Справа № 520/27087/24
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2025-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Садова М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2025 р. Справа № 520/27087/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2025, по справі № 520/27087/24

за позовом ОСОБА_1

до Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області , Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 02.07.2024 № 14 про відмову в призначенні їй пенсії за вислугу років, зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати їй до стажу роботи за вислугу років період роботи з 25.01.1997 по 14.06.1999 у Медико-стоматологічному науково-виробничому акціонерному товаристві «Еввіва» на посаді провізора, зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити пенсію за вислугу років з дати звернення з заявою 06.06.2022, відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 02.07.2024 року № 14 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області зрахувати ОСОБА_1 до стажу роботи за вислугу років період роботи з 25.01.1997 по 14.06.1999 у Медико-стоматологічному науково-виробничому акціонерному товаристві «Еввіва» на посаді провізора.

Зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В решті позовних вимог відмовлено.

ГУПФУ у Львівській області подало апеляційну скаргу в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, зокрема неврахування положень пункту "є" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Переліку закладів і установ охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 які не відносять професію "провізор-продавець" до тих, які надають право на призначення пенсії за вислугу років.

У відзиві на апеляційну скаргу, подану представником позивача- адвокатом Бондаренко Н.В. остання просила відмовити у задоволення апеляційної скарги, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.01.2025 року залишити без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги представник позивача зазначила, що до 01.01.2000 чинне законодавство не містило вимог щодо обов`язкової державної акредитації підприємств, які існували на момент введення в дію «Порядку державної акредитації установ охорони здоров`я», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 15.07.1997 №765.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду , що викладені у п. 18 Постанови від 17.02.2021 року ( справа № 120/4377/18-а) , факт того, що позивач займала посаду провізора у Медико- стоматологічному науково- виробничому акціонерному товаристві «Еввіва» є достатньою підставою для зарахування періоду роботи до стажу роботи за вислугою років, оскільки відсутність у Переліку № 909 чіткого зазначення «медико стоматологічного науково- виробничого товариства» не нівелює характер виконуваної позивачем роботи на посаді провізора, тобто виконання таких робіт, з яким законодавство пов`язує право особи на зарахування до Документ сформований в системі «Електронний суд» 19.03.2025 4 спеціального стажу роботи, що надає право на пенсію за вислугу років.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судовим розглядом, 06 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Богодухівський відділ обслуговування громадян) з заявою про призначення пенсії за вислугу років.

За принципом екстериторіальності заяву на розгляд передано до ГУ ПФУ у Львівській області.

Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області №14 від 09.06.2022 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років через відсутність необхідного стажу роботи. При цьому ГУ ПФУ не зарахувало позивачці дані періоди трудової діяльності, оскільки «робота у Медично-стоматологічне акціонерне товариство «Еввіва», оскільки зазначений заклад не відноситься до закладів охорони здоров`я.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що МС АТ «Еввіва», де працювала позивачка, належить до закладів охорони здоров`я, до 01.01.2000 чинне законодавство не містило вимог щодо обов`язкової державної акредитації підприємств, які існували на момент введення в дію «Порядку державної акредитації установ охорони здоров`я», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 15.07.1997 №765, а отже при відмові позивачці у призначенні пенсії, відповідач застосував дискримінаційні обмеження до позивача в частині її роботи, на посаді провізора, яка надає відповідне право на отримання пенсії за вислугу років.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 року не менше 25 років та після цієї дати з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців, з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року не менше 26 років.

До досягнення 55-річного віку, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, які в період до 01 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше 25 років 6 місяців.

Зі змісту даної норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» убачається, що законодавець уповноважив Кабінет Міністрів України визначати перелік робіт, посад у закладах й установах охорони здоров`я, виконання яких зараховується до спеціального стажу, необхідного для набуття права на призначання пенсії за вислугу років за п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За змістом розділу 2 Переліку № 909 до закладів і установ охорони здоров`я відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри, аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії, медико-соціальні експертні комісії, бюро судово-медичної експертизи, медичні відділи протезних підприємств.

Колегія суддів зазначає, що відсутність у Переліку № 909 чіткого зазначення «медичний профілакторій в колгоспі» не нівелює характер виконуваної позивачкою роботи на посаді медичної сестри, тобто, виконання таких робіт, з яким законодавство пов`язує право особи на зарахування до спеціального стажу роботу, що надає право на пенсію за вислугу років.

Право на набуття пенсії за вислугою років, передбаченої п. "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пов`язане не лише з місцем роботи - закладом охорони здоров`я, а й з посадою, яку обіймає працівник.

Відповідно до п. 52, 56 рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

З огляду на викладене, в цьому випадку існує множинне та неоднозначне тлумачення норм чинного законодавства, а тому зазначені норми слід трактувати найбільш сприятливим для особи способом. 24. Подібний підхід до трактування норм п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Переліку №909 міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №442/456/17.

Відповідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача є трудова книжка.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 працювала з 24.01.1997 до 14.06.1999 у Медико-стоматологічне акціонерне товариство «Еввіва» «Аптека Гедеон Ріхтер» на посаді провізора-продавця (шляхом переведення), що підтверджено записами трудової книжкою.

У переліку закладів охорони здоров`я зазначено у пункті 20.17 Медико-стоматологічне відкрите акціонерне товариство «Еввіва» (КВЕД 85.12.0 Медична практика; ; Ліцензія №18200 від 06.06.97).

Код ЄДРПОУ юридичної особи вказаної в Наказі №48 МОЗ України, співпадає з кодом ЄДРПОУ зазначеним на печатці у трудовій книжці позивачки.

Таким чином, МС АТ «Еввіва», де працювала позивачка, належить до закладів охорони здоров`я.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стаж роботи позивача з 24.01.1997 до 14.06.1999 у Медико-стоматологічне акціонерне товариство «Еввіва» слід віднести до її пільгового стажу в розумінні статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин справи та факту повторного звернення позивача до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, дійшов вірного висновку, що належним способом відновлення порушеного права є зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років, відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17, які враховуються судом при вирішенні цієї справи відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 по справі № 520/27087/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов З.Г. Подобайло