Справа № 560/3383/25
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3383/25
РІШЕННЯ

іменем України

05 травня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І. розглянувши адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТООФІС" до Хмельницької митниці про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕНТООФІС" звернулось до суду з позовом до Хмельницької митниці в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення Хмельницької митниці про коригування митної вартості товарів від 14.01.2025 №UA400000/2025/000007/2, №UA400000/2025/000008/2, та від 17.01.2025 №UA400000/2025/000010/2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з метою митного оформлення товарів Хмельницькій митниці уповноваженим представником позивача ТОВ "ТРАНСПОРТНО-МИТНИЙ ТЕРМІНАЛ-1" було подано митні декларації від 14.01.2025 № 25UA68U7 (довідковий номер 32953), № 25UA72U7 (довідковий номер 32952) та від 17.01.2025 № 25UA70U6 (довідковий номер 32954). Проте надані декларантом документи відповідач не визнав достатніми для підтвердження митної вартості товару, і в електронних повідомленнях декларанту, що направлялись двічі стосовно кожної з трьох митних декларацій, з посиланням на частини 2 та 3 статті 53 Митного кодексу України попросив надати додаткові документи. Не зважаючи на надання декларантом усіх наявних та необхідних для митного оформлення товарів документів, відповідачем були прийняті рішення про коригування митної вартості товарів від 14.01.2025 №№ UA400000/2025/000007/2, UA400000/2025/000008/2, та від 17.01.2025 № UA400000/2025/000010/2, в яких зазначено, що документи містять розбіжності та не підтверджують усі числові значення складових митної вартості, а заявлений рівень митної вартості ставить під сумнів задекларовану митну вартість товарів.

Ухвалою суду від 05 березня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач подав відзив, у якому у задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що під час виконання митних процедур контролю за митними деклараціями №25UА68U7 від 14.01.2025, №250UА72U7 від 14.01.2025, №250UА70U6 від 17.01.2025, Хмельницькою митницею були опрацьовані подані разом з ними товаросупровідні документи та встановлені певні розбіжності та сумніви у достовірності заявленої декларантом митної вартості задекларованих товарів. Подані документи були недостатніми та у своїй сукупності не спростовували сумнів щодо правильності визначення митної вартості, а також декларантом не було надано додаткових документів, які б підтверджували б включення до митної вартості усіх складових, передбачених частиною 10 статті 58 МКУ та відповідно до умов контракту, тому митним органом правомірно, відповідно до норм чинного митного законодавства були прийняті оскаржувані рішення про коригування митної вартості від 14.01.2025 №UА400000/2025/000007/2, від 14.01.2025 №UА400000/2025/000008/2, від 17.01.2025 №UА400000/2025/000010/2. Враховуючи вищевикладене, перелік та послідовність дій посадової особи митного органу під час контролю митної вартості товарів чітко визначені митним законодавством. Хмельницька митниця опрацьовувала ті документи, які були подані позивачем для митного контролю та оформлення, повідомила декларанта про необхідність подання додаткових документів (з метою спростувати виявлені розбіжності у документах та відсутність всіх складових митної вартості), після відповідей декларанта прийняла рішення про коригування митної вартості. Підставами для винесення оскаржуваних рішень про коригування митної вартості, були відсутність окремих документів та наявність розбіжностей в поданих до митного оформлення документах, які не було спростовано декларантом, а також відсутність інформації про включення окремих складових до митної вартості товару, про що відповідно зазначено в графі 33 оскаржуваного в цій справі рішення про коригування митної вартості товарів. З огляду на викладене, Митниця правомірно, відповідно до норм чинного митного законодавства прийняла оскаржувані рішення про коригування митної вартості від 14.01.2025 №UА400000/2025/000007/2, від 14.01.2025 №UА400000/2025/000008/2, від 17.01.2025 №UА400000/2025/000010/2.

У відзиві відповідачем також заявлено клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Розглянувши зазначене клопотання суд зазначає та враховує наступне.

Частиною шостою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Враховуючи те, що ця справа є незначної складності та характер спірних правовідносин і предмет доказування не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що грунтовно викладені відповідачем заперечення відзиву тим не менше не містять доказів безпідставності доводів позову. Зокрема, у відзиві відповідача відсутні будь-які аргументи, що б пояснювали підстави направлення декларанту вимог про надання додаткових документів без будь-яких обґрунтувань причин виникнення сумнівів стосовно визначеної декларантом митної вартості товарів. Направлені митницею декларанту повідомлення про запит додаткових документів не містять опису фактичних підстав для такого запиту, що свідчить про те, що на момент направлення таких повідомлень вказівка автоматизованої системи управління ризиками про ретельне опрацювання поданих документів для оцінки наявності підстав для запиту додаткових документів не виконана. Просить відзив Хмельницької митниці залишити без урахування, а позов Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТООФІС" задовольнити.

Відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначає, що до митних декларацій 25UA68U7 від 14.01.2025, №25UA72U7 від 14.01.2025, №25UA70U6 від 17.01.2025 декларантом було надано товаросупровідні документи, зазначені в графі 44 відповідної митної декларації (МД). Перевірка документів та відомостей, які подаються митному органу під час переміщення товарів через митний кордон України здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені МКУ (частина 1 статті 337 МК). Тобто, сам факт подання документів, визначених частиною 2 статті 53 МКУ не надає автоматичного права на випуск оцінюваних товарів у вільний обіг оскільки метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України. Ризики встановлені автоматизованою системою управління ризиками (АСУР) є обов`язковими до виконання посадовою особою митного органу, про що свідчить положення статті 320 МКУ, прийняття посадовими особами рішення щодо нездійснення митного контролю у зазначених формах та обсягах не допускається. Митний орган вправі витребовувати лише ті додаткові документи, які визначені частинами 3 та 4 статті 53 МКУ. Тим більше, що частиною 5 цієї статті визначено, що митному органу забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Відтак підставою для винесення оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, була виключно наявність розбіжностей, які не було спростовано декларантом, а також відсутність інформації про включення окремих складових до митної вартості товару, про що відповідно зазначено в графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

25.10.2022 між продавцем - компанією "GLOBALCOM" Sp.z.o.o. (Польща) та покупцем - Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕНТООФІС" (Україна) було укладено зовнішньоекономічний контракт № 1-RGJ, до якого 01.03.2022 підписано додаткову угоду № 1, а 14.11.2023 - додаткову угоду № 2.

У відповідності до пункту 1 контракту у редакції додаткової угоди від 01.03.2023 № 1 продавець продає, а Позивач купує спортивний одяг, взуття та аксесуари у кількості, асортименті і за цінами, вказаними в проформа-інвойсі або інвойсі.

Згідно з пунктом 2 контракту у редакції додаткової угоди від 01.03.2023 № 1 поставки товару здійснюються на умовах DAP відповідно до Інкотермс 2020.

Моментом переходу права власності на товар вважається момент передачі товару покупцеві в: DAP Україна, смт Калинівка, вул. Індустріальна, 5.

На виконання вказаного контракту на адресу Позивача надійшли товари: тренажери зі змінним механізмом навантаження, а саме бігові доріжки.

З метою митного оформлення товарів Хмельницькій митниці уповноваженим представником Позивача ТОВ "ТРАНСПОРТНО-МИТНИЙ ТЕРМІНАЛ-1" було подано митні декларації від 14.01.2025 № 25UA68U7 (довідковий номер 32953), № 25UA72U7 (довідковий номер 32952) та від 17.01.2025 № 25UA70U6 (довідковий номер 32954).

З урахуванням відомостей рахунку-фактури (iнвойс) (Commercial invoice) від 18.12.2024 № I/000096/24 у графах 22 зазначених трьох митних декларацій декларантом було вказано вартість товарів 26 970, 23 484 та 23 484 доларів США відповідно. У графах 12 поданих митних декларацій також заявлено митну вартість товарів 1 140 000,32 грн, 992 649,89 грн та 990 388,38 грн.

Надані декларантом документи Відповідач не визнав достатніми для підтвердження митної вартості товару, і в електронних повідомленнях декларанту, що направлялись двічі стосовно кожної з трьох митних декларацій, з посиланням на частини 2 та 3 статті 53 Митного кодексу України (далі МК України) попросив надати додаткові документи.

Відповідачем були прийняті рішення про коригування митної вартості товарів від 14.01.2025 №№ UA400000/2025/000007/2, UA400000/2025/000008/2, та від 17.01.2025 № UA400000/2025/000010/2, в яких зазначено, що документи містять розбіжності та не підтверджують усі числові значення складових митної вартості, а заявлений рівень митної вартості ставить під сумнів задекларовану митну вартість товарів.

