Справа № 260/9844/23
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 рокуСправа № 260/9844/23 пров. № А/857/32732/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідач Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,

при секретарі судового засідання Гладкій С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» та начальника Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» Туркалевича Ігоря Зіновійовича про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі та стягнення компенсації втрат щомісячного грошового забезпечення протягом часу відсторонення від роботи, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року (суддя Скраль Т.В., м.Ужгород, повний текст рішення складено 7 жовтня 2024 року), -

ВСТАНОВИВ:

15.11.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» (далі ДУ), начальника ДУ Туркалевича І.З. в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог (а.с.74 т.3), просила:

визнати дії начальника ДУ ОСОБА_2 із притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення з посади начальника сектора по роботі з персоналом ДУ (далі Посада, Сектор відповідно) майора внутрішньої служби ОСОБА_1 протиправними;

визнати протиправним і скасувати наказ від 12.09.2023 №246о/с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремого співробітника державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)» (далі Наказ №246), виданий начальником ДУ

визнати протиправними і скасувати накази від 17.10.2023 №287 о/с «Про накладення дисциплінарного стягнення» (далі Наказ №287) та №288 о/с «Про виконання дисциплінарного стягнення» (далі Наказ №288), видані начальником ДУ;

поновити майора внутрішньої служби ОСОБА_1 на Посаді;

стягнути компенсацію втрат щомісячного грошового забезпечення протягом часу відсторонення від посади.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано Накази №№246, 287, 288. Поновлено ОСОБА_1 на Посаді з 19.10.2023. Стягнуто із ДУ на користь ОСОБА_1 різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи з 19.10.2023 по 25.09.2024 в розмірі 116 208,60 грн із утриманням із цієї суми обов`язкових податків та зборів. Рішення в частині поновлення позивачки на Посаді звернуто до негайного виконання. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ДУ судові витрати у розмірі 1073,60 грн сплаченого судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в задоволені позову відмовити.

В апеляційній скарзі, наводячи обставини справи, вказує, що в порушення пункту 6 розділу ІІ «Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України» затвердженого наказом Міністерства юстиції України (далі МЮУ) 12.03.2015 №356/5 (зареєстровано в МЮУ 19.03.2015 за №295/26740; далі ДКВС, Порядок №356/5 відповідно) позивачка не видала проект наказу про проведення службового розслідування за фактом втрати службового посвідчення, чим допустила порушення службової дисципліни в частині не виконання вказівки керівництва, що полягала в підготовці проекту наказу та проведенні службового розслідування.

При підготовці наказів про надання відпустки працівникам, що готувалися персоналом Сектору з подальшим здійсненням перевірки та візувалися начальником цього сектору ОСОБА_1 , допущено порушення вимог частини четвертої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) - тривалість відпусток не обчислювалася пропорційно за кожен місяць проходження служби, що призвело до неправомірних компенсацій та утримань грошових забезпечень з персоналу та установи. Встановлено порушення вимог абзацу другого пункту 7 «Порядку обчислення стажу служби для виплати надбавки за вислугу років особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України», затвердженого наказом МЮУ від 22.01.2019 № 180/5 (зареєстровано в МЮУ 24.01.2019 за №88/33059; далі Порядок №180/5), оскільки до вислуги років додатково зараховано навчання у цивільних навчальних закладах вищої освіти, після закінчення яких не присвоювалися офіцерські (спеціальні) звання до вступу на службу в ДКВС. Дана обставина призвела до неправомірно виплачених грошових коштів за вислугу років ряду працівникам. У порушення вимог пункту 9 Порядку №180/5 не підготовлено накази про переоголошення стажу служби при настанні відповідних дат, станом на які змінюються розміри надбавок за вислугу років, що в свою чергу призвело до недотримання належного грошового забезпечення ряду працівників. Оскільки позивачка мала діючи дисциплінарне стягнення у вигляді догани, то така була притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади.

Позивачка у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та представників сторін, покази свідків, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що Накази №№246, 287, 288 не відповідають вимогам чинного законодавства, що, в свою чергу, свідчить про наявність правових підстав для їх скасування та поновлення позивачки на Посаді.

Такі висновки суду першої інстанції частково відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і без порушення норм процесуального права, відтак оскаржуване судове рішення необхідно змінити, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що наказом ДУ від 17.08.2023 №136/ОД-23 «Про проведення службового розслідування», відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку 356/5, призначено службове розслідування стосовно Посада ОСОБА_1 та осіб начальницького складу Сектору. Відсторонено позивачку від виконання службових обов`язків за займаною посадою на період проведення службового розслідування. Підставою були рапорти ОСОБА_3 і ОСОБА_4 від 17.08.2023.

21.08.2023 відповідно до наказу ДУ №145/ОД-23 «Про проведення службового розслідування» (далі Наказ №145), відповідно до поданого рапорту уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції ДУ старшого лейтенанта внутрішньої служби Лебедь Д.Д. від 18.08.2023, призначено службове розслідування за фактом викладеним в рапорті.

12 вересня 2023 року за наслідками проведеного останнього службового розслідування складено висновок, відповідно до якого запропоновано за неналежне виконання своїх посадових обов`язків притягнути до дисциплінарної відповідальності Посада ОСОБА_1 й оголосити їй догану (далі Висновок-1).

В цей же день, Наказом № 246, на виконання Висновку-1, за порушення виконавської дисципліни, неналежне виконання службових обов`язків, порушення пункту 6 розділу ІІ Порядку 356/5 Посада ОСОБА_1 оголошено догану.

Наказом від 15.09.2023 №157/ОД-23 «Про продовження строку відсторонення від посади ОСОБА_1 » (далі Наказ №157) продовжено строк відсторонення позивачки від Посади до 14.10.2023 включно.

13.10.2923 складено висновок службового розслідування щодо невиконання або неналежного виконання Посада ОСОБА_1 та особами начальницького складу сектору по роботі з персоналом під час службової діяльності вимог чинного законодавства (далі Висновок-2), відповідно до якого враховуючи вимоги пунктів 10, 12 статті 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі Закон № 2713-IV), зважаючи на те, що на момент складання висновку службового розслідування позивачка має діюче дисциплінарне стягнення у вигляді догани, запропоновано притягнути останню до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади, але враховуючи те, що на час підписання висновку службового розслідування вона тимчасово непрацездатна, накладене дисциплінарне стягнення виконати після її прибуття на службу.

Наказом № 287, відповідно до абзацу другого преамбули, статей 12-14, 16 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (далі Дисциплінарний статут) та підпунктів 15, 18 пункту 10 «Положення про державну установу «Закарпатська установа виконання покарань (№9)», у зв`язку з неналежним виконанням службових обов`язків, за порушення службової дисципліни накладено на Посада ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади.

Наказом №288 позивачку звільнено з 18.10.2023 з Посади.

18.10.2023 відповідно до наказу ДУ № 291 о/с «Про зарахування у розпорядження» зарахована ОСОБА_1 в розпорядження, відповідно до статті 23 Закону № 2713-IV та пункту 1 частини першої статті 67 Закону № 580-VIII, грошове забезпечення виплачувати в розмірі, установленому за посадою, яку займала до дати зарахування в розпорядження, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальне звання та надбавки за вислугу років, з 19.10.2023.

19.12.2023 наказом ДУ № 367 о/с «Про продовження строку зарахування у розпорядженні» продовжено строк зарахування у розпорядженні позивачки з 19.12.2023.

25.12.2023 наказом ДУ № 378 о/с «По особовому складу про призначення» призначено ОСОБА_1 з 26.12.2023 на посаду старшого інспектора групи з мобілізаційної роботи ДУ.

За приписами статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон № 2713-IV (тут і надалі, якщо не вказано інше, в редакції чинній на час виникнення спірних відносин).

Статтею 1 цього Закону визначено, що на Державну кримінально-виконавчу службу України покладається завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 2713-IV державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до частини другої статті 14 Закону № 2713-IV служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Дія Дисциплінарного статуту поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За змістом стаття 4 Дисциплінарного статуту) наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі. У разі одержання наказу від старшого прямого начальника підлеглий зобов`язаний виконати його та повідомити про це свого безпосереднього начальника. Накази повинні бути законними, зрозумілими і виконуватися беззаперечно, точно та у визначений строк.

За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (статті 5 Дисциплінарного статуту).

У відповідності до стаття 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно зі статтею 14 Дисциплінарного статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

За статтею 16 такого Статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Порядок №356/5 прийнятий відповідно до Закону № 2713-IV, Дисциплінарного статуту та з метою встановлення єдиного порядку проведення службових розслідувань у ДКВС.

Пунктом 1 розділу І Порядку №356/5 регламентовано, що це порядок визначає:

- підстави для призначення, процедуру та мету проведення службових розслідувань у ДКВС;

- порядок документування й оформлення результатів службових розслідувань, прийняття за ними рішення та їх виконання;

- компетенцію структурних підрозділів апарату МЮУ, Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (далі - органи), воєнізованих формувань, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ та організацій, створених для забезпечення виконання завдань ДКВС України (далі - установи), під час проведення службових розслідувань;

- права та обов`язки посадових осіб органів і установ під час проведення службових розслідувань.

Пунктом 2 розділу І визначено, що:

- службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів МЮУ та Присяги особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України;

- службове розслідування - це комплекс заходів, які здійснюються в межах компетенції з метою уточнення причин, встановлення обставин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення або дисциплінарного проступку персоналом Державної кримінально-виконавчої служби України, відповідальність за яке передбачена законодавством України, а також визначення ступеня вини особи (осіб), яка вчинила правопорушення, чиї дії або бездіяльність стали причиною його скоєння;

- учасники службового розслідування начальник, виконавець, члени комісії, особи рядового і начальницького складу, персонал органів і установ та інші особи, які обізнані в обставинах, що стали підставою для призначення службового розслідування.

Пунктами 1-3 розділу ІІІ Порядку №356/5 визначені посадові особи, які мають право призначати службові розслідування, з яких підстав та відносно яких посадових осіб.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку №356/5 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб рядового чи начальницького складу або їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового чи начальницького складу та можуть викликати суспільний резонанс.

Пунктом 6 розділу ІІ Порядку №356/5 встановлено, що підставою для проведення службового розслідування є належним чином оформлений письмовий наказ уповноваженого на те начальника.

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку №356/5 проведення службового розслідування доручається прямому начальнику особи рядового чи начальницького складу, дії або бездіяльність якої стали підставою для призначення службового розслідування.

Службове розслідування може проводитися декількома особами у складі комісії, до складу якої входять найбільш досвідчені посадові особи органу або установи, здатні всебічно вивчити обставини, що стали підставою для призначення службового розслідування, та зробити об`єктивні висновки. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника особи рядового чи начальницького складу, дії чи бездіяльність якої стали підставою для призначення службового розслідування.

Розділом V визначено строки проведення службового розслідування, яке повинне бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення уповноваженим на те начальником. У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк проведення службового розслідування може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку службового розслідування (пункти 1-3).

Щодо Наказу №246, то треба відзначити таке.

Встановлено, що 18.07.2023 старший інспектор (з професійної підготовки) Сектору ОСОБА_5 подав рапорт в якому вказав, що в цей же день під час ранкового інструктажу чергової зміни № 4 було виявлено відсутність службового посвідчення у молодшого інспектора І категорії відділу режиму і охорони старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_6 .

На вказаному рапорті стоїть віза заступника начальника УВП з режиму і охорони та оперативної роботи ДУ ОСОБА_4 « ОСОБА_1 провести службове, відібрати пояснення».

Висновком-1 встановлено, що «Станом на 18.08.2023, у порушення пункту 6 розділу II Порядку356/5, Посада ОСОБА_1 не було підписано наказ про проведення службового розслідування за фактом втрати службового посвідчення старшим прапорщиком внутрішньої служби ОСОБА_6 , чим вона допустила порушення службової дисципліни в частині не видання наказу, який вважається дійсним після підписання керівником установи та реєстрації в журналі».

Відповідно до пункту 3.16 «Положення про сектор по роботі з персоналом Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)», затвердженого наказом ДУ від 15.02.2023 №52/ОД-23, основними функціями Сектору є, зокрема, у межах своєї компетенції вжиття заходів щодо забезпечення дотримання персоналом дисципліни і законності, оформлення документів, пов`язаних з проведенням службового розслідування та застосування заходів дисциплінарного впливу з цих питань.

У посадовій інструкції Посада, затвердженої наказом ДУ 15.02.2023, визначено, що начальник Сектору організовує роботою сектору, несе персональну відповідальність за виконання покладених на нього завдань і функцій, удосконалення форм і методів роботи, її результатів.

Позивачка, будучи допитана як свідок в апеляційному суді, ствердила, що за її дорученням ОСОБА_5 підготував проект наказу про проведення службового розслідування (далі Проект наказу), який був завізований всіма уповноваженими особами ДУ, крім ОСОБА_4 . Останній з незрозумілих причин затягував таке погодження, а відповідно наказ не міг бути підписаний начальником ДУ. Разом з тим, нею вживалися заходи по проведенню самого службового розслідування, дано оголошення в газету, складено і підписано висновок службового розслідування (далі Висновок-3).

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні не зміг ні підтвердити, ні спростувати, що він підготував Проект наказу. Але вказав, що не займався його погодження в ОСОБА_4 , але підписав Висновок-3.

Свідок ОСОБА_4 ствердив, що ОСОБА_1 двічі намагалася погодити в нього Проект наказу, який був в двох копіях. Через розбіжності в датах копій, таких не погоджував і просив переробити.

В матеріалах справи наявні :

один Проект наказу датований 18.07.2023 за №125/ОД-23, виконаний ОСОБА_5 , на якому проставлені всі внутрішні візи (погодження), крім ОСОБА_4 , та такий не підписаний начальником ДУ (а.с.31 т.2);

Висновок-3, підписаний ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та Олегом Савка - начальником відділу режиму і охорони ДУ, однак не затверджений начальником ДУ (а.с.30 т.2);

Оголошення в газеті «Закарпатські оголошення» від 21.07.2023 №29, щоб вважати недійсним втрачене ОСОБА_6 службове посвідчення (а.с.236 т.4);

Журнал обліку наказів, вказівок ДУ, де було «зарезервовано» №125/ОД-23 датою 17.07.2023, яка містить виправлення та, в подальшому, актом від 18.08.2023 - анульовано (а.с.24-25 т.3).

Таким чином, позивачка, в межах своїх повноважень та відповідно до вказівки керівництва, вжила вичерпних заходів для підготовки Проекту наказу, його належного візування структурними підрозділами ДУ, а такий не було підписано начальником ДУ, через відсутність погодження ОСОБА_4 . Останній не погодив Проект наказу з надуманих мотивів, оскільки проставлення дати на відповідному службовому наказі є компетенцією керівника установи, в даному випадку начальника ДУ.

Отже, вже «уточнені» покликання відповідача, що позивачкою станом на 18.08.2023, у порушення пункту 6 розділу II Порядку356/5 не було «видано» проект наказу про проведення службового розслідування за фактом втрати службового посвідчення, чим допустила порушення службової дисципліни в частині «не виконання вказівки керівництва, що полягала в підготовці проекту наказу та проведенні службового розслідування», є надумані та повністю спростовуються матеріалами справи.

В свою чергу, зваживши на наведене вище, не заслуговують на увагу висновки суду першої інстанції, як мотивів задоволення позову в цій частині, що в позивачки відсутні повноваження щодо призначення на посади та звільнення з посад, застосовування заходів заохочення і накладення дисциплінарних стягнень на осіб, дії або бездіяльність яких стали підставою для проведення службового розслідування, та наявності повноважень щодо проведення самого службового розслідування, оскільки мотиви Висновку-1, хоч і «неоднозначні», але не стосувалися вказаних питань.

Враховуючи викладене, є всі підстави для визнання протиправним та скасування Наказу №246, однак з мотивів наведених вище.

Щодо Наказів №№287, 288, то апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що такі не відповідають вимогам чинного законодавства, однак з інших конкретних мотивів.

З Висновку-2 вбачається, що під час службового розслідування встановлено ряд порушень в роботі Сектору:

при підготовці наказів про надання відпустки працівникам, що готувалися персоналом Сектору з подальшим здійсненням перевірки та візувалися начальником цього сектору ОСОБА_1 , допущено порушення вимог частини четвертої статті 93 Закону № 580-VIII - тривалість відпусток не обчислювалася пропорційно за кожен місяць проходження служби, що призвело до неправомірних компенсацій та утримань грошових забезпечень з персоналу та установи (відпустки надавалися працівникам у 2019-2023 роках (останній наказ від 05.01.2023);

у порушення пункту 7 Порядку №180/5 та враховуючи послужні списки, невірно обчислено календарну вислугу років (накази за період 2019-2022 років);

у порушення вимог абзацу другого пункту 7 Порядку №180/5 до вислуги років ряду працівників додатково зараховано навчання у цивільних навчальних закладах вищої освіти, після закінчення яких не присвоювалися офіцерські (спеціальні) звання до вступу на службу в ДКВС (зарахування мало місце в 2019-2000 роках);

у порушення вимог пункту 9 Порядку №180/5 не підготовлено накази про переоголошення стажу служби при настанні відповідних дат, станом на які змінюються розміри надбавок за вислугу років (стаж служби для виплати надбавки настав в 2019-2022 роках);

у порушення пунктів 3, 4 розділу І «Положення про проходження первинної професійної підготовки та підвищення кваліфікації особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом МЮУ 26.12.2018 №4091/5 (зареєстровано в МЮУ 27.12.2018 за № 1496/32948) ОСОБА_7 призначено на вищу посаду без проходження підвищення кваліфікації відповідно до значених вимог та підготовки відповідних документів (переведена на вищу посаду у 2020 році).

Проаналізувавши викладені у Висновку-2 ймовірні порушення, з огляду на вимоги частини третьої статті 16 Дисциплінарного статуту, чітко видно, що з дня вчинення проступків (неналежне виконання службових обов`язків) за які позивачку притягнуто до дисциплінарної відповідальності минуло більше півроку.

В розрізі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що Наказом №287 на позивачку накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади поза межами строку встановленого законодавством.

Щодо відображених у Висновку-2 порушень «Порядку оформлення, виготовлення, обліку, видачі, знищення службових посвідчень особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України», затвердженого наказом МЮУ 04.05.2018 №1406/5, то такі взагалі не конкретизовані, не зрозуміло, хто, коли і за яких обставин вчиняв відповідні дії (бездіяльність) із службовими посвідченнями працівників ДУ, в чому полягають відповідні порушення, на кого були покладені відповідні обов`язки в межах Сектору тощо.

Додатково встановлено, що 15.09.2023 заступник начальника УВП з режиму і охорони та оперативної роботи ДУ