1986 по 26.06.1987).

Щодо вказаних у відзиві на позовну заяву доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про те, що зазначений в довідці від 19.01.2024 №33 період навчання позивача з 26.04.1986 по 26.06.1987 не може бути зарахований до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки такий документ, як довідка з навчального закладу, не передбачений абзацами 5, 6 підпункту 7 пункту 2.1 Порядку 22-1, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлено, що норми Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Порядком 22-1 встановлюють право на пільгу щодо зменшення пенсійного віку осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи лише за ідеальних умов - у випадку їх проживання чи роботи протягом певного часу в одній із зон радіаційного забруднення. При цьому, приведені норми не враховують випадку, коли особа перебувала в зоні радіоактивного ураження у зв`язку із навчанням у загальноосвітньому навчальному закладі, а також не визначають, яким документом в такому випадку буде підтверджуватись період такого перебування в зоні радіоактивного ураження у зв`язку із навчанням.

Суд вважає, що наявність такої прогалини в законодавстві не може позбавляти особу права на соціальний захист, який у даних правовідносинах полягає у врахування періоду навчання неповнолітньої особи в навчальному закладі, який був розташований в населеному пункті, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, до строку проживання/роботи на території радіаційного забруднення, при вирішенні питання щодо наявності права на призначення пенсії.

Частиною 6 статті 7 КАС України установлено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Відтак, суд приходить до висновку, що при призначенні особі пенсії відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII, період навчання неповнолітньої особи в навчальному закладі, який розташований в населеному пункті, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, підлягає врахуванню до строку проживання/роботи на території радіаційного забруднення для цілей визначення наявності права на призначення пенсії, а документом, який підтверджує факт такого навчання, може бути відповідна довідка з навчального закладку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підтверджений довідкою Коростенського міського ліцею №8 Житомирської області від 19.01.2024 №33 період навчання ОСОБА_1 з 26.04.1986 по 26.06.1987 в Коростенській середній школі №8 підлягає зарахуванню до строку проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993.

Також суд зазначає, що конструкція правової норми абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII свідчить, що законодавство альтернативно визначає умову для виникнення у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до цієї норми: або проживання особи або робота в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Дослідивши під час розгляду справи трудову книжку ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 18.02.1991 суд встановив, що згідно записів у ній позивач в період з 18.02.1991 по 11.04.1991 працював на Коростенському фарфоровому заводі, тобто в населеному пункті, який відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Таким чином, відомості з трудової книжки позивача підтверджують факт його роботи станом на 01.01.1993 на території зони гарантованого добровільного відселення з 18.02.1991 по 18.03.1991, тобто протягом 1 місяця 1 дня, і вказаний період також підлягав зарахуванню до строку проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, однак пенсійний орган такого зарахування безпідставно не здійснив.

Щодо доводів позивача про те, що наявність у нього достатнього строку проживання на території зони гарантованого добровільного відселення підтверджується також довідкою Органу самоорганізації населення - Спілка голів окружних будинкових, вуличних комітетів від 01.05.2024 №18/5, то суд зазначає, що згідно розписки-повідомлення (а.с.9-10) вказана довідка не надавалась позивачем разом із заявою про призначення йому пенсії, а тому вказана в ній інформація не була та не могла бути врахована Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області при прийнятті оскаржуваного рішення від 22.04.2024 №44 про відмову в призначенні позивачу пенсії. Відтак, перевіряючи під час розгляду даної справи правомірність вказаного рішення, суд також не враховує зазначену довідку від 01.05.2024 №18/5, оскільки вона не вплинула на підстави прийняття оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що підтверджений довідкою Відділу реєстрації місяця проживання виконавчого комітету Коростенської міської ради від 18.01.2024 №199, довідкою Коростенського міського ліцею №8 Житомирської області від 19.01.2024 №33, а також трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 18.02.1991 загальний строк проживання/роботи ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 3 роки 15 днів, а саме: 1 рік 2 місяці 1 день - період навчання в Коростенській середній школі №8 з 26.04.1986 по 26.06.1987; 1 місяць 1 день - період роботи на Коростенському фарфоровому заводі з 18.02.1991 по 18.03.1991; 1 рік 9 місяців 13 днів - період проживання в м. Коростень з 19.03.1991 по 01.01.1993.

Вказаний строк є достатнім для виникнення у позивача права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У зв`язку з цим, суд вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було зроблено хибний висновок про відсутність у позивача необхідного строку проживання на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3-х років. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про протиправність рішення від 22.04.2024 №44 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог щодо зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд зазначає наступне.

Правовими нормами абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII визначено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення, мають право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку, в даному випадку 3 роки, встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Під час розгляду справи судом встановлено, що в період з дати аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 ОСОБА_1 навчався в Коростенській середній школі №8, яка знаходиться в населеному пункті, що віднесений до зони гарантованого добровільного відселення, а тому він має право на початкову величину зниження пенсійного віку в розмірі 3 роки.

Крім того, згідно з довідкою Відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Коростенської міської ради від 18.01.2024 №199, загальний строк проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення (м. Коростень) становить 31 рік 2 місяці 18 днів (з 19.03.1991 по 28.01.2009 та з 11.09.2010 по 18.01.2024 (дата видачі довідки)).

Вказане свідчить, що позивач має право на зниження пенсійного віку на 6 років - на максимальну величину, передбачену абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII для осіб, які постійно проживають чи постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення.

Крім того, згідно з абзацом першим частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що в період з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року пенсія за віком призначається за наявності страхового стажу не менше 31 років.

Враховуючи вищезазначене правове регулювання, для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-XII необхідний страховий стаж у особи повинен становити не менше 25-ти років.

Згідно інформації, зазначеної Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області в оскаржуваному рішенні про відмову в призначенні пенсії, страховий стаж ОСОБА_1 становить 32 роки 8 місяців, що є достатнім для призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.

Станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії (15.04.2024), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг 54-річного віку.

Таким чином, позивач має необхідний вік, страховий стаж та достатній строк проживання на території зони гарантованого добровільного відселення для призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV, якою врегульовано питання строків призначення (перерахунку) та виплати пенсії, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Матеріалами справи підтверджується, що за призначенням пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років позивач звернувся протягом трьох місяців з дня досягнення ним 54-річного пенсійного віку.

Відтак, зважаючи на встановлену протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 22.04.2024 №44 щодо відмови у призначенні позивачу пенсії, застосовуючи механізм захисту права порушеного суб`єктом владних повноважень та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст.9, ч. 2 ст.245 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 з 14.04.2024 (з дати, наступної за днем досягнення ним пенсійного віку) пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII.

При цьому суд зауважує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити саме той територіальний орган Пенсійного фонду України, що був визначений за принципом екстериторіальності, як орган, що вирішував питання про призначення пенсії, тобто в даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Натомість, порушення прав позивача з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області під час розгляду даної справи судом встановлено не було, а тому заявлені до нього позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір 1211,20 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією.

Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

З огляду на положення ч. 1 ст. 139 КАС України, та враховуючи розмір задоволення заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1211,20 грн належить стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у повному розмірі.

Керуючись статями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, 10003; ) та до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 22.04.2024 №44 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 з 14.04.2024 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У задоволенні позовних вимог, заявлених до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн (тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович