Справа № 320/7169/22
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7169/22 Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Ганечко О.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Волинської митниці Державної митної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Фірма Каре» до Волинської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство «Фірма Каре» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Волинської митниці Державної митної служби України, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 15.06.2022 №UA205030/2022/000033/2 про коригування митної вартості товарів;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205030/2022/000435.

Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем безпідставно прийнято рішення про коригування митної вартості товару, який було ввезено ним на територію України, оскільки відомості на підставі яких проведено аналогію товару, який розмитнювався є безпідставним, а документи, що надані декларантом є належними і дають можливість відповідачу визначити митну вартість товару за ціною, а саме за основним методом.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Волинської митниці Державної митної служби України від 15.06.2022 №UA205030/2022/000033/2 про коригування митної вартості товарів.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205030/2022/000435.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки позивачем не було надано документів, які підтверджують всі складові митної вартості товару, не усунуто виявлені розбіжності та не спростовано сумніви у правильності задекларованої митної вартості, як наслідок, прийняте рішення про коригування митної вартості від 15.06.2022 №UA205030/2022/000033/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205030/2022/000435 є такими, що прийняті у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому законним та обґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності, втім оскільки зазначених дій вчинено не було, оскаржуване рішення є протиправним.

Згідно пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.05.2022 між Приватним підприємством «Фірма Каре» та компанією «K+S Minerals and Agriculture GMBH», Kassel, (Німеччина) було укладено прямий контракт: договір купівлі - продажу № 1 від 10.05.2022 на поставку товару в асортименті (далі - Договір).

Відповідно до п. 1 Договору, найменування Товару для кожної окремої поставки фіксується у відповідних Інвойсах, що являють собою невід`ємну частину даного Договору.

Згідно пункту 3 Договору, загальна кількість Товару - 200 МТ. Кількість товару на кожне відвантаження формується згідно із замовленням Покупця та фіксується у відповідних Інвойсах, являють собою невід`ємну частину даного Договору.

Відповідно до п. 5 Договору, відвантаження здійснюється автомобілем.

Пунктом 6 Договору передбачено, що ціна на кожне відвантаження фіксується у відповідних інвойсах, що являють собою невід`ємну частину даного Договору. Загальну вартість Договору складатиме сума всіх Інвойсів, що видані Продавцем на відвантаження за даним Договором.

У відповідності до п. 8 Договору, форма оплати - 100 % передоплата. Умови оплати можуть бути змінені за згодою сторін, що має бути зафіксовано відповідно в Інвойсах на відвантаження, які являють собою невід 'ємну частину даного Договору.

Асортимент товару та ціни на нього зафіксовані у ціновій пропозиції № від 09.05.2022.

На підставі відповідної цінової пропозиції № від 09.05.2022 та Договору позивач здійснив замовлення, на підставі якого, з боку Постачальника: K+S Minerals and Agriculture GMBH було сформовано та виставлено рахунок-проформа (Proforma invoice) № від 13.05.2022 на суму 28 819,04 Євро.

Рахунок - проформа був загальний та містив розрахунок за весь замовлений асортимент товарів, серед якого: сольові блоки Solsel Natural (сіль-лизунець) 10 кг 96х10 кг на євро піддоні (код 54224) - 15 палетів на суму 2 174, 40 Євро, мінеральні блоки SOLSEL UNIVERSAL (мінеральні лижучі блоки) без міді 96х10 кг на євро піддоні (код - 55502) - 7 палетів на суму 1,256,64 Євро.

На підставі рахунку-проформи (Proforma invoice) № від 13.05.2022, було здійснено оплату усього товару відповідно до платіжного доручення № 1 від 18.05.2022.

Як наслідок, відповідно до вказаного рахунку-проформу (Proforma invoice) № від 13.05.2022 на територію України було розмитнено та ввезено в Україну наступний товар:

- індустріальна кам`яна сіль К 1,4-0,4 з антизлежувачем (NaCl-99%), у поліетиленових мішках 40х25 кг на європіддоні (код 50788) - 22 тон на суму 2 156,00 Євро (Декларація UA205030/2022/014647 від 01.06.2022);

- індустріальна кам`яна сіль К 1,4-0,4 з антизлежувачем (NaCI-99%), у поліетиленових мішках 40х25 кг на європіддоні. (код 50788) - 22 тон на суму 2 156,00 Євро (Декларація UA205030/2022/014706 від 02.06.2022);

- сіль гранульована ущільнена вакуумна для всіх систем автоматичного пом`якшення води відповідно до EN 973 (NaC1-99,85%) у поліетиленових мішках 40х25 кг на євро піддоні (код 51333) - 22 тон. на суму 2 618 Євро (Декларація UA100270/2022/780453 від 21.06.2022).

У вказану партію товарів потрапили дві позиції товарів, передбачених рахунком-проформою (Proforma invoice) № від 13.05.2022, які і були задекларовані в електронному інвойсі до митної декларації: сольові блоки Solsel Natural (сіль-лизунець) 10 кг 96х10 кг на євро піддоні (код 54224) - 15 палетів на суму 2 174,40 Євро; мінеральні блоки Solsel Universal (мінеральні лижучі блоки) без міді 96х10 кг на євро піддоні (код - 55502) - 7 палетів на суму 1 256,64 Євро.

Для визначення митної вартості товару, що ввозиться на територію України, декларантом - ПП «Фірма Каре» було визначено основний метод - за ціною договору товарів, що імпортується, оскільки у нас прямий контракт з компанію - виробником.

Для підтвердження митної вартості товару було подано наступні документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого с виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів: договір купівлі - продажу № 1 від 10.05.2022; цінова пропозиція № від 09.05.2022; рахунок-проформа (Proforma invoice) № від 13.05.2022; банківський платіжний документ, що стосується товару: платіжне доручення № і від 18.05.2022; інвойс (Customs invoice) № від 10.06.2022; повідомлення про доставку (Delivery note) № від 10.06.2022; автотранспортна накладна (CMR) 21580206 від 10.06.2022; заява на № 08/06 від 08.06.2022 на надання автотранспортних послуг при перевезенню вантажу; рахунок-фактура про надання транспортно - експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про: транспортно-експедиційні послуги № СФ-0000154 від 10.06.2022; документ, що підтверджує вартість перевезення товару б/н 10.06.2022; договір про надання послуг митного брокера № 1 від 07.06.2021; договір (контракт) про перевезення № 17 від 17.05.2022; договір (контракт) про перевезення № 17/08/21 від 17.08.2021; митна декларація № UA205030.2022.017024 від 14.06.2022; копія митної декларації країни відправлення (експортна декларація) MRN 22DE26E0 від 07.06.2022.

Однак, органом митного контролю було зупинено митне оформлення товару та надіслано електронний запит про надання додаткових документів з огляду на те, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом, та містять наступні розбіжності: рахунок-проформа від 13.04.2022 № 78011303 містить інформацію щодо опису товару який застосовується для розчинення та очищення в воді, що суперечить опису графи 31 де зазначено, що товар вживається тваринами як корм; - платіжне доручення від 18.05.2022 № l містить суму платежу, що суперечить сумі наведеній в електронному інвойсі МД; платіжне доручення від 18.05.2022 № 1 містить реквізити отримувача платежу, що суперечить умовам договору від 10.05.2022 № l.

У свою чергу, декларантом повторно було надано: рахунок-проформа (Proforma invoice) № від 13.05.2022; платіжне доручення № 1 від 18.05.2022; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору про транспортно-експедиційні послуги № СФ-0000154 від 10.06.2022; довідка про транспортні витрати б/н від 10.06.2022; заявка на перевезення № 08/06 від 08.06.2022; цінова пропозиція № від 09.05.2022; повідомлення про доставку (Delivery note) № від 10.06.2022; експортна декларація країни відправлення № MRN 22DE26E0 від 07.06.2022.

Втім, за результатами перевірки відповідних документів було відмовлено у митному оформленні товарів, видано Картку відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом, прийняв оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, тому наявні підстави для визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є необґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митним кодексом України від 13.03.2012 №4495-VІ (далі - МК України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування.

Відповідно до частини першої статті 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

За правилами статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

У відповідності до статей 49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

У силу вимог частини другої статті 52 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

У відповідності до частин першої, другої статті 53 Митного кодексу у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьої статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України закріплено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відтак, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом.

У той же час, у частині п`ятій статті 53 Митного кодексу України встановлено заборону вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості, відповідач виходив з того, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару, в документах поданих до митного оформлення наявні розбіжності, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні та на вимогу митного органу не подано документів, що підтверджують митну вартість товару згідно частини третьої статті 53 МК України.

Так, статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). При цьому, вказаний метод не підлягає застосуванню, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Як свідчать матеріали справи, для підтвердження митної вартості товару було подано наступні документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого с виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів: договір купівлі - продажу № 1 від 10.05.2022; цінова пропозиція № від 09.05.2022; рахунок-проформа (Proforma invoice) № від 13.05.2022; банківський платіжний документ, що стосується товару: платіжне доручення № і від 18.05.2022; інвойс (Customs invoice) № від 10.06.2022; повідомлення про доставку (Delivery note) № від 10.06.2022; автотранспортна накладна (CMR) 21580206 від 10.06.2022; заява на № 08/06 від 08.06.2022 на надання автотранспортних послуг при перевезенню вантажу; рахунок-фактура про надання транспортно - експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про: транспортно-експедиційні послуги № СФ-0000154 від 10.06.2022; документ, що підтверджує вартість перевезення товару б/н 10.06.2022; договір про надання послуг митного брокера № 1 від 07.06.2021; договір (контракт) про перевезення № 17 від 17.05.2022; договір (контракт) про перевезення № 17/08/21 від 17.08.2021; митна декларація № UA205030.2022.017024 від 14.06.2022; копія митної декларації країни відправлення (експортна декларація) MRN 22DE26E0 від 07.06.2022.

Однак, не зважаючи на вказане, під час митного оформлення товару та визначення митної вартості товарів, підставою для висновку відповідача про неможливість визначення митної вартості імпортованого товару за ціною договору стала наявність у документах, наданих декларантом, розбіжностей, зокрема, неможливість встановити умови оплати за товар, відсутні всі відомості, що б підтверджували числові значення складових митної вартості.

Як наслідок, спірним рішенням про коригування митної вартості товарів митна вартість товарів визначена за резервним методом.

Так, у спірному рішенні митний орган дійшов до висновку, що:

1) рахунок-проформа від 13.04.2022 № 78011303 містить інформацію щодо опису товару який застосовується для розчинення та очищення в воді, що суперечить опису графи 31 де зазначено, що товар вживається тваринами як корм; та не містить підписів продавця та покупця;

2) - платіжне доручення від 18.05.2022 № l містить суму платежу, що суперечить сумі наведеній в електронному інвойсі митної декларації; та містить інформацію щодо оплати товару, що не відповіда товару, що імпортується;

3) рахунок-проформа від 10.06.2022 № 9 містить підпис продавця, що відрязняється від підпису в договорі від 10.05.2022 № l, а також не містить підпису покупця.

Так, митному органу була надана декларантом повторно було надано: рахунок-проформа (Proforma invoice) № від 13.05.2022; платіжне доручення № 1 від 18.05.2022; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору про транспортно-експедиційні послуги № СФ-0000154 від 10.06.2022; довідка про транспортні витрати б/н від 10.06.2022; заявка на перевезення № 08/06 від 08.06.2022; цінова пропозиція № від 09.05.2022; повідомлення про доставку (Delivery note) № від 10.06.2022; експортна декларація країни відправлення №MRN 22DE26E0 від 07.06.2022.

Втім, за результатами перевірки відповідних документів було відмовлено у митному оформленні товарів, видано Картку відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів.

Щодо тверджень митного органу стосовно рахунку-проформи від 13.04.2022 №78011303, який не містять підписів продавця та покупця та рахунка-проформи від 10.06.2022 № , який не містить підписи продавця, які відрізняються від підписів у договорі від 10.05.2022 № 1, слід зазначити наступне.

Згідно з частини шостої статті 344 Господарського кодексу України для здійснення міжнародних розрахунків використовуються комерційні документи, зокрема, рахунок-фактура.

Рахунок-фактура (інвойс) у міжнародній комерційній практиці - це товаросупровідний документ, що надається продавцем покупцеві та містить перелік товарів і послуг, їхню кількість і ціну, за якою вони поставляються покупцеві, формальні особливості товару (колір, вага тощо), умови постачання і відомості про постачальника та одержувача, суму коштів, яку покупець має за них сплатити. Якщо умови оплати відтермінування платежу, інвойс є розрахунковим документом.

У свою чергу, Рекомендацією ЄЕК ООН 2001 року № 18 заходи щодо полегшення процедур міжнародної торгівлі (ЄЕК/Торгівля/271) пропонується по можливості уникати внесення від руки підписів або еквівалентних їм відміток на паперових документах (наприклад, на рахунках-фактурах). Тобто, в міжнародній практиці допускається застосування рахунків (інвойсів) без підпису особи.

Також законодавством України з питань митної справи не встановлено вимог щодо обов`язкової наявності відбитку печатки на рахунку (інвойсі), складеному нерезидентом та поданому митним органам для здійснення митного контролю й оформлення товарів, тому це не може бути підставою для відмови в митному оформленні.

При цьому, зауваження митниці про те, що підпис продавця у Договорі відмінний від підпису продавця у рахунку проформі, є суб`єктивними та надуманими.

У даному випадку, у документах, які подані декларантом до митного оформлення, відсутні ознаки підробки документів та у документах наявні усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, зазначеною у постанові від 27.04.2023 у справі №820/3767/16 розбіжності щодо умов оплати товару в документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумніву в достовірності задекларованої митної вартості.

У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

У свою чергу, умови плати за товари безпосередньо ціни та митної вартості товару не стосуються, що вказує про безпідставність посилань митного органу про наявність неточностей у платіжному дорученні від 18.05.2022 № 1.

У пункті 1.3 Узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року, взятого до відома Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 № 2 визначено, що суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування митним органом додаткових документів у декларанта.

Виходячи з наведеного, доводи, які зазначені відповідачем у рішенні про коригування митної вартості не є підставою для коригування митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, що впливають на митну вартість, або ознаки підробки. Надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари.

При цьому, у разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен був зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості за шостим (резервним) методом. Разом з тим, у спірному рішенні про коригування митної вартості такі дані відсутні.

У той же час, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 12.03.2019 у справі № 826/2313/16 та 13.06.2019 у справі № 820/6315/15 колегія суддів зауважує, що вимоги частин третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що під час митного оформлення задекларованого товару позивач подав митному органу усі документи, що необхідні для визначення митної вартості та її підтверджують, у наданих декларантом документах суд не виявив розбіжності, документи містять повну інформацію про митну вартість та її складові частини.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що позивачем під час митного оформлення та на вимогу відповідача надано усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас відповідач не довів наявність у митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Волинської митниці Державної митної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко