Справа № 162/340/25
Суддя: Цибень О. В.
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 162/340/25
Провадження № 2-а/162/87/2025
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі судді Цибень О.В.,

за участю секретаря судових засідань Будько І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

Від позивача ОСОБА_1 15.04.2025 до суду надійшов вказаний позов.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, щo постановою серії ВН №130 від 05.04.2025 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17000 гривень. Позивач вказує, що має на утриманні 4 неповнолітніх дітей, тому не підлягає призову на військову службу відповідно до п.3 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію». У зв`язку з цим 25.10.2024 подав ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву про відстрочку від призову на військову службу з відповідними додатками. На даний час жодної відповіді з приводу вирішення заяви позивач не отримував. Натомість при поданні заяви позивачу було запропоновано прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 28.10.2024, де при явці його фактично під психологічним тиском та погрозами змусили проходити ВЛК. Пояснення з приводу поданої заяви на відстрочку до уваги не бралися, всупереч п.63 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ 16.05.2024 №560. Вважаючи такі дії ІНФОРМАЦІЯ_4 незаконними, не став виконувати їхні незаконні вимоги, так як жодних повісток про проходження ВЛК йому не вручали. 29.03.2025 працівники поліції повідомили позивачу про те, що він перебуває у розшуку за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.210 КУпАП, та запропонували проїхати до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де фактично був складений протокол №130 за ч.3 ст.210 КУпАП про те, що він не завершив у передбачений законодавством термін проходження медичного огляду ВЛК. Позивач не був присутній при розгляді матеріалів щодо нього, йому не надано можливості скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, відтак відповідачем не дотримано процедури та порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення. Також оскаржувана постанова винесена з порушенням строків, встановлених ст. 38 КУпАП. На підставі вказаного просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі, стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Ухвалою суду від 16.04.2025 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами. Витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

У встановлений ухвалою строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У поданому представником відповідача відзиві просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ №560 від 16.05.2024 за допомогою Реєстру ОСОБА_1 17.10.2024 було сформовано повістку №706080 про явку до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 11 год 00 хв 27.10.2024 для уточнення даних та надіслано за адресою його зареєстрованого місця проживання з рекомендованим повідомленням про вручення за №218, яке позивач отримав 24.10.2024. відтак, явка ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 25.10.2024 не було власною його ініціативою. Також, відповідно до поданих свідоцтв про народження дітей ОСОБА_1 мав право на відстрочку ще з 24.02.2022, оскільки на той момент він уже мав на утриманні троє неповнолітніх дітей . позивач не виконав свій обов`язок, як військовозобов`язаний, та не повідомив ТЦК та СП нові відомості про членів сім`ї, як це передбачено ч.8-1 ст.7 ЗУ «Про Єдиний державний реєстр військовозобов`язаних та резервістів». Водночас із моменту взяття позивача на військовий облік 25.12.2015 до 25.10.2024 ОСОБА_1 до ТЦК та СП не з`являвся та не проходив ВЛК для визначення призначення під час дії військового стану, не повідомляв про зміну персональних даних, військово-обліковий документ не отримував. Крім цього, позивачу не міг видатись військово-обліковий документ за його заявою без проходження ВЛК на підставі положень ст.8 постанови КМУ №559 від 16.05.2024. При цьому, довідка про надання відстрочки від призову дійсна виключно при пред`явленні військово-облікового документа та документа, що посвідчує особу. З огляду на вказане, 28.10.2024 ОСОБА_1 був направлений для проходження ВЛК та був ознайомлений з відповідальністю за ухилення від проходження під особистий підпис у книзі направлення на ВЛК військовозобов`язаних. Оскільки позивач не повернувся з медичного огляду протягом 14 днів, Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних в автоматичному режимі подав військовозобов`язаного у розшук, у зв`язку з чим 29.03.2025 позивача було доставлено працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де було складено протокол №130 за ч.3 ст.210-1 КУпАП. Відповідно ОСОБА_1 , будучи належним чином оповіщеним про розгляд справи щодо нього о 10 год 30 хв 05.04.2025, не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 , тому отримав другий примірник постанови серії ВН №130 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 від уповноваженої на те особи.

На підставі ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 29.03.2025 щодо ОСОБА_1 було складено протокол №130 за ч.3 ст.210-1 КУпАП у зв`язку з тим, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 28.10.2024 згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_4 для визначення придатності до військової служби був направлений на проходження медичного огляду військово-лікарською комісією. У передбачений законодавством строк проведення медичного огляду військовозобов`язаний ОСОБА_1 медичний огляд військово-лікарською комісією не завершив, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме п.2.8.6 Положення про військово-лікарську експертизу з ЗСУ, п.3 ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» під час дії особливого періоду. Повідомлено ОСОБА_1 про розгляд справи щодо нього 05.04.2025 о 10 год 30 хв у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 . Другий примірник протоколу ОСОБА_1 отримав 29.03.2025.

На підтвердження обставини направлення ОСОБА_1 на медичний огляд військово-лікарською комісією 28.10.2024 представником відповідача долучено копію витягу з Журналу направлень на ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 05.04.2025 ухвалила постанову серії ВН №130 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 гривень.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови військовозобов`язаний ОСОБА_1 28.10.2024 згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_4 для визначення придатності до військової служби був направлений на проходження медичного огляду військово-лікарською комісією. У передбачений законодавством строк проведення медичного огляду військовозобов`язаний ОСОБА_1 медичний огляд військово-лікарською комісією не завершив, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме п.2.8.6 Положення про військово-лікарську експертизу з ЗСУ, п.3 ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» під час дії особливого періоду.

Начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 08.11.2024 ОСОБА_1 за його заявою видано військово-обліковий документ №7 із відміткою про відстрочку від призову на підставі п.3 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» до 08.11.2025.

Проаналізувавши надані сторонами документи, суд зауважує таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 за № 36/41381 (далі - Інструкція).

Тобто, законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.

Вказані положення не є формальною вимогою, це важлива законодавча гарантія об`єктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, надана, зокрема, військовозобов`язаному для захисту свої прав та інтересів від безпідставного притягнення до відповідальності.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Однак, як слідує зі змісту оскаржуваної постанови, дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 3 ст. 210 КУпАП, а протокол про адміністративне правопорушення складено за ч. 3 ст. 210-1 КупАП.

Тому суд вважає, що відповідач, кваліфікуючи дії позивача за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладаючи стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень, фактично діяв всупереч інформації, наведеної у протоколі ВН №130 від 29.03.2025, що вказує на неповне дослідження матеріалів справи при винесенні оскаржуваної постанови.

Відповідно до абз. 3 ч.10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Як зазначено у відзиві, ОСОБА_1 направлялась повістка № 706080, відповідно до якої останній мав з`явитися 27.10.2024 об 11 год для уточнення даних, однак вказаної повістки не додано до матеріалів, що не дає можливості перевірити дійсність вказаного представником відповідача у відзиві. Згідно з доданим повідомленням про вручення поштового відправлення вбачається, що Павлік 24.10.24 отримав поштове відправлення особисто, проте з`ясувати, що містило це відправлення не виявляється за можливе. Разом з тим, матеріали містять копію заяви ОСОБА_1 із вхідним штампом № 4022 від 25.10.2024 про надання відстрочки за абз.3 ч.1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до військово-облікового документа № 7 відстрочку ОСОБА_1 надано до 08.11.2025, але не вказано дати винесення відповідного рішення та матеріали справи не містять копії цього документа.

Згідно з п. 63 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16 травня 2024 р. № 560 військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіональних органів СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів) із заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, крім тих, що були раніше визнані обмежено придатними або тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на строк від шести до 12 місяців відповідно до висновку військово-лікарської комісії, у разі закінчення строку дії довідки (постанови) військово-лікарської комісії.

Статтею 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Із вказаної норми вбачається, що метою проходження медичного огляду є визначення придатності особи до військової служби.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 25.10.2024 подав голові комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 3 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» і до моменту подання позовної заяви рішення за результатами розгляду цієї заяви він не отримував, суд вважає незаконним направлення ОСОБА_1 для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби 28.10.2024.

Водночас, матеріали справи не містять рішення, згідно з яким відбулось направлення на медичний огляд ОСОБА_1 , ким, а також на підставі чого, з огляду на те, що відстрочка все ж особі надана згідно відмітки, що серед іншого вказує на порушення з огляду на абз.2 п.63 вказаного вище порядку, яким визначено, що особа, яка підлягає призову на військову службу під час мобілізації, направляється на медичний огляд для визначення придатності до військової служби у разі ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки за його заявою.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги принцип невинуватості особи, закріплений у Конвенції та Конституції України, та обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити правомірність прийнятих ним рішень, закріплений у КАС, суд констатує, що відповідач жодним чином не довів правомірності оскаржуваної постанови, що не знайшло свого підтвердження і в доданих представником відповідача доказах, а тому у суду відсутні підстави вважати, що позивач дійсно вчинив інкриміноване йому адміністративне правопорушення.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які сумніви та протиріччя, які виникають при розгляді адміністративного позову про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення суд тлумачить на користь особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, дотримуючись приписів ст. 62 Конституції України.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Отже, на підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст.6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд.

Крім цього, у рішенні по справі «Кобець проти України»(«Kobetsv. Ukraine») no. 16437/04ECHR14 лютого 2008 року у §43 зазначено, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами доводів сторони позивача, відтак не доведено наявності в діяннях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення щодо позивача - закриттю.

На підставі ч.1 ст. 139 КАС України на користь ОСОБА_1 слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_4 605 гривень 60 копійок судового збору.

Керуючись ст. 1,9, 251, 255 КУпАП, ст. 72-74, 132, 139, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову за справою про адміністративне правопорушення серії ВН №130 від 05.04.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень - скасувати, а провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень) 60 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