Справа № 460/1740/25
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2025-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 травня 2025 року м. Рівне №460/1740/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дубенська аграрна компанія» до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Дубенська аграрна компанія» (далі позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.11.2024 № 16908/17000704. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на виконання зовнішньоекономічного договору продажу № 04/09/2023 від 04.09.2023 було поставлено залізничним транспортом нерезиденту - "AGROLOK Sp.z.o.o." (Польща) соєві боби ГМО, при цьому товар у одному з вагонів під № 95969945в кількості 70150кг загальною вартістю 28060 доларів США не відповідав за якісними характеристиками умовам договору, у зв`язку із чим такий товар було повернено назад постачальнику. Вказує, що оскільки загальні витрати фірми "AGROLOK Sp.z.o.o." на повернення вагону Української залізниці з товаром, оплати за стоянку вагону №95969945 та на проведення експертизи якості такого товару склали 18526,75 доларів США, які відповідно до умов договору підлягали до відшкодування позивачем, то на вказану суму сторони здійснили зарахування зустрічних однорідних вимог, яке оформили Договором про припинення зобов`язань за Договором продажу №04/09/2023 від 04.09.2023. Зазначає, що законодавством не було заборонено суб`єктам зовнішньоекономічних відносин здійснювати зарахування зустрічних грошових вимог, а пункт 14-6 постанови Правління НБУ №18 від 24.02.2022 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану" встановлює обмеження тільки для банків щодо завершення здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту/імпорту товарів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог і не містить обмежень для суб`єктів господарювання. Вказує, що валютне законодавство України встановлює, що запровадження обмежень і заходів захисту здійснюється виключно з підстав та у порядку, визначених законом, а не постановами правління НБУ. Просить задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач подав відзив на позов, в якому заперечує позовні вимоги повністю. Вказує, що Головне управління ДПС у Рівненській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні розрахунків за операціями з експорту товарів за зовнішньоекономічним контрактом від 04.09.2023 №04/09/2023 за період діяльності з 04.09.2023 до 31.08.2024, за результатами якої складено акт від 09.10.2024 №15456/Ж5/17-00-07-04/40002972 і встановлено порушення вимог частини 2 статті 13 Закону України "Про валюту і валютні операції", а саме: порушення граничного строку розрахунку, встановленого НБУ, за операцією з експорту товарів за зовнішньоекономічним контрактом від 04.09.2023 № 04/09/2023, у зв`язку із чим нараховано пеню за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 314210,65 гривень. Наголошує, що відповідно до пункту 14 - 6 постанови Правління НБУ від 24.02.2022 №18 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану" в період запровадження воєнного стану банк не має права завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту/імпорту товарів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Зазначає, що позивачем не надано документів, визначених статтею 13 Закону України "Про валюту і валютні операції", які продовжують (зупиняють) строк розрахунків, встановлений НБУ, за операціями з експорту товарів за зовнішньоекономічним контрактом від 04.09.2023 №04/09/2023, а також на необхідності розмежовувати обмеження, які можуть існувати у цивільному законодавстві для резидента як сторони у договорі, від обмежень, які запроваджуються у адміністративних відносинах за його участю. З огляду на вказане вважає нарахування пені таким, що відповідає вимогам частини 5 статті 13 Закону України "Про валюту і валютні операції", а прийняте податкове повідомлення-рішення правомірним. Просить відмовити у задоволенні позову. Одночасно із відзивом, відповідач подав клопотання про поновлення строку для подання відзиву.

Від позивача надійшла відповідь на відзив у якій представник позивача вказує, що суб`єктам зовнішньоекономічної діяльності гарантовано свободу підприємницької діяльності, яка здійснюється у порядку та у спосіб, що не заборонені законом, а оскільки законодавством не заборонено та не обмежено законні форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, що не передбачають надходження іноземної валюти на рахунок резидента, то припинення зобов`язань зарахуванням є правомірним і застосування контролюючим органом пені у цьому випадку не відповідає валютному законодавству, а також наводить інші схожі за змістом позову доводи та аргументи.

Також позивачем подано заперечення проти поновлення відповідачу строку на подання відзиву.

За наслідками автоматизованого розподілу справи між суддями вказаний позов переданий для розгляду судді Гудимі Н.С.

Ухвалою суду від 07.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

28.02.2025 на підставі розпорядження керівника апарату Рівненського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 №520 проведений повторний автоматизований розподіл даної справи у зв`язку з відрахуванням зі штату Рівненського окружного адміністративного суду судді Гудими Н.С., головуючої судді у справі №460/1740/25.

За наслідками повторного автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративну справу №460/1740/25 передано для розгляду судді Комшелюк Т.О.

Ухвалою суду від 03.03.2025 прийнято вказану справу до провадження судді Комшелюк Т.О.

Ухвалою суду від 24.03.2025 відповідачу поновлений строк для подання відзиву на позов.

Розглянувши позовну заяву та матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд враховує наступне.

На підставі направлення від 26.09.2024 №4204/Ж3/17-00-07-04, виданого Головним управлінням ДПС у Рівненській області, відповідно до підпункту 78.1.1. п.78.1, пункту 78.4 ст.78, пункту 82.2. ст.82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, зі змінами та доповненнями (далі ПК України) та наказу Головного управління ДПС у Рівненській області від 24.09.2024 №2294-п, була проведена документальна позапланова виїзна перевірка СГ ТОВ "Дубенська аграрна компанія" з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні розрахунків по зовнішньоекономічному контракту №04/09/2023 від 04.09.2023 за період 04.09.2023 по 31.08.2024, укладеному з нерезидентом "AGROLOK Sp.z.o.o.", Польща.

За результатами проведеної перевірки складено акт №15456/Ж5/17-00-07-04/40002972 від 09.10.2024 (далі Акт перевірки).

У розділі IV Акта перевірки контролюючим органом зроблено висновок про порушення позивачем частини 1 та частини 2 статті 13 Закону України від 21.06.2018 №2473-VIII "Про валюту і валютні операції" (із змінами та доповненнями), пункту 21 розділу ІІ Положення по заходи та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №5 (із змінами та доповненнями), а саме порушення законодавчо встановлених строків розрахунків при виконанні зовнішньоекономічного експортного контракту №04/09/2023 від 04.09.2023, укладеного з фірмою нерезидентом "AGROLOK Sp.z.o.o.", Польща, в сумі 18526,75дол.США /705687,61грн станом на 09.04.2024.

Порядок розрахунків за зовнішньоекономічною операцією та розрахунок пені наведено у додатках до Акта перевірки: №15 "Зведені дані щодо експортних операцій у розрізі контрагентів-нерезидентів та стан розрахунків СГТОВ "Дубенська аграрна компанія" () за період з 04.09.2023 по 31.08.2024" та №17 "Розрахунок пені за порушення строків розрахунків по зовнішньоекономічних операціях".

Позивач не погодився з висновками перевірки, викладеними в Акті перевірки, та відповідно до п.86.7 ст.86 ПК України направив до Головного управління ДПС у Рівненській області письмові заперечення.

06.11.2024 контролюючий орган у відповіді на заперечення за вих.№7375/Ж12/17-00-07-04/40002972 повідомив позивача про залишення висновків Акта перевірки без змін.

12.11.2024 позивач отримав поштою податкове повідомлення-рішення від 07.11.2024 №16908/17000704 за формою "С", прийняте Головним управлінням ДПС у Рівненській області на підставі Акта перевірки, яким до СГТОВ "Дубенська аграрна компанія" застосовано пеню за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 314210,65грн.

В порядку адміністративного оскарження, відповідно до ст.56 ПК України, позивач подав до ДПС України скаргу від 14.11.2024 на податкове повідомлення-рішення від 07.11.2024 №16908/17000704.

31.01.2025 позивач отримав поштою рішення ДПС України про результати розгляду скарги від 14.01.2025 за вих.№1070/6/99-00-06-01-03-06, яким скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 07.11.2024 №16908/17000704 - без змін.

Позивач не погоджується з висновками, викладеними в Акті перевірки, а також із законністю та правомірністю податкового повідомлення-рішення від 07.11.2024 № 16908/17000704, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Підпунктом 19-1.1.4 п.19-1.1 ст.19-1 ПК України встановлено, що на контролюючі органи покладено функцію зі здійснення контролю за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті.

Таким чином, відповідач наділений повноваженнями на здійснення перевірки дотримання позивачем граничних строків проведення розрахунків за зовнішньоекономічними операціями.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про валюту і валютні операції" від 21.06.2018 №2473-VIII, Законом України "Про зовнішньоекономічну діяльність" від 16.04.1991 №959-XII, Положенням про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженим постановою Правління НБУ від 02.01.2019 №5 (далі Положення №5) та Інструкцією про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженою постановою Правління НБУ від 02.01.2019 №7 (далі Інструкція №7).

Статтею 2 Закону України "Про валюту і валютні операції" встановлено, що валютне регулювання в Україні ґрунтується на таких принципах як 1) свобода здійснення валютних операцій; 2) ризикоорієнтованість, прозорість, достатність та ефективність валютного регулювання; 3) самостійність та ринковість валютного регулювання.

Частиною 1 ст.13 Закону України "Про валюту і валютні операції" встановлено, що Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів. Національний банк України має право встановлювати винятки та (або) особливості запровадження цього заходу захисту для окремих товарів та (або) галузей економіки за поданням Кабінету Міністрів України. Національний банк України має право встановлювати мінімальні граничні суми операцій з експорту та імпорту товарів, на які поширюються встановлені відповідно до цього Закону граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України "Про валюту і валютні операції", у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.

За правилами частини 5 ст.13 Закону України "Про валюту і валютні операції" порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

Пунктом 21 розділу II Положення № 5 встановлено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.

При цьому, згідно пункту 14-2 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 №18 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану" (далі також Постанова №18), граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року.

Відповідно до підпункту 2 пункту 7 Інструкції № 7 банк розпочинає відлік встановлених Національним банком граничних строків розрахунків з дати:

1) оформлення МД типу ЕК-10 "Експорт", ЕК-11 "Реекспорт" на продукцію, що експортується (якщо продукція згідно із законодавством України підлягає митному оформленню), або підписання акта або іншого документа, що засвідчує поставку нерезиденту товару відповідно до умов експортного договору (якщо товар згідно із законодавством України не підлягає митному оформленню), - за операціями з експорту товарів;

2) здійснення платежу (списання коштів з рахунку клієнта), а в разі застосування розрахунків у формі документарного акредитива - здійснення банком платежу на користь нерезидента (списання коштів з рахунку банку) - за операціями з імпорту товарів.

Датою здійснення платежу на користь нерезидента - постачальника товару вважається дата здійснення банком платежу на користь нерезидента - постачальника товару, якщо оплата зобов`язань резидента за операцією з імпорту товару здійснюється за рахунок коштів, отриманих від банку на підставі кредитного договору без зарахування цих коштів на поточний рахунок такого резидента в банку.

Підпунктом 2 пункту 9 розділу III Інструкції №7 встановлено, що Банк завершує здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків у разі експорту товару - після зарахування на поточний рахунок резидента в банку грошових коштів, що надійшли від нерезидента за товар (уключаючи кошти, переказані резидентом із власного рахунку, відкритого за кордоном, якщо розрахунки за експорт товару здійснювалися через рахунок резидента, відкритий за кордоном, та резидентом подано документи іноземного банку, які підтверджують зарахування коштів від нерезидента за товар), або від банку (резидента або нерезидента) за документарним акредитивом, відкритим на користь резидента за операцією з експорту товару, або в порядку, визначеному пунктом 16-2 розділу IV цієї Інструкції.

Крім того, підпунктом 5 пункту 10 розділу III Інструкції №7 визначено, що банк, крім підстав, передбачених у пункті 9 розділу III цієї Інструкції, має право завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за наявності документів про припинення зобов`язань за операціями з експорту, імпорту товарів зарахуванням зустрічних однорідних вимог у разі дотримання сукупності таких умов: вимоги випливають із взаємних зобов`язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями; вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги; між сторонами не було спору щодо характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання.

Згідно пункту 14-6 Постанови №18 банк не має права завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту/імпорту товарів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Вимоги абзацу першого пункту 14-6 Постанови №18 не поширюються на випадки завершення здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків у разі припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог за операціями операторів телекомунікацій з оплати міжнародних телекомунікаційних послуг (міжнародного роумінгу та пропуску міжнародного трафіка).

З аналізу наведених норм законодавства, чинного на час спірних відносин, можливо дійти висновків, що виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягала зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки визначені законодавством, а у разі порушення встановлених строків до резидента застосовується відповідальність у вигляді пені у визначеному розмірі, а саме: 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості, за кожний день прострочення, при цьому, валютним законодавством передбачено можливість зняття експортної операції з контролю (завершення здійснення банком валютного нагляду) через припинення зобов`язань між резидентом і нерезидентом як шляхом їх виконання, так і у разі припинення зобов`язання в інший спосіб, зокрема, відступленням права вимоги та зарахуванням зустрічних однорідних вимог у разі дотримання сукупності умов, передбачених підпунктом 6 пункту 9 та підпунктом 5 пункту 10 розділу III Інструкції № 7.

Матеріалами справи встановлено, що між СГТОВ "Дубенська аграрна компанія" (продавець) та "AGROLOK Sp.z.o.o.", Польща (покупець) було укладено зовнішньоекономічний Договір продажу №04/09/2023 від 04.09.2023, відповідно до умов якого предметом договору є соєві боби ГМО, надалі Товар, з наступними показниками якості: вологість макс. 13,00%, некорисні домішки макс.2%, термічні пошкодження макс. 0,5%, дроблені зерна макс.20%, пошкоджені зерна макс.6%, сирий протеїн мін.34% (як є), олійність на вологу речовину мін.18% (як є). товар без живих і мертвих шкідників, без ріжків, сторонніх хімікатів, грибків і шкідливих бактерій, не підгорілий, не перегрітий, з відповідним до типу запахом і кольором. Країна походження товару Україна, рік збору 2023, упаковка насипом, кількість товару 1000 +/- 5%.

Відповідно до пункта 2 Договору продажу №04/09/2023 від 04.09.2023 сторони домовилися про ціну Товару 400 доларів за метричну тонну. Загальна вартість Договору це вартість усіх партій Товару, поставлених відповідно до цього договору. Загальна вартість Договору на дату його укладення дорівнює: 400000,00 доларів 00 центів +/- 5%.

Як встановлено в ході податкової перевірки позивачем, на виконання умов Договору продажу №04/09/2023 від 04.09.2023, за період охоплений перевіркою було здійснено відвантаження товару соєві боби врожаю 2023 року нерезиденту - "AGROLOK Sp.z.o.o." (Польща), на суму 391360,0 доларів США / 14271850,84грн. Валютна виручка від "AGROLOK Sp.z.o.o." (Польща) за поставлений позивачем товар надійшла на валютний рахунок в сумі 344773,25 доларів США / 12793273,15грн. Зазначене вказано у Акті перевірки та не заперечується сторонами.

З наявної в матеріалах справи митної декларації №23UA82U9, відомості вагонів від 12.10.2023 та експортної накладної слідує, що позивачем за рахунком-інвойсом №172 від 12.10.2023, було направлено на адресу покупця - "AGROLOK Sp.z.o.o." (Польща) товар залізничним транспортом в загальній кількості 559400 кг у вагонах ТОВ "УЗЛ" УЗ №95772877 UA (маса товару 69500кг), №95771150 UA (маса товару 69900кг), №95969945 UA (маса товару 70150кг), №95761813 UA (маса товару 70000кг), №95773354 UA (маса товару 70350кг), №95770467 UA (маса товару 69850кг), №95970083 UA (маса товару 70100кг), №95969713 UA (маса товару 69550кг).

Рішенням №69/HR/zw/8/2023, прийнятим 01.12.2023 Люблінським воєводським інспектором якості комерційних сільськогосподарських та харчових продуктів на підставі ст.104 закону від 14 червня 1960 Адміністративно-процесуального кодексу та ст.21 Закону про якість комерційних сільськогосподарських та харчових продуктів постановлено заборонити компанії "AGROLOK Sp.z.o.o." введення в обіг партії насіння сої (MON 40-30-2 та DAS-44406-06) у кількості 70150 кг, імпортованої з України залізничним транспортом вагоном номер 95969945, яке є агропродовольчою продукцією, яка не відповідає вимогам комерційної якості через надмірну вологість. Цьому рішенню надано статус негайного до виконання. Як слідує з обґрунтування зазначеного рішення за результатами лабораторних досліджень у перевіреній партії виявлено порушення підвищену вологість, яка не відповідає вимогам Договору продажу №04/09/2023 від 04.09.2023, а саме 14,6+ 0,2% (при договірній нормі 13%).

Сторони зовнішньоекономічного Договору продажу №04/09/2023 від 04.09.2023 у розділі 7 погодили, що у ситуації, коли поставлений Товар непридатний до введення на ринок Європейського Союзу, покупець повертає товар продавцю за рахунок і на ризик продавця, попередньо повідомивши його про це. У такому випадку покупець має право негайно відмовитися від договору та стягнути з продавця договірну неустойку. Крім того, у розділі 5 Договору продажу №04/09/2023 від 04.09.2023 визначено, що покупець залишає за собою право відмовитися від прийняття Товару у разі істотного перевищення договірних параметрів товару. Якщо якість поставленого товару гірша за якість, визначену в Договорі, покупець має право зменшити ціну відповідно до ступеня погіршення якості, розміру пошкоджень, розміру прямих збитків і витрат, понесених покупцем.

Як слідує з залізничної накладної від 10.01.2024 та митної декларації типу ІМ 41 ДЕ 24UA87U0 нерезидент "AGROLOK Sp.z.o.o." реімпортувало в Україну в адресу СГТОВ "Дубенська аграрна компанія" 70150кг соєвих бобів на загальну вартість 28060,00 доларів США, підставою чого у графі 44 митної декларації вказано акт повернення № 01/2024 від 11.01.24, дицизія № 69/HR/zw/8/2023 від 01.12.23 та митна декларація № 23UA82U9.

Контролюючий орган не заперечив та не спростував факт повернення нерезидентом товару позивачу на загальну суму 28060,00 доларів США.

Відповідно до підпункту 4 пункту 12 розділу III Інструкції №7 зменшення суми грошових коштів, які мають надійти на користь резидента від нерезидента як оплата за експорт товару допускається за умови, якщо протягом виконання зобов`язань за договором відбувається повне або часткове повернення резиденту товару, що був поставлений нерезиденту за експортним договором, у зв`язку з повним або частковим невиконанням сторонами взаємних зобов`язань за експортним договором - на суму вартості такого товару, оформленого МД типу ІМ-41 Реімпорт та за наявності відповідної інформації в реєстрі МД.

Таким чином, зменшення суми грошових коштів, які мали надійти на користь позивача від "AGROLOK Sp.z.o.o." на суму вартості поверненого товару в розмірі 28060,00 доларів США, було здійснено при наявності визначених законодавством підстав та у відповідності до положень Інструкції №7 і протилежного не було встановлено контролюючим органом.

Окрім вказаного, як слідує за матеріалів справи до перевірки позивачем було надано також Договір від 31.01.2024 про припинення зобов`язань за Договором продажу №04/09/2023 від 04.09.2023 шляхом зарахування зустрічних вимог, відповідно до пункту 1 якого сторони засвідчили, що покупець ("AGROLOK Sp.z.o.o.") має перед продавцем (СГТОВ "Дубенська аграрна компанія") грошове зобов`язання щодо оплати вартості поставленого Товару за Договором продажу №04/09/2023 від 04.09.2023 на суму 18526,75 доларів США, а у пункті 2 сторони засвідчили, що продавець має перед покупцем грошове зобов`язання по відшкодуванню понесених покупцем витрат по сплаті зборів у зв`язку з поверненням вагону УЗ з соєвими бобами на підставі Рішення №69/HR/zw/8/2023 від 01.12.2023 (по фактурі №114610/23/00074 від 14.12.2023) в сумі 5372,64 польських злотих, що становить 1338,81 долар США; сплаті за стоянку вагону №95969945 за період з 01.12.2023 по 10.01.2024 у зв`язку із відсутністю інструкції щодо повернення навантаженого вагона в Україну (по фактурі №114610/24/00002 від 01.02.2024) в сумі 49542,30 польських злотих, що становить 12389,29 доларів США та витрат на проведення експертизи якості вищевказаного Товару, що становить 4798,65 доларів США. Вказані грошові зобов`язання в загальному складають 18526,75 доларів США.

У пункті 3 Договору від 31.01.2024 про припинення зобов`язань за Договором продажу №04/09/2023 від 04.09.2023 шляхом зарахування зустрічних вимог сторони зазначили, що строк виконання грошових зобов`язань по пункту 1 та пункту 2 цього договору настав і сторони підтвердили свої зобов`язання по ним, а у пункті 5 такого Договору сторони зазначили, що враховуючи відсутність прямої заборони у здійсненні зарахування зустрічних однорідних грошових вимог по зобов`язаннях, які виникли при виконанні зовнішньоекономічних операцій, дійшли згоди здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 18526,75 доларів США, у зв`язку із чим з моменту підписання цього Договору сторони вважатимуть свої зобов`язання виконаними та припиненими.

Як слідує з матеріалів справи вимоги позивача та "AGROLOK Sp.z.o.o." слідували із взаємних зобов`язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за Договором продажу №04/09/2023 від 04.09.2023 та операціями пов`язаними з виконанням його договірних умов, вимоги таких сторін є однорідні грошові (у позивача грошова вимога щодо стягнення коштів з "AGROLOK Sp.z.o.o." за поставлений товар, а у нерезидента до позивача щодо відшкодування понесених витрат у зв`язку із поверненням неякісного товару), при цьому сторони засвідчили, що строк виконання їх грошових зобов`язань за зустрічними вимогами настав і між ними не має спору щодо характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання.

Відповідач, посилаючись на пункт 14-6 Постанови Правління НБУ від 24.02.2022 № 18 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану", не прийняв зарахування зустрічних однорідних вимог як підставу для завершення валютного нагляду зазначивши у Акті перевірки, що з 06.09.2022 набули чинності зміни в законодавстві, які вносять пряму заборону на взаємозалік заборгованостей, а тому позивачем не правомірно проведено залік однорідних вимог по зовнішньоекономічному експортному контракту №04/09/2023 від 04.09.2023, укладеному з фірмою-нерезидентом від "AGROLOK Sp.z.o.o." Польща, на суму 18526,75дол.США.

Оцінюючи вказані висновки контролюючого органу суд виходить з наступного.

Одним із принципів валютного регулювання, передбаченого пунктом 1 ч.1 ст.2 Закону України "Про валюту і валютні операції" є свобода здійснення валютних операцій, що передбачає, зокрема право фізичних та юридичних осіб - резидентів укладати угоди з резидентами та (або) нерезидентами та виконувати зобов`язання, пов`язані з цими угодами, у національній валюті чи в іноземній валюті, у тому числі відкривати рахунки у фінансових установах інших країн; запровадження обмежень і заходів захисту виключно з підстав та у порядку, визначених законом, з метою забезпечення стабільності фінансової системи і рівноваги платіжного балансу України; недопущення неправомірного і необґрунтованого втручання держави у валютні операції.

Статтею 3 Закону України "Про валюту і валютні операції" передбачено, що відносини, що виникають у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання і валютного нагляду, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Питання здійснення валютних операцій, основи валютного регулювання та нагляду регулюються виключно цим Законом. Зміна положень цього Закону здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Зміна положень цього Закону може здійснюватися виключно окремими законами про внесення змін до цього Закону.

У разі якщо положення інших законів суперечать положенням цього Закону, застосовуються положення цього Закону.

Закони України та інші нормативно-правові акти валютного законодавства, що встановлюють нові обов`язки для суб`єктів валютних операцій або погіршують їхнє становище, не мають зворотної сили.

У разі якщо норма цього Закону чи нормативно-правового акту Національного банку України, виданого на підставі цього Закону, або норми інших нормативно-правових актів Національного банку України допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов`язків резидентів та нерезидентів у сфері здійснення валютних операцій або повноважень органів валютного нагляду, така норма трактується в інтересах резидентів та нерезидентів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Закону України "Про валюту і валютні операції" валютні операції здійснюються без обмежень відповідно до законодавства України, крім випадків, встановлених законами України, що регулюють відносини у сферах забезпечення національної безпеки, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, виконання взятих Україною зобов`язань за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також випадків запровадження Національним банком України відповідно до цього Закону заходів захисту.

Свобода здійснення валютних операцій забезпечується шляхом дотримання принципів валютного регулювання, встановлених цим Законом.

Засоби захисту, які можуть запроваджуватись Національним банком України передбачені частиною 1 статті 12 Закону України "Про валюту і валютні операції", до них відносяться: 1) обов`язковий продаж частини надходжень в іноземній валюті у межах, передбачених нормативно-правовими актами Національного банку України; 2) встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів; 3) встановлення особливостей здійснення операцій, пов`язаних із рухом капіталу; 4) запровадження дозволів та (або) лімітів на проведення окремих валютних операцій; 5) резервування коштів за валютними операціями; 6) заходи відповідно до статті 7-1 Закону України "Про Національний банк України", виключний перелік яких визначається нормативно-правовими актами Національного банку України.

Постановою Правління Національного банку України від 24.02.2022 №18 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану" встановлено, що банки продовжують роботу з урахуванням обмежень, визначених цією постановою. Банкам забороняється проводити операції, що порушують визначені цією постановою обмеження, сприяють або можуть сприяти їх уникненню.

Пунктом 14-2 Постанови №18 передбачено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року.

Відповідно до пункту 14-4 Постанови № 18 розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного в пункті 14-2 цієї постанови, з урахуванням вимог пункту 14-3 цієї постанови в повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 14-3 цієї постанови стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в банку в Україні.

Пунктом 14-6 Постанови №18 встановлено, що банк не має права завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту/імпорту товарів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" зовнішньоекономічний договір (контракт) - домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.

Статтею 2 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" визначено, що суб`єкти господарської діяльності України та іноземні суб`єкти господарської діяльності при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності керуються такими принципами, серед яких зокрема:

- принцип свободи зовнішньоекономічного підприємництва, що полягає у: праві суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності добровільно вступати у зовнішньоекономічні зв`язки; праві суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності здійснювати її в будь-яких формах, які прямо не заборонені чинними законами України; обов`язку додержувати при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності порядку, встановленого законами України.

- принцип верховенства закону, що полягає у: регулюванні зовнішньоекономічної діяльності тільки законами України; забороні застосування підзаконних актів та актів управління місцевих органів, що у будь-який спосіб створюють для суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності умови менш сприятливі, ніж ті, які встановлені законами України.

Статтею 5 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" передбачено, що всі суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності незалежно від форми власності та інших ознак мають рівне право здійснювати будь-які види зовнішньоекономічної діяльності та дії щодо її провадження, у тому числі будь-які валютні операції та розрахунки в іноземній валюті з іноземними суб`єктами господарської діяльності, що прямо не заборонені або не обмежені законодавством, у тому числі заходами захисту, запровадженими Національним банком України відповідно до Закону України "Про валюту і валютні операції".

Частиною 10 статті 5 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" визначено, що втручання державних органів у зовнішньоекономічну діяльність її суб`єктів у випадках, не передбачених цим Законом, у тому числі шляхом видання підзаконних актів, які створюють для її здійснення умови гірші від встановлених у цьому Законі, є обмеженням права здійснення зовнішньоекономічної діяльності і як таке забороняється.

Відповідно до положень статті 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

Зовнішньоекономічний договір (контракт) може бути визнано недійсним у судовому порядку, якщо він не відповідає вимогам законів України або міжнародних договорів України.

Відповідно до пункту 8 ч.1 ст.92 Конституції України правові засади і гарантії підприємництва визначаються виключно Законами України.

Стаття 3 Цивільного кодексу України констатує свободу підприємницької діяльності серед загальних засад цивільного законодавства.

Відповідно до статей 627, 628 Цивільного кодексу України сторони вільні у виборі виду договору та його умов, а згідно зі статтею 629 цього Кодексу укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одним із способів припинення зобов`язань у цивільному праві є зарахування, при якому погашаються зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, або не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги (ст.601 ЦК України).

Аналогічні положення містяться в частині 3 статті 203 Господарського кодексу України, згідно з якою господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Не допускається зарахування вимог, щодо яких за заявою другої сторони належить застосувати строк позовної давності і строк цей минув, а також в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог контрагентів є одним із законних засобів врегулювання сторонами своїх взаємних зобов`язань.

Зарахування є односторонньою операцією, для якої достатньо заяви однієї сторони. Проте, воно може здійснюватися за згодою обох сторін - у разі підписання ними угоди про припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що випадки, у яких суб`єктам господарювання забороняється припиняти зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, мають бути визначені виключно в законах України.

Верховний Суд у своїх постановах дотримується послідовної правової позиції, що резидент є вільним у виборі форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями з-поміж тих, що не суперечать законам України, а тому перебування операцій, припинених зарахуванням, на валютному контролі саме по собі не спричиняє наслідку у вигляді застосування штрафних санкцій (пені), а припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є складовою гарантованого Конституцією України права на свободу підприємницької діяльності та може бути обмежено виключно законами України (постанови Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 420/12562/23, від 15.08.2024 у справі № 580/4079/23, від 17.07.2024 у справі № 420/5969/19, від 19.09.2023 у справі № 804/15956/15, від 07.02.2023 у справі № 1340/3649/18).

Суд звертає увагу, що Державною податковою службою України у рішенні від 14.01.2025 № 1070/6/99-00-06-01-03-06 про результати розгляду скарги позивача також констатовано, що право резидента припинити зобов`язання за контрактом шляхом зарахування беззаперечно передбачено нормами цивільного права.

Щодо посилань податкового органу на пункт 14-6 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», відповідно до якої банк не має права завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту/імпорту товарів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, то суд зазначає наступне.

Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 07.02.2023 у справі № 813/1342/16, випадки, у яких суб`єктам господарювання забороняється припиняти зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, мають бути визначені виключно в законах України.

Особливості здійснення операцій з експорту товарів у період дії воєнного чи надзвичайного стану встановлені статтею 19-1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", нормами якої передбачено, що на цей період Кабінет Міністрів України має право запроваджувати режим експортного забезпечення з метою державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності та особливостей здійснення зовнішньоекономічних операцій з експорту товарів, включених до товарних позицій 1001, 1003, 1005, 1201, 1205, 1206, 1512, 2306 згідно з УКТ ЗЕД.

Рішення Кабінету Міністрів України про запровадження режиму експортного забезпечення повинно містити: строк запровадження режиму експортного забезпечення; перелік товарів, щодо яких запроваджується режим експортного забезпечення; мінімальні експортні ціни на товари, щодо яких запроваджується режим експортного забезпечення.

До операцій з експорту товарів, щодо яких застосовано режим експортного забезпечення, забороняється зарахування зустрічних вимог.

Відповідно до Закону України "Митний тариф України", яким встановлено особливості застосування та основні правила інтерпретації Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, до вищезазначеного переліку входять такі товари: 1001 (пшениця і суміш пшениці та жита), 1003 (ячмінь), 1005 (кукурудза), 1201 (соєві боби), 1205 (насіння ріпаку), 1206 (насіння соняшнику), 1512 (олія соняшникова), 2306 (макуха).

Як на час здійснення операції з поставки товарів позивачем нерезиденту (12.10.2023), так і на час здійснення зарахування зустрічних вимог Кабінетом Міністрів України не було прийнято рішення щодо застосування режиму експортного забезпечення до операцій з експорту соєвих бобів (1205).

Постанова Кабінету Міністрів України "Про запровадження режиму експортного забезпечення" від 29.10.2024 №1261, відповідно до її положень набрала чинності з 1 грудня 2024 року та не має ретроспективної дії на відносини і операції, які були здійснені до набрання чинності такою постановою.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що до операцій позивача за Договором продажу № 04/09/2023 від 04.09.2023 та договором про припинення зобов`язань за вказаним зовнішньоекономічним договором не може застосовуватися заборона зарахування зустрічних вимог.

Стосовно ж обмеження зняття експортних операцій з валютного контролю, запроваджені пунктом 14-6 Постанови №18, то такі обмеження адресовані виключно уповноваженим банкам і регулюють завершення валютного нагляду, а заборону суб`єктам господарювання припиняти зобов`язання шляхом зарахування зустрічних вимог не встановлюють.

Отже, позивач мав право на здійснення зарахування зустрічних однорідних грошових вимог по зовнішньоекономічному договору.

За встановлених обставин суд доходить висновку, що зарахування зустрічних однорідних вимог відбулося правомірно і за наявності для того підстав до завершення граничних строків розрахунків, а отже, порушення строку розрахунків в даному випадку немає, що виключає правову підставу для застосування до позивача пені відповідно до ст. 13 Закону України "Про валюту та валютні операції".

З огляду на наведене, оскаржене податкове повідомлення-рішення не відповідає критеріям обґрунтованості та розсудливості, прийняте без урахування всіх фактичних обставин, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

В ході судового розгляду справи відповідач не підтвердив правомірності оскарженого податкового повідомлення-рішення. Натомість доводи позивача узгоджуються з приписами чинного законодавства, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору суд присуджує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України.

Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Положення частин першої та другої ст.134 КАС України якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою цієї ж статті встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі також Закон № 5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Представник позивача через підсистему "Електронний суд" у відповіді на відзив на позовну заявив клопотання, у якому просить відшкодувати витрати на правову допомогу у розмірі 26000грн., а також 2500,00грн. витрат на оплату послуг перекладача по перекладу документів, поданих до матеріалів справи та додав копії документів: договір про надання правової допомоги від 23.01.2025, звіт про надану правничу допомогу станом на 27.03.2025, рахунок №INV-002750 від 23.01.2025 на суму 26000,00грн., рахунок №INV-002750-витрати від 10.02.2025 на суму 2500,00грн., ордер адвоката на участь у цій справі та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Договором про надання правової допомоги від 23.01.2025, укладеним між позивачем та Адвокатським бюро «Миколи Бляшина», передбачено, що Адвокатське бюро зобов`язується надати правову допомогу щодо представництва інтересів клієнта в суді щодо скасування ППР від 07.11.2024 № 16908/17000704, яким застосовано пеню за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 314210,65грн, що включає в себе: складання та подачу позовної заяви та інших процесуальних документів (документів по суті справи, клопотання, тощо) та документів правового характеру для подачі до суду в судовій справі, представництво в судах першої та апеляційної інстанцій під час всього розгляду судової справи; отримання будь-яких документів та здійснення необхідних дій для забезпечення виконання рішення суду, прийнятого на користь Клієнта (в тому числі представлення інтересів перед державними і приватними виконавцями, органами казначейства та іншими особами з усім обсягом повноважень.

Також у пункті 3.1 вищезазначеного договору встановлено, що сторонами погоджено розмір гонорару за цим Договором за представництво в суді першої інстанції в розмірі 26000 грн.

Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що обчислення гонорару адвоката може здійснюватися у фіксованому розмірі.

Відповідно до звіту про надану правничу допомогу Адвокатським бюро "Миколи Бляшина" позивачу станом на 27.03.2025 по справі № 460/1740/25 складено опис правової допомоги, а саме: аналіз документів Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дубенська аграрна компанія" на предмет можливості оскарження податкового повідомлення-рішення від 07.11.2024 № 16908/17000704, підготовка позовної заяви та подання позову до суду через підсистему "Електронний суд" 11 год.00хв.; аналіз заяви про поновлення строку на подання відзиву та підготовка заперечень / подано до суду через підсистему "Електронний суд" - 2год. 00хв., аналіз відзиву відповідача, підготовка відповіді на відзив 3год. 00хв., всього 16 год. 00 хв.

23.01.2025 Адвокатським бюро "Миколи Бляшина" виставлено позивачу рахунок № INV-002750 на суму 26000,00грн на оплату гонорару за представництво в суді І інстанції в цій справі та 10.02.2025 рахунок № INV-002750 - витрати на суму 2500,00грн. на оплату послуг перекладача по перекладу документів, які подані до суду в якості доказів, а також нотаріальне засвідчення підпису перекладача.

Отже, надані суду матеріали доводять факт надання позивачу правової допомоги адвокатом в суді першої інстанції, а відтак підтверджують витрати на правову допомогу в адміністративній справі, які позивач повинен понести.

При цьому, представлені суду матеріали мають довести також обґрунтованість та розумність таких витрат.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Зазначений висновок узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини (надалі також - ЄСПЛ), зокрема, у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", зазначено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

В силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Отже, ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі, яка розглядається, є розумність заявлених витрат, тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Суд зауважує, що складність справи обумовлена як суттю спору й характером спірних правовідносин (нестандартний спір, нетипові правовідносини), так і кількістю учасників, обсягом доказів, кількістю засідань.

Враховуючи викладене, суд, виходячи з критерію пропорційності та реальності адвокатських витрат, вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 8000,00грн. Решту витрат на правову допомогу повинен понести позивач.

Щодо відшкодування витрат на послуги перекладача.

Відповідно до положень пункту першого частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).

На підтвердження понесення витрат на письмовий переклад документів, позивачем долучено лише рахунок від 10.02.2025 № INV-002750 за перекладацькі послуги на суму 2500,00грн.

Проте, ні платіжні інструкції, ні іншого розрахункового документу про те, що позивач дійсно поніс такі витрати, суду не надано.

Таким чином, суд уважає, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами понесені ним витрати, пов`язані із залученням перекладача в розмірі 2500,00грн у цій справі, тому такі до відшкодування не належать.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 07.11.2024 №16908/17000704 про застосування до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дубенська аграрна компанія" пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 314210,65грн.

Стягнути на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дубенська аграрна компанія" за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3770,53грн та витрати на правову допомогу в сумі 8000,00грн.

У відшкодуванні решти витрат на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням перекладача в сумі 2500,00грн, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 02 травня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Дубенська аграрна компанія» (вул. Свободи, буд.42, с. Тараканів, Рівненська обл., Дубенський р-н, 35641, ЄДРПОУ/РНОКПП 40002972)

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12, м. Рівне, Рівненська обл., 33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Суддя Т.О. Комшелюк