Справа № 160/30271/24
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
13.11.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 від 08.02.2023 року за № 50 в частині, що стосується позивача ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 від 06.03.2023 року за № 128 в частині, що стосується позивача ОСОБА_1 ;
- зобов`язати відповідача, військову частину НОМЕР_2 , здійснити нарахування та виплатити позивачу ОСОБА_1 , недоотримане грошове забезпечення за період з 07.02.2023 року по 10.10.2023 року включно, з урахуванням вимог Розділу XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року за № 260;
- зобов`язати відповідача, військову частину НОМЕР_2 , здійснити нарахування та виплатити позивачу ОСОБА_1 , грошове забезпечення за період призупинення військової служби з 07.02.2023 по 10.10.2023 та з 11.10.2023 року по 31.08.2024 року.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що дії командування Військової частини НОМЕР_2 щодо визнання позивача таким, що самовільно залишив розташування підрозділу, що стало наслідком прийняття незаконних наказів та безпідставного позбавлення грошового забезпечення є неправомірними. Крім цього позивач наголошує, що 01.09.2024 позивача було поновлено на службі, Також, вказаним наказом було зазначено виплатити позивачу грошове забезпечення за період призупинення військової служби з 11.10.2023 по 31.08.2024. Однак в період з 11.10.2023 по 31.08.2024 позивачу не виплачувалась грошове забезпечення. На підставі зазначеного позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
18.11.2024 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Цією ж ухвалою відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк на подачу відзиву на позовну заяву, однак на адресу суду відзив від відповідача не надходив.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Відповідно до наказу №263 від 03.10.2022 командира Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 № 50 від 08.02.2023 солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , командира 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_4 стрілецького батальйону було визнано таким, що 07 лютого 2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Вказаним наказом позивача також було виключено з котлового забезпечення, з грошового та речового забезпечення військової частини з 07 лютого 2023 року.
Підстава видачі зазначеного наказу доповідь про самовільне залишення частини від 08 лютого 2023 року № 1525.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 № 128 від 06.03.2023 солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , командира 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_4 стрілецького батальйону було увільнено від займаних посад та було зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , утримуючи у списках особового складу військової частини з 06.03.2023 року у зв`язку з самовільним залишенням частини.
Підстава видачі такого наказу наказ командира НОМЕР_5 окремої механізованої бригади від 06.03.2023 № 65-рс, рапорти командирів підрозділів, витяг із наказу командира військової частини «Про результати службового розслідування».
Територіальним управлінням ДБР, розташованого у м. Краматорську за фактом самовільного залишення позивачем військової частини проводилось досудове розслідування.
18.10.2022 позивач під час виконання військової служби в результаті падіння з висоти третього поверху отримав травму. Перша допомога надана в КП «ОКЛ ім. І. І. Мечнікова» ДОР. Знаходився в лікарні стаціонарно.
Згідно довідки військово-лікарської комісії від 14.12.2022 №2181 Військової частини НОМЕР_6 солдат ОСОБА_1 (Військова частини НОМЕР_7 ) 14.12.2022 отримав стрес-перелом медіального виростка правої великогомілкової кістки, хондромаляція 2-3 ст. в пателло-фенооморальному зчленуванні зі стійким больовим синдромом. Поранення, ТАК, пов`язане з проходженнями військової служби.
02.02.2023 від батальйонного лікаря-травматолога позивач отримав направлення на проходження обстеження у м. Допропілля Донецької області. Рекомендації лікаря: оперативне лікування м. Дніпро. Після обстеження у м. Допропілля Донецької області позивач від лікаря отримав направлення на обстеження у м. Дніпро. 04.02.2023 року позивач прибув у м. Дніпро, отримав направлення на проходження МРТ, почав проходити спочатку обстеження, а потім і консервативне лікування.
06.03.2023 позивач знаходився в м. Дніпро у лікарні у лікаря-травматолога. Згідно огляду лікарем встановлений діагноз: «Пошкодження медіального меніску правого колінного суглоба. Консолідований стрес перелом медіального виростку великогомілкової кістки правої гомілки, больовий синдром». З 18.03.2023 року по 21.03.2023 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «МКЛ-16» м. Дніпро з діагнозом: «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забійна рана верхньої повіки ліворуч. ЗТГК. Забій грудної клітки. Закриті переломи лівої та правої п`яткових кісток».
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 741 від 01.09.2024 ОСОБА_1 було поновлено на військовій службі та призначено на посаду солдата резерву 2 запасної роти, ВОС 166662А, тарифний розряд 1, ШПК «солдат». Строк призупинення військової служби з 11.10.2023 року по 31.08.2024 року зарахувати до вислуги років. Також, даним наказом було зазначено виплатити позивачу грошове забезпечення за період призупинення військової служби з 11.10.2023 року по 31.08.2024 року.
Станом на день звернення до суду грошове забезпечення за період з 07.02.2023 по 10.10.2023 та з 11.10.2023 по 31.08.2024 позивачу не виплачено.