Відповідно до граф 28 та 30 оскаржуваних рішень заявлену декларантом митну вартість товару Відповідачем збільшено згідно з рішенням № UA400000/2025/000007/2 з 26 970 до 28 928,4 доларів США, згідно з кожним з рішень №№ UA400000/2025/000008/2 та UA400000/2025/000010/2 з 23 484 до 25 849,79 доларів США за курсом НБУ на день прийняття рішень.

Позивач подав митні декларації зі сплатою різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, заявленою декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною Відповідачем, від 14.01.2025 № 25UA87U7 у розмірі 26 489,67 грн, від 14.01.2025 № 25UA88U6 у розмірі 31 999,87 грн, від 17.01.2025 № 25UA84U7 у розмірі 31 926,98 грн, що підтверджується інформацією з граф 47 (Розрахунок податків) вказаних декларацій.

Позивачем сплачено різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, заявленою декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною відповідачем в оскаржуваних рішеннях, у розмірі 90 416,52 грн.

Позивач не погоджується з позицією відповідача щодо коригування митної вартості, а тому оскаржив його рішення до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 23 та 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України (далі - МК України) митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль-сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).

У частині 2 статті 52 МК України зазначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Частиною першою статті 53 МК України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності-інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті забороняється (частина п`ята статті 53 МК України).

Частиною першою статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 12.03.2019 у справі № 820/8016/15 та від 26.11.2019 у справі № 821/107/16.

Статтею 57 МК України унормовано, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

За приписами частин четвертої п`ятої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Так, в обґрунтування вибору правомірності прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів та другорядного методу визначення митної вартості оцінюваних товарів митним органом зазначено, що документи, подані згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 53 МКУ містять розбіжності що впливають на правильність визначення митної вартості та ознаки відсутності окремих складових митної вартості товару.

Щодо твердження відповідача, що заявлений декларантом рівень митної вартості товару не відповідає мінімальному рівню, за яким здійснювалось митне оформлення подібних товарів.

Наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари розмитнено у попередні періоди за іншою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за ціною контракту.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 16.07.2020 у справі № 815/6833/17.

Крім цього, Верховний Суд в постанові від 02 липня 2020 року у справі №804/2061/17 зауважив, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами, як помилково вважає митний орган.

Поряд з цим, Верховний Суд у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 826/3096/16 вказав, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Також, за сталою практикою Верховного Суду (постанови від 10 червня 2021 року у справі №815/6854/17, від 14 липня 2020 року у справі № 809/1734/16, від 21 жовтня 2021 року у справі № 420/4820/19) навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню. Вказана позиція обґрунтована у постановах від 8 лютого 2019 року у справі № 825/648/17 та від 25 лютого 2020 року у справі № 260/718/19 Верховного Суду.

Щодо твердження, що заявлені умови поставки не відповідають умовам поставки, передбачених зовнішньоекономічним договором та зазначених в копії митної декларації країни відправлення, суд зазначає наступне.

У графі 20 митних декларацій, у зв`язку з поданням яких винесено оскаржувані рішення, декларантом були вказані умови поставок товарів DAP Київ.

Пункт 2 зовнішньоекономічного контракту № 1-RGJ на момент його підписання 25.10.2022 передбачав, що умовами поставок товарів є FCA згідно з Інкотермс 2020, а пунктом завантаження Варшава, Польща.

Однак додатковою угодою від 01.03.2023 № 1 до контракту від 25.10.2022 № 1-RGJ, копія якої була надана Відповідачу, що підтверджується графами 44 митних декларацій, до пункту 2 контракту були внесені зміни, у відповідності до яких умовами поставок товарів є DAP Україна згідно з Інкотермс 2020. Моментом переходу права власності на товар вважається момент передачі товару покупцеві в DAP Україна, смт Калинівка, вул. Індустріальна, 5.

Таким чином заявлені декларантом умови поставки товарів відповідають тим, що встановлені зовнішньоекономічним контрактом.

Щодо посилання відповідача на пункт 5 зовнішньоекономічного контракту, яким передбачена 100% передоплата за товар, хоча банківські платіжні документи до митного оформлення не подано.

Згідно з додатковою угодою від 01.03.2023 № 1 до контракту від 25.10.2022 № 1- RGJ, копія якої була надана Відповідачу, до пункту 5 контракту "Умови оплати" внесені зміни, у відповідності до яких платежі здійснюються покупцем шляхом 100% передоплати вартості товару, зазначеної в проформа-інвойсі або інвойсі до відвантаження товару, або відтермінування оплати до 90 днів від дати випуску коносаменту або CMR на партію товару, зазначену в проформа-інвойсі або інвойсі.

Як свідчить офіційний переклад рахунку-фактури (iнвойс) (Commercial invoice) від 18.12.2024 № I/000096/24, у правому верхньому куті цього документу наявна інформація: "Умови оплати: 90 днів з дати виставлення рахунку-фактури".

Таким чином банківські платіжні документи не були подані до митного оформлення, оскільки товари, яких стосуються оскаржувані рішення, на момент їх митного оформлення не були оплачені покупцю у відповідності до умов контракту.

Також суд зазначає, що твердження відповідача, що до митного оформлення не подано документи передбачені зовнішньоекономічним контрактом, а саме пакувальний лист, проформу-інвойс є безпідставним, оскільки згідно з пунктом 3 частини 2 статті 53 МК України документом, який підтверджує митну вартість товарів, є рахунок-фактура (інвойс) або рахунок- проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу).

Використання під час здійснення поставки товарів саме рахунків-фактур (інвойсів) є вибором продавця, на який він має право.

З урахуванням викладеного та з огляду на надання Відповідачу в пакетах документів рахунку-фактури (інвойсу) (Commercial invoice) від 18.12.2024 № I/000096/24, а також усіх інших товаросупровідних документів суд зазначає, що відсутність в пакеті документів проформа-інвойс та пакувальний лист не могли містити жодної інформації, додаткової до наявної у наданих відповідачу документах.

Також відповідач стверджує, що передбачений копією митної декларації країни відправлення договір підряду не поданий до митного оформлення, вантажовідправник товару, зазначений в копії митної декларації країни відправлення не відповідає вантажовідправнику товару відповідно до поданої до митного оформлення митної декларації.

Суд враховує, що на підставі митної декларації країни відправлення від 11.10.2024 № 49397176 був оформлений товар, що експортувався з Китаю його виробником.

Копія митної декларації країни відправлення була отримана позивачем від продавця товару польської компанії "GLOBALCOM" Sp.z.o.o. та надана Відповідачу не для підтвердження митної вартості товарів, а як свідчення походження цих товарів і прозорості операції купівлі-продажу.

Щодо твердження відповідача, що відповідно до поданого рахунку-фактури, наданого виробником товару посереднику (GLOBALCOM SP, Z.O.O), умови поставки передбачені FOB NINGBO,CHINA, що ставить під сумнів включення до ціни товару вартості транспортування з Китаю до Польщі, суд враховує наступне.

Рахунки-фактури (інвойси) виробників товарів, на які в претензії посилається Відповідач, адресовано компанії "GLOBALCOM" Sp.z.o.o. (Польща), в якої Позивачем були придбані товари на підставі зовнішньоекономічного контракту від 25.10.2022 № 1-RGJ.

Поставки товарів, яких стосуються оскаржувані рішення, здійснено на підставі виданого продавцем товарів компанією "GLOBALCOM" Sp.z.o.o. рахунку-фактури (інвойсу) від 18.12.2024 № I/000096/24, який згідно з пунктом 3 частини 2 статті 53 є документом, що підтверджує митну вартість товарів.

Умови поставки "FOB NINGBO", інформацію про які містить рахунок-фактура, на який посилається Відповідач, за правилами Інкотермс означають, що продавець (у даному випадку виробники товарів) виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна у визначеному порту відвантаження NINGBO. Подальші витрати, пов`язані з транспортуванням товарів, несе покупець, у даному випадку компанія "GLOBALCOM" Sp.z.o.o.

Згідно з додатковою угодою від 01.03.2023 № 1 до контракту від 25.10.2022 № 1- RGJ, копія якої була надана Відповідачу, до пункту 4 контракту "Ціна та загальна сума Контракту" внесені зміни, у відповідності до яких ціна товару включає в себе вартість упаковки, маркування та робіт по їх виконанню, митного оформлення у країні експорту та інших витрат згідно встановлених умов поставки DAP Україна, смт Калинівка, вул. Індустріальна, 5.

Згідно з Інкотермс за умовами DAP продавець несе ризики за вантаж до моменту його доставки в місце призначення. Всі транспортні витрати лягають на продавця, у той час як митне оформлення оплачує покупець.

Таким чином за умовами контракту усі витрати, пов`язані з доставкою імпортованого Позивачем товару, включені продавцем - компанією "GLOBALCOM" Sp.z.o.o. до ціни товарів. Додавання до ціни товарів інших витрат, зокрема транспортних, умовами поставки DAP не передбачено.

Також стосовно тверджень відповідача, що подані для підтвердження заявленої митної вартості товарів не містять всіх відомостей щодо числового значення складових митної вартості товару, визначених частиною 10 статті 58 МКУ, а саме: підтвердженої вартості транспортування, комісійної та брокерської винагороди, страхування."

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, є вичерпним: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок - фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).

Отже, у вказаному переліку відсутні, зокрема, документи, а саме: комісійна та брокерська винагорода експедитора.

Крім того, частина 10 статті 58 МК України містить перелік витрат, які при визначенні митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, додаються до ціни оцінюваних товарів, якщо ці витрати до ціни не включалися.

Як зазначалось вище по тексту рішення, поставку оцінюваних товарів здійснено на умовах поставки DAP Україна, смт Калинівка, відповідно до яких усі витрати, пов`язані з доставкою товарів до місця призначення покладено на продавця. Усі зазначені витрати за умовами контракту продавець включає до ціни товарів.

Отже витрати, на які в спірних рішеннях посилається відповідач, є витратами продавця і включені ним до ціни товарів.

Не наведення відповідачем в оскаржуваних рішеннях належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товарів, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування ним додаткових документів, зокрема, перекладу декларації країни відправлення, без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішень щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 05.03.2019 в справі №815/143/17, від 09.04.2019 в справі №825/1575/17.

Отже, надані позивачем документи містять чітку інформацію про товар та його ціну і не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Також суд звертає увагу на те, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Суд повторно наголошує, що посилання відповідача на заниження позивачем митної вартості товару суд відхиляє, оскільки формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості подібних товарів не може вважатися заниженням митної вартості і не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару, та не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.08.2021 у справі №821/1050/17.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач при подачі документів надав всі необхідні та достатні документи, що дають змогу визначити всі складові митної вартості товару, та містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.

Враховуючи викладене, оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів від 14.01.2025 №UA400000/2025/000007/2, №UA400000/2025/000008/2, та від 17.01.2025 №UA400000/2025/000010/2 винесені Хмельницькою митницею без урахування усіх обставин та без дотриманням норм чинного законодавства.

Відтак, вищезазначені рішення про коригування митної вартості товарів від 14.01.2025 №UA400000/2025/000007/2, №UA400000/2025/000008/2, та від 17.01.2025 №UA400000/2025/000010/2 підлягають скасуванню.

За нормами частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20000,00 грн., позивачем подано до суду: копію договору про надання правничої допомоги № 02/24/33540678 від 15.02.2024 року, копію рахунку на оплату правничої допомоги № 14-02 від 14.02.2025 року, копію платіжної інструкції № 131 від 17.02.2025 року в сумі 20000,00 грн.

Разом з тим, позивач не надав до суду документи що містять інформацію про факт приймання-передачі виконаних робіт, оформлені у встановленому законом порядку (акт приймання-передачі виконаних робіт).

Таким чином суд враховує, що позивачем не повністю підтвердженні послуги, що надавалися на виконання умов договору про надання професійної правничої допомоги, які пов`язані із підготовкою позовної заяви та представлення інтересів клієнта у суді.

Суд зазначає, що при вирішенні питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд враховує обсяг фактично наданих адвокатом послуг, складність справи, співмірність обсягу цих послуг із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

В той же час, суд вважає, що розмір понесених витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд також враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Крім того Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З урахуванням обставин справи, а саме: справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, виходячи характеру доказів у справі (відсутності експертиз, відсутності виклику свідків, тощо), кількості сторін та відсутності інших учасників у справі, суд вважає розмір вартості наданих послуг неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність, суд приходить до висновку про стягнення з Хмельницької митниці на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 5000 грн., що відповідає вимогам розумності та співмірності.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений позивачем судовий збір належить стягнути на користь позивача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задоволити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Хмельницької митниці про коригування митної вартості товарів від 14.01.2025 №UA400000/2025/000007/2, №UA400000/2025/000008/2, та від 17.01.2025 №UA400000/2025/000010/2.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТООФІС" судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницької митниці.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТООФІС" 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницької митниці.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕНТООФІС" (вул. Євгена Чикаленка, 23А, м. Київ, 01024 , код ЄДРПОУ - 33540678)
Відповідач:Хмельницька митниця (вул. Пілотська, 2, м. Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, 29010 , код ЄДРПОУ - 43997560)

Головуючий суддя П.І. Салюк