Справа № 380/2395/25
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 рокусправа № 380/2395/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Залізничне об`єднане управління ПФ України м. Львова) (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ) з вимогами:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до загального стажу позивачки, який дає право на пенсію, за період роботи на посаді юрисконсульта в Малому підприємстві «Левада» з 12.02.1996 по 03.02.1997 за даними трудової книжки, де про це зроблено запис який має усі необхідні дані, печатка малого підприємства, підпис директора МП «Левада» Є. Почапського та дані про накази про прийняття та звільнення позивачки з роботи;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію по віку на загальних підставах з 02.02.2024 часу подання нею заяви зареєстрованої за №890 з урахуванням стажу роботи за даними трудової книжки та Довідки форми ОК-5 з 25.08.1981 по 31.12.2021, в тому числі за період з 12.02.1996 по 03.02.1997 на посаді юрисконсульта МП «Левада».

Ухвалою суду від 07.02.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачці встановлено десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку, оформленої належним чином та докази поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом (вказати підстави для поновлення строку звернення до суду - якщо такі є) та виправленої (уточненої) позовної заяви у відповідності до вимог ст. 160 КАС України.

17.02.2025 за вх.№12884 від позивачки надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено уточнену позовну заяву та клопотання про поновлення строку звернення до суду.

У поданій уточненій позовній заяві просить суд:

- визнати дії та бездіяльність відповідача неправомірними та зобов`язати відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до загального стажу позивачки, який дає право на пенсію, період роботи на посаді юрисконсульта в Малому підприємстві «Левада» з 12.02.1996 по 03.02.1997, за даними трудової книжки, де про це зроблено запис який має усі необхідні дані, печатка малого підприємства, підпис директора МП «Левада» Є.Почапського, та дані про накази про прийняття та звільнення мене з роботи та період моєї роботи період на посаді Голови Адвокатського об`єднання «Правовий центр «Професіонал»» за період з 01.04.2021 по 31.12.2021 за даними трудової книжки та форми ОК-5 про період стажу ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію по віку на загальних підставах з 02.02.2024 - часу подання нею заяви зареєстрованої за №890 з урахуванням стажу роботи за даними трудової книжки та Довідки форми ОК 5 з 25.08.1981 по 31.12.2021 в тому числі за період з 12.02.1996 по 03.02.1997 на посаді юрисконсульта МП «Левада» та на посаді Голови Адвокатського об`єднання «Правовий центр «Професіонал»» за період з 01.04.2021 р. по 31.12.2021.

Ухвалою суду від 21.02.2025 продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви у справі №380/2395/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії, встановлений ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07.02.2025, на десять днів з дня отримання копії цієї ухвали в частині подання уточненої позовної заяви у відповідності до вимог ст. 160 КАС України. На виконання вимог ухвали суду, позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача, та не прийняття і не надання позивачці рішення за результатами розгляду її заяви від 02.02.2024 з доданими документами - органом, що призначає пенсію, а не призначення позивачці пенсії, з часу звернення за нею визнати незаконним і таким, що порушує її конституційні права на соціальний захист;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до загального стажу позивачки, який дає право на пенсію, період роботи на посаді юрисконсульта в Малому підприємстві «Левада» з 12.02.1996 по 03.02.1997, за даними її трудової книжки, де про це зроблено запис який має усі необхідні дані, печатка малого підприємства, підпис директора МП «Левада» Є.Почапського, та дані про накази про прийняття та звільнення її з роботи та період моєї роботи період на посаді Голови Адвокатського об`єднання «Правовий центр «Професіонал»» за період з 01.04.2021 по 31.12.2021 за даними трудової книжки та форми ОК-5 про період стажу ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 , пенсію по віку на загальних підставах з 02.02.2024 - часу подання нею заяви зареєстрованої за №890 з урахуванням її стажу роботи за даними трудової книжки та Довідки форми ОК 5 з 25.08.1981 по 31.12.2021 в тому числі за період з 12.02.1996 по 03.02.1997 на посаді юрисконсульта МП «Левада» та на посаді Голови Адвокатського об`єднання «Правовий центр «Професіонал»» за період з 01.04.2021 по 31.12.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 02.02.2024 подала до Личаківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Львові заяву про призначення пенсії. Відповідач до цього часу жодної відповіді не надав і пенсії не призначив. Звернувшись до спеціалістів відповідача позивачу видали форму ППВП ПФУ (розрахунок стажу) де зазначається, що станом на 08.02.2024 у позивача наявний стаж роботи 29 років 3 місяці та 29 днів. Позивачкою встановлено, що до трудового стажу не зараховано період роботи на посаді юрисконсульта в МП «Левада» в період з 12.02.1996 по 03.02.1997, а також період роботи на посаді голови АО «Правовий центр «Професіонал» за період з 01.04.2021 по 31.12.2021. З урахуванням зазначеного, просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 03.03.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання.

13.03.2025 за вх.№21415 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Вказав, що ОСОБА_1 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою встановленого зразка від 02.02.2024 про призначення пенсії за віком та пакетом документів. Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. На підставі викладеного, за принципом екстериторіальності, документи ОСОБА_1 про призначення пенсії розглядалися, і відповідно, рішення про відмову у призначенні пенсії №87 від 08.02.2024 приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області. Представник зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не розглядало ані заяви позивачки про призначення пенсії за віком, ані документів доданих до цієї заяви, відповідно й не приймало жодних рішень щодо цього питання, а тому не може виступати відповідачем у дані справі, так як не вчиняло жодних протиправних дій та не порушувало жодних прав позивача.

13.03.2025 за вх.№21443 від представника відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Ухвалою суду від 17.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника співвідповідача про залучення до участі у справі № 380/2395/25 співвідповідача.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

02.02.2024 ОСОБА_1 звернулась із заявою про призначення пенсії за віком до територіальних органів Пенсійного фонду України, а саме до Личаківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Львові.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої позивачкою заяви, визначено Головне управління ПФУ в Харківській області.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №87 від 08.02.2024, відповідно до якого за доданими документами до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 12.02.1996 по 03.021997, згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки запис заведено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, а саме дату при звільненні виправлено та не завірено належним чином.

У зв`язку із зазначеним, вирішено відмовити в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач, вважаючи протиправними дії та бездіяльність ГУ ПФУ у Львівській області щодо не зарахування до страхового стажу період роботи та не призначення пенсії за віком, звернулась з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058).

Частиною 1 статті 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно частини 1 статті 44 Закону №1058 звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". (далі Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.1 Розділу І Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Відповідно до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону УкраїниПро загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мін`юсті України 27 грудня 2005 за №1566/11846 (далі-Порядок), заяви, які подаються особами, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію, за місцем проживання.

Пунктом 4.2 вказаного Порядку визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Як встановлено судом, 02.02.2024 ОСОБА_1 звернулась із заявою про призначення пенсії за віком до територіальних органів Пенсійного фонду України, а саме до Личаківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Львові.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої позивачкою заяви, визначено Головне управління ПФУ в Харківській області. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №87 від 08.02.2024, відповідно до якого за доданими документами до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 12.02.1996 по 03.021997, згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 .

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що ГУ ПФУ у Львівській області не розглядало заяву позивачки про призначення пенсії та не приймало жодних рішень щодо цього питання, зокрема й щодо зарахування періодів роботи позивачки до її страхового стажу.

Проте, позивачкою заявлено позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в той же час, будь-яких вимог до ГУ ПФУ в Харківській області, позивачкою не заявлено. Крім цього, до суду не подано доказів скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області щодо відмови у призначенні пенсії №87 від 08.02.2024.

Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 30.09.2019 у справі №140/72/19, від 23.06.2020 у справі №540/2269/18, від 09.07.2020 у справі №2040/5355/18, від 26.08.2020 у справі №500/2972/17, від 14.12.2020 у справі №826/17787/14, від 29.06.2021 у справі №460/2903/20 та від 19.12.2022 у справі №400/3989/19 звертав увагу на те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Належним є відповідач, який є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не повинна і не може відповідати за пред`явленим позовом. У разі якщо за змістом норми матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, учасником спірних відносин та зобов`язаною особою є інша, ніж особа, до якої пред`явлено позов, підстави для задоволення позову відсутні.

Такий висновок, викладено у постанові Верховного Суду від 19.04.2022 у справі №400/3989/19.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відсутність спору виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що належить судовому захисту (висновок у постанові ВПВС від 12.12.2018 у справі №802/2474/17-а).

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (висновки у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 14.05.2019 у справі № 910/11511/18, у справі №910/7164/19). Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18, від 23 грудня 2019 року у справі № 712/3842/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 500/477/15-а.

За змістом частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тому Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області є неналежним відповідачем у справі, не повинно і не може відповідати за пред`явленим позовом.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 19 квітня 2022 року в справі № 400/3989/19, у разі якщо за змістом норми матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, учасником спірних відносин та зобов`язаною особою є інша, ніж особа, до якої пред`явлено позов, підстави для задоволення позову відсутні.

При цьому, суд зауважує, що в рамках цієї справи немає підстав для заміни чи залучення до участі у справі ГУ ПФУ в Харківській області, оскільки вимог до такого позивачкою не заявлено, рішення про відмову у призначенні пенсії останньою не оскаржується.

Також суд звертає увагу, що позивач просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до загального стажу позивачки, який дає право на пенсію, період роботи на посаді юрисконсульта в Малому підприємстві «Левада» з 12.02.1996 по 03.02.1997, за даними її трудової книжки, де про це зроблено запис який має усі необхідні дані, печатка малого підприємства, підпис директора МП «Левада» Є.Почапського, та дані про накази про прийняття та звільнення її з роботи та період роботи на посаді Голови Адвокатського об`єднання «Правовий центр «Професіонал»» за період з 01.04.2021 по 31.12.2021 за даними трудової книжки та довідки форми ОК-5 про період стажу ОСОБА_1 .

Однак доказів звернення позивачки до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про зарахування вказаних періодів роботи та відмови у зарахуванні таких період, ОСОБА_1 не подано.

Шлях відновлення порушеного права позивача можливий після належного звернення позивача до пенсійного фонду із заявою встановленої форми і додатками. Дана позиція відповідає викладеному у Постанові Верховного Суду від 21.09.2018 справа №805/465/18-а, від 21.12.2021 справа № 540/1588/19. Де серед іншого описано порядок звернення із заявою особисто .

Згідно частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Згідно із частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№23759/03 та №37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Водночас, відповідно до даного Висновку згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, від різних правових положень, звичаїв, доктринальних принципів, а також ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на відсутність обов`язку у відповідача вчиняти дії щодо перерахунку пенсії позивача без належного звернення позивача, суд дійшов висновку, що право позивача на перерахунок пенсії не порушене, а відтак не може захищатись судом, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, питання щодо розподілу судових витрат в порядку статті 139 КАС України не вирішувалось.

Керуючись ст. ст. 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Судовий збір стягненню не підлягає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна