Справа № 400/9777/24
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/9777/24

Перша інстанція: суддя Брагар В. С.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Єщенка О. В.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Миколаївській області), в якому просив:

-визнати протиправними дії щодо відмови в проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.01.2018 по 31.12.2019 в розмірі 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018;

-зобов`язати перерахувати та виплатити пенсію за вислугу років з урахуванням 100% сум підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, починаючи з 01.01.2018, здійснити виплату суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 по 31.12.2019 без урахування розстрочки, передбаченої постановою кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова №103) з урахуванням раніше виплачених сум.

Також позивач просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Миколаївській області понесені ним судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Як пояснює позивач, не погоджуючись із виплачуваним розміром пенсії, він звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про проведення перерахунку та виплату пенсії з 01.01.2018 по 31.12.2019 в розмірі 100% суми підвищення пенсії визначеної станом на 01.03.2018.

Однак, листом від 26.09.2024 ГУ ПФУ в Миколаївській області відмовлено у проведенні перерахунку пенсії, із посиланням на те, правові підстави для такого перерахунку пенсії відсутні.

На переконання позивача, така відмова є протиправною, порушує його право на соціальний захист, визначене статтею 46 Конституції України, зокрема, право на перерахунок та виплату пенсії у законодавчо визначеному розмірі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови в проведенні перерахунку та виплаті ОСОБА_1 пенсії з 05.03.2019 по 31.12.2019 в розмірі 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 перерахунок якої здійснено з 01.01.2018.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області з 05.03.2019 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у розмірі 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, перерахунок якої здійснено з 01.01.2018, та здійснити виплату недоплаченої частини основного розміру пенсії за період з 05.03.2019 по 31.12.2019 без урахування розстрочки, передбаченої Постановою № 103 та з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні іншої частині позовних вимог суд відмовив.

Суд стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Миколаївській області судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/3858/18 скасований пункт 2 Постанови №103, яким встановлений поступовий розмір виплати підвищення перерахованих пенсій станом на 01.01.2018 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704).

Таким чином, суд вважав, що позивач має право отримувати пенсію, перерахунок якої здійснений з 01.01.2018 на підставі положень Закону № 2262-ХІІ, Постанови № 704, та Постанови № 103, з урахуванням 100% виплати підвищення пенсії, яка підлягала виплаті у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення військовослужбовцям за аналогічною посадою починаючи з 05.03.2019.

Суд дійшов висновку, що дії територіального органу Пенсійного фонду щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати її з 05.03.2019 у розмірі 75 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, є протиправними.

При цьому, суд указав, що права позивача мають бути відновлені з 05.03.2019 (дати набрання чинності рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/3858/18), а тому в задоволенні позовних вимог за період з 01.01.2018 по 04.03.2019 відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду в цій частині скасувати та прийняти нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення не врахував положення Конституції України, зокрема, щодо визначення права громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Як зазначає скаржник згідно статті 46 Конституції України таке право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Далі скаржник посилається на положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод згідно якої кожен чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Також скаржник в апеляційній скарзі наводить низку висновків Верховного Суду, викладених за результатом розгляду спорів у подібних правовідносинах, зокрема, стосовно того, що право особи на перерахунок пенсії підпадає під дію статті 1 Протоколу першого Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.

Також покликаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 09.06.2022 у справі №520/2098/19 скаржник указує, що має право отримувати пенсію, перерахунок якої здійснений з 01.01.2018 на підставі Закону № 2262-ХІІ, з урахуванням 100% виплати підвищення пенсії саме з 01.01.2018, а не з моменту набрання 05.03.2019 законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №826/3858/18.

Отже, на думку скаржника, внаслідок не застосування відповідних норм права та висновків суду касаційної інстанції, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні частини позовних вимог.

ГУ ПФУ в Миколаївській області у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, які узгоджуються із висновками суду першої інстанції, зазначає про безпідставність поданої скарги, у зв`язку з чим просить в задоволенні скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та з 01.10.2005 отримує пенсію за вислугу років, призначену на підставі Закону № 2262-ХІІ.

09.09.2024 позивач, не погоджуючись із розміром виплачуваної пенсії, звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про проведення перерахунку та виплати пенсії з 01.01.2018 по 31.12.2019 в розмірі 100% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018.

Листом від 26.09.2024 ГУ ПФУ в Миколаївській області повідомило заявника про відсутність правових підстав для проведення такого перерахунку пенсії.

Позивач, вважаючи протиправною відмову у перерахунку пенсії, звернувся до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Предметом даного спору є обґрунтованість вимог позивача щодо отримання пенсії, перерахунок якої здійснений з 01.01.2018 на підставі Закону № 2262-ХІІ, з урахуванням 100% виплати підвищення пенсії саме з 01.01.2018, а не з моменту набрання 05.03.2019 законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №826/3858/18.

Вирішуючи спірне питання колегія суддів виходить з такого.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі і вище - Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до частини 3 статті 51 Закону № 2262-ХІІ, перерахунок пенсій у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів ПФУ та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

13.02.2008 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №45, якою затвердив Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою (далі - Порядок №45).

Пункт 1 Поряду №45 встановлює, що пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

24.02.2018 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова №103).

Відповідно до пункту 1 Постанови №103 зобов`язано перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом № 2262-XII до 01.03.2018 (крім пенсій, призначених згідно із цим Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення зі служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01.03.2018 відповідно до Постанови № 704.

Пункт 2 Постанови № 103 визначає, що виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01.01.2018 року у таких розмірах:

-з 01.01.2018 - 50 %;

-з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 75 %;

-з 01.01.2020 - 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

Відповідно до пункту 7 Постанови № 103 Міністерству оборони, Міністерству внутрішніх справ, Міністерству інфраструктури, Міністерству юстиції, Державній службі з надзвичайних ситуацій, Службі безпеки, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Державної прикордонної служби, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній фіскальній службі, Національній гвардії, Управлінню державної охорони після набрання чинності цією постановою приписано забезпечити оформлення та подання до органів ПФУ довідок про розміри грошового забезпечення, визначені в пункті 1 цієї постанови, відповідно до Порядку № 45.

Також Постановою № 103 була внесена низка змін до Порядку № 45, зокрема:

-пункт 5 викладений в такій редакції: «Під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням».

- додаток 2 до Порядку № 45 викладений в новій редакції, в якій довідка про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, не містить таких складових грошового забезпечення, як щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Згідно з положеннями пунктів 1-5 Порядку № 45 зі змінами, внесеними Постановою № 103, пенсії, призначені відповідно до Закону № 2262-XII, у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із цим Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Водночас, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 у справі №826/3858/18 визнані протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови № 103 та зміни до пункту 5 і додатка 2 до Порядку № 45; та зобов`язано Кабінет Міністрів України невідкладно після набрання рішенням суду законної сили опублікувати резолютивну частину рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним і нечинним в окремій його частині у виданні, в якому було офіційно оприлюднено нормативно-правовий акт.

Отже, відповідно до частини 2 статті 255 КАС рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 набрало законної сили 05.03.2019.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин, що стосується вимог позивача про перерахунок пенсії з 01.01.2018 з урахуванням 100% виплати підвищення пенсії, положення пунктів 1, 2 Постанови № 103 були чинними та не скасованими.

Наведене свідчить про те, що позивач має право отримувати пенсію, перерахунок якої здійснений з 01.01.2018 на підставі положень Закону № 2262-ХІІ, Постанови № 704, Постанови № 103 та Порядку №45, з урахуванням 100% виплати підвищення пенсії, яка підлягала виплаті у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення військовослужбовцям саме з 05.03.2019 (дати набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/3858/18).

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення не врахував положення Конституції України щодо визнання його права на належний рівень соціального захисту, зокрема, щодо отримання пенсії у відповідному розмірі, а також про порушення його права на ефективний спосіб правового захисту, захищене статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідаючи на вказані доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що у спірному випадку позивач, вважаючи, що має право на перерахунок пенсії за вислугу років з урахуванням 100% виплати підвищення пенсії, скористався своїм правом звернення до суду і за наслідком розгляду такого спору, суд частково задовольнив його вимоги, у зв`язку з чим, на думку колегії суддів, відсутні підстави стверджувати про порушення права позивача на ефективний спосіб правового захисту.

Також, колегія суддів вважає недоречними посилання скаржника щодо порушення його права на належний соціальний захист, визначений, зокрема, положеннями статті 46 Конституції України.

Так, дійсно, Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18 та від 10.03.2020 у справі №160/1088/19).

Водночас, в даному випадку, з огляду на те, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/3858/18 скасований пункт 2 Постанови №103, яким встановлений поступовий розмір виплати підвищення перерахованих пенсій станом на 01.01.2018 відповідно до Постанови №704 і таке рішення набуло чинності 05.03.2019, саме з цієї дати відновлене право позивача на отримання пенсії, перерахунок якої здійснений з 01.01.2018 на підставі положень Закону № 2262-ХІІ, Постанови № 704, та Постанови № 103, з урахуванням 100% виплати підвищення пенсії, яка підлягала виплаті у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення військовослужбовцям.

Колегія суддів вважає, що жодних порушень прав позивача на отримання належного рівня соціальних виплат в даному випадку не вбачається.

Також скаржник в апеляції, покликаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 09.06.2022 у справі №520/2098/19, указує, що має право отримувати пенсію, з урахуванням 100% підвищення пенсії саме з 01.01.2018, а не з моменту набрання 05.03.2019 законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №826/3858/18.

Відповідаючи на вказаний довід скаржника колегія суддів зазначає, що кожний правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

В даному випадку застосовувати перераховану скаржником в апеляції практику суду касаційної інстанції є недоречним, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин.

Стосовно ж правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.06.2022 у справі №520/2098/19, колегія суддів зазначає, що в цій справі предметом спору було визнання протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Житомирській області, яка призвела до ненарахування та невиплати позивачу пенсії по інвалідності 2 групи, щодо якої встановлений зв`язок з Чорнобильською катастрофою у розмірі, визначеному статтею 54 Закону України від 28.02.1991 №796-XІІ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Тобто предмет та підстави позову не є тотожними предмету та підставі позову у справі, що переглядається апеляційним судом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що посилання позивача на таку практику Верховного Суду є необґрунтованими.

За таких підстав слід констатувати, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Відтак, доводи скаржника про протиправність оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає безпідставними та такими що ґрунтуються на помилковому трактуванні норм права.

Колегія суддів вважає, що надала відповідь на ключові доводи апеляційної скарги.

Отже, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Керуючись статтями 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя О. В. Єщенко

Повне судове рішення складено 05.05.2025.