Означені обставини слугували підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Частиною 1 статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно із ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частинами 2-4 статті 2 Закону України №2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
Так, за приписами ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.
Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Відповідно до вимог ст.26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Відповідно до п.п.144-1, 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає про протиправність наказів, якими його визнали таким, що самовільно залишив розташування підрозділу та якими його увільнено від виконання службового обов`язку.
За фактом самовільного залишення частини під час воєнного стану була складена 08.02.2023 доповідь про факт самовільного залишення частини військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_3 .
Зокрема вказаним наказом передбачено призупинити виплату грошового забезпечення з 07.02.2023.
Згідно пункту 9 Розділу 3 Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Мністерства оборони України від 21.11.2017 року №608, посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.
Згідно пункту 1 Розділу 4 Порядку №608, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані у разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
В матеріалах справи відсутні матеріали службового розслідування.
Таким чином, суд доходить висновку, що відповідачем службове розслідування по факту самовільного залишення позивачем військової частини не проводилось.
Тому суд доходить висновку, що відповідач безпідставно визнав позивача таким, що самовільно залишив розташування підрозділу.
При цьому, згідно з положеннями ч.2 ст.24 Закону №2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини 4 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Наказ відповідача, яким констатовано самовільне залишення військової частини (07.02.2023) відповідачем винесено 08.02.2023, тобто цей наказ винесений до внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (12.12.2023 та 11.10.2023).
Однак, в силу вимог ст.24 Закону №2232-XII саме день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про військовослужбовця обумовлено як можливість початку призупинення військової служби особи, що самовільно залишила військову частину.
Отже, визнаючи наказом від 08.02.2023 позивача таким, що самовільно залишив військову частину, відповідачем порушено положення ч.2 ст.24 Закону №2232-XII та Порядку №260 в частині початку призупинення військової служби позивача не з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Враховуючи, що наказ № 128 від 06.03.2023 прийнятий відповідачем фактично на підставі наказу №50 від 08.02.2023, цей наказ також є необґрунтованими, адже підставою для увільнення позивача від виконання службових обов`язків було самовільне залишення позивачем військової частини, що спростовано доказами у справі та показами свідків.
Крім цього суд зауважує, що спірні накази щодо самовільного залишення військової частини та щодо увільнення позивача від займаних посад прийняті до проведення службового розслідування з приводу можливого самовільного залишення позивачем військової частини, тому також є підстави вважати про їх протиправність.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування наказів відповідача №50 від 08.02.2023, № 128 від 06.03.2023 в частині, що стосуються позивача.
Щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення відповідно наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 за період з 11.10.2023 по 31.08.2024, суд зазначає наступне.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).
Згідно з вимогами п.15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Згідно пунктів 1, 3 розділу ХVI Порядку № 260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби. Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.
Відповідно до розділу ХVI Порядку №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення; за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення; у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження у військовому званні на один ступінь, позбавлення військового звання - за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром; у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, - за місяць, у якому така постанова надійшла до військової частини; у разі накладення на військовослужбовця в календарному місяці більше трьох дисциплінарних стягнень, крім дисциплінарного стягнення "зауваження", - за місяць, у якому накладено дисциплінарні стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром; у разі відрахування з ад`юнктури або докторантури вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти або науково-дослідної установи через невиконання індивідуального навчального плану (індивідуального плану наукової роботи) або недисциплінованість - за місяць, у якому було здійснено відрахування; у разі неуспішного закінчення ад`юнктури або докторантури вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти або науково-дослідної установи - за місяць, у якому закінчилося навчання; у разі звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем - з місяця, у якому надійшов витяг з наказу про звільнення; у разі порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до матеріальних збитків, - за місяць, у якому видано наказ про притягнення до матеріальної відповідальності; у разі скоєння у військовій частині аварій, подій, пов`язаних із загибеллю людей з вини військовослужбовців під час виконання ними службових обов`язків, чи злочинів - за місяць, у якому сталася аварія, подія, пов`язана із загибеллю людей.
Відповідно до п.17 розділу І вказаного Порядку, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Отже суд доходить висновку, що відповідачем всупереч наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 протиправно не нараховувалась позивачу грошове забезпечення.
Таким чином, суд доходить висновку про необхідність зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошове забезпечення відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Керуючись ст.2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити повністю
Визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 від 08.02.2023 року за № 50 в частині, що стосується позивача ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 від 06.03.2023 року за № 128 в частині, що стосується позивача ОСОБА_1 .
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 , здійснити нарахування та виплатити позивачу ОСОБА_1 , недоотримане грошове забезпечення за період з 07.02.2023 року по 10.10.2023 року включно, з урахуванням вимог Розділу XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року за № 260.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 , здійснити нарахування та виплатити позивачу ОСОБА_1 , грошове забезпечення за період призупинення військової служби з 11.10.2023 року по 31.08.2024 року.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 13.01.2025.

Суддя О.В. Царікова