Справа № 320/42932/23
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Епель О.В., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Солом?янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прилуцької Валерії Анатоліївни про стягнення виконавчого збору у розмірі 369 782,52 грн від 11 травня 2023 року в межах виконавчого провадження НОМЕР_2;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Солом?янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прилуцької Валерії Анатоліївни від 16 серпня 2023 року у ВП НОМЕР_1 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови НОМЕР_2 виданої 11 травня 2023 року Солом?янським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору 369782,52 грн. на користь держави.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представником відповідача було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30.11.2021 у справі №760/13308/16-ц, яким з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 23.05.2008 в сумі 95536,45 доларів США (дев`яносто п`ять тисяч п`ятсот тридцять шість доларів США 45 центів) та 204499,64 гривень (двісті чотири тисячі чотириста дев`яносто дев`ять гривень 64 коп.), з яких: 75519.39 доларів США заборгованості за тілом кредиту; 20017,06 доларів США заборгованості за процентами; 33879,88 гривень пені за прострочення погашення тіла кредиту; 170619,76 гривень пені за прострочення погашення процентів, Солом`янським районним судом міста Києва 16.08.2022 видано виконавчий лист №760/13308/16-ц (а.с. 14).

Державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прилуцькою Валерією Анатоліївною 11.05.2023 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №760/13308/16-ц (а.с. 21).

11.05.2023 у виконавчому провадженні НОМЕР_2 винесено постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 369782,52 грн. В даній постанові зазначено, що вона є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення, строк пред`явлення до виконання три місяці (а.с. 23-24).

Крі того державним виконавцем 11.05.2023 винесено постанову про арешт коштів боржника, 22.06.2023 - постанову про зняття арешту, 22.06.2023 - постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, 18.07.2023 - постанову про розшук майна боржника, та постанову про арешт майна боржника, постанову про арешт коштів боржника (а.с. 27-41).

Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» (стягувач у ВП НОМЕР_2) 09.08.2023 подано заяву про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання.

16.08.2023 у ВП НОМЕР_2 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно із пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 46-47).

16.08.2023 державним виконавцем винесено постанову про припинення розшуку майна боржника, постанову про зняття арешту з коштів, постанову про зняття арешту з майна боржника.

Державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прилуцькою Валерією Анатоліївною 16.08.2023 також відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_1 про примусове виконання постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні НОМЕР_2 від 11.05.2023 в сумі 369782,52 грн.(а.с. 53-54).

Вважаючи протиправними постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 369782,52 грн від 11.05.2023 у ВП НОМЕР_2 та постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 від 16.08.2023, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За правилами частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до частини 2 статті 27 Закону №1404-VIII (у редакції, чинній з 28 серпня 2018 року), виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість, визначена виконавчим листом №760/13308/16-ц від 16.08.2022 не була стягнута у виконавчому провадженні, а виконавчий документ повернуто стягувачу. Тому, відповідачем при визначенні суми виконавчого збору, що підлягає стягненню було дотримано вимоги статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, суд зазначає, що державним виконавцем вчинялись дії щодо стягнення сум заборгованості відповідно до виконавчого документу №760/13308/16-ц від 16 серпня 2022 року, такі як, винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, арешт коштів боржника які знаходяться в банках, винесення постанови про арешт майна боржника, про стягнення виконавчого збору; направлення вимог про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, що підтверджується даними Автоматизованої системи виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors).

Суд критично ставиться до посилання позивача на те, що виконавчий збір стягується лише за фактичного стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягненню з боржника сум заборгованості, оскільки відповідно до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Крім того, суд звертає увагу на те, що частина 2 статті 27 Закону №1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом діяла до 28.08.2018.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» №2475-VIII від 03.07.2018, який набрав чинності 28.08.2018, у частині другій статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».

Отже, після 28.08.2018 розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми яка підлягає стягненню.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору була прийнята 11.05.2023, а тому доводи позивача щодо відсутності підстав у державного виконавця для стягнення виконавчого збору у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню не приймаються судом до уваги.

Також, помилковим є посилання позивача на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №2540/3203/18, з огляду на те, що фактичні обставини та нормативне регулювання правовідносин у цій справі на справі №2540/3203/18 є різними.

Крім того, стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Вказана правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 16 лютого 2023 року (справа №160/1389/22), від 28 квітня 2020 року (справа №520/9144/18), від 17 вересня 2020 року (справа №640/16620/19), від 26 червня 2020 року (справа №360/3324/19).

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Таким виконавчим документом в силу вимог пункту 5 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII є постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Згідно вимог п. 8 розділу ІІІ Інструкції у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

А тому посилання позивача на те, що в матеріалах виконавчого провадження № НОМЕР_1 відсутня заява стягувача про примусове виконання рішення, є необґрунтованим, оскільки таке виконавче провадження відкривається на підставі лише зареєстрованої в автоматизованій системі виконавчого провадження постанови про стягнення виконавчого збору.

Водночас, безпідставними є посилання позивача на те, що постанову про стягнення виконавчого збору було пред`явлено поза межами строку пред`явлення цього виконавчого документа.

Так, відповідно до вимог статті 12 Закону №1404-VIII строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Беручи до уваги, що постанова про стягнення виконавчого збору приймалася одночасно з початком примусового виконання рішення і підлягала виконанню за рахунок стягнутих із боржника грошових сум одночасно із задоволенням вимог стягувача в межах основного виконавчого провадження, постанова про стягнення виконавчого збору від 11.05.2023 є такою, що автоматично пред`явлена до виконання з дати її прийняття.

Отже, строк її пред`явлення до виконання був перерваний, у зв`язку з чим його початок після переривання у спірних правовідносинах необхідно обчислювати з моменту завершення виконавчого провадження та повернення виконавчого документу стягувачу без виконання постановою від 16.08.2023, у межах якого вона виконувалася (була пред`явлена до виконання), ВП № НОМЕР_2.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі №320/6360/18, від 26.08.2020 у справі №360/4369/19, від 29.05.2020 у справі №826/7708/17, від 27.05.2021 у справі №640/18626/20.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прилуцької Валерії Анатоліївни про стягнення виконавчого збору у розмірі 369 782,52 грн від 11.05.2023 в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 та постанова державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прилуцької Валерії Анатоліївни від 16.08.2023 у ВП НОМЕР_1 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 11.05.2023 у виконавчому провадженні НОМЕР_2 не суперечать вимогам законодавства, а тому відсутні правові підстави для їх скасування.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя О.В.Епель

суддя В.В.Файдюк