Справа № 520/9318/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Мороко А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2025 р. Справа № 520/9318/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/9318/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Донецькій області), в якому просила суд:

- визнати дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, щодо відмови в переведенні на пенсію по втраті годувальника ОСОБА_1 - неправомірними;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити нарахування ОСОБА_1 та виплату пенсії з моменту її первинного звернення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03.01.2024 № 57 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію по втраті годувальника.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перевести ОСОБА_1 з 20.07.2021 на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

ГУ ПФУ в Донецькій області, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначило, що позивачка не є непрацездатною особою в розумінні ст. 36 Закону №1058, тому не має права на призначення їй пенсії у разі втрати годувальника.

Позивачка надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 - залишити без змін.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058- IV від 09.07.2003.

20 червня 2000 року позивачка розірвала шлюбні відносини із ОСОБА_2 .

Після розлучення позивачка з чоловіком залишились проживати разом за місцем реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 .

З моменту розірвання шлюбу, продовжуючи жити разом, ОСОБА_1 з чоловіком мала спільний бюджет, який складався з його заробітної плати та її пенсії і доходів від нашого підсобного господарства, разом володіли і користувались майном.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08.04.2021 по справі №629/993/21 позовні вимоги про визнання факту сумісного проживання та перебування на утриманні задоволено. Визнано спільне проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 2000 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 . Визнано перебування ОСОБА_1 на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 в період з 2000 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивачка 20.07.2021 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, що розглянуло заяву за принципом екстериторіальності, від 26.07.2021 №57 позивачці відмовлено у переведенні на пенсію по втраті годувальника і у зв`язку з тим, що відповідно до статті 36 Закону України №1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. За наданими документами страховий стаж годувальника складав 19 років 9 місяців (період навчання з 01.09.1976 по 20.06.1980 та стаж за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу відповідно до ст.40 Закону №1058 з 01.01.2004 по грудень 2019 рік). До підрахунку не взято період проходження військової служби згідно військового квитка серії НОМЕР_2 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_5 та стаж роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 , заповненої 20.01.1983, оскільки дата народження у даних документах вказана ІНФОРМАЦІЯ_6 , а згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 27.12.2019 - 22.08.1961.

Позивачка, не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, звернулась до суду із позовною заявою.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.03.2023 року у справі № 520/511/23 (залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2023 у справі № 520/511/23) адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 26.07.2021 №57 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію по втраті годувальника. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.07.2021 про переведення на пенсію по втраті годувальника та додані до неї документи з урахуванням висновків суду. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивачки про перерахунок пенсії, а саме «перехід на інший вид пенсії» (у зв`язку з втратою годувальника) та 03.01.2024 прийнято рішення № 57 про відмову, яке мотивовано тим, що відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60-річного віку за наявності страхового стажу у період з 01.01.2022 по 31.12.2022 не менше 29 років. У разі відсутності, починаючи з 01.01.2019 страхового стажу, передбаченого частинами 1 і 2 статті 26 Закону № 1058, право на призначення пенсії мають особи після досягнення років за наявності страхового стажу від 15 до 24 років. ОСОБА_1 не є особою з інвалідністю, на момент звернення не досягла 65-річного віку та не набула 29 років страхового стажу. Страховий стаж позивачки становить 16 років 06 місяців 27 днів, отже право на призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону № 1058 виникне після 65-річного віку. Право на перехід пенсії у зв`язку з втратою годувальника у позивача з 26.12.2023 відсутнє через відсутність у позивачки необхідного страхового стажу 29 років.

Не погодившись із вказаним рішенням пенсійного органу, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновок відповідача, покладений в основу рішення від 03.01.2024 № 57 про відмову у призначені пенсії, щодо відсутності у позивачки достатнього страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV є помилковим, оскільки положення статті 36 Закону №1058-ІV, яким визначено умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, не пов`язує право на такий вид пенсії з наявністю певного страхового стажу утриманця, тому дійшов висновку, що пенсійний орган відмовляючи у переведенні позивачки на пенсію по втраті годувальника, допустив протиправні дії, що призвели до порушення права позивачки на отримання пенсії по втраті годувальника, відтак з метою відновлення порушених прав та інтересів позивачки, вважав за необхідне перевевести ОСОБА_1 з 20.07.2021 на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV(далі - Закон №1058-ІV).

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1058-ІVвідповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 10 Закону № 1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Так, за змістом абзацу 1 частини першої статті 36 Закону №1058-ІV(в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

За змістом пункту 1 частини другої статті 36 Закону №1058-ІV непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону №1058-ІV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

За приписами ч. 1 ст. 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до частини 1 статті 38 Закону № 1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Таким чином, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Судовим розглядом встановлено, що підставою для прийняття спірного рішення стало те, що право на перехід пенсії у зв`язку з втратою годувальника у позивачки відсутнє через відсутність у неї необхідного страхового стажу 29 років.

З системного аналізу вище вказаного законодавства вбачається, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, при цьому необхідною умовою для призначення вказаним особам пенсії у зв`язку з втратою годувальника або переведення на такий вид пенсії є встановлення їм інвалідності або досягнення ними пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», при цьому законодавець не ставить умовою призначення пенсії по втраті годувальника в залежність від наявності відповідного страхового стажу.

Судовим розглядом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , 20.10.1962, набула пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-ІV.

Крім того, суд зазначає, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2023 у справі № 520/511/23 констатовано, що ОСОБА_1 отримує дострокову пенсію по віку на підставі ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як жінка, яка народила п`ятеро і більше дітей і виховала їх до шестирічного віку, тобто позивачка отримувала пенсію за Законом №1058-IV на момент смерті годувальника, що, в свою чергу, також підтверджує факт непрацездатності ОСОБА_1 та набуття нею права на призначення (переведення) пенсії по втраті годувальника.

Аналізуючи докази у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується висновком суду першої інстанції про те, що висновок відповідача, покладений в основу рішення від 03.01.2024 № 57 про відмову у призначені пенсії, щодо відсутності у позивачки достатнього страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV є помилковим, оскільки положення статті 36 Закону №1058-ІV, яким визначено умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, не пов`язує право на такий вид пенсії з наявністю певного страхового стажу утриманця.

Колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 03.01.2024 № 57 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника.

Відтак, рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 03.01.2024 № 57 є протиправним та підлягає скасуванню.

За таких обставин позивачка, як дружина померлого годувальника, з 20.07.2021 (моменту первинного звернення про переведення на пенсію по втраті годувальника) набула право на переведення на пенсію по втраті годувальника, враховуючи, що позивачка є непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника (її чоловіка), а необхідний трудовий стаж померлого годувальника підтверджено рішенням суду у справі 520/511/23, яке набрало законної сили.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовляючи у переведенні позивачки на пенсію по втраті годувальника, допустило протиправні дії, що призвели до порушення права позивачки на отримання пенсії по втраті годувальника, відтак з метою відновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких позивачка звернулась до суду, необхідно перевевести ОСОБА_1 з 20.07.2021 на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обгрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 по справі № 520/9318/24 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко З.Г. Подобайло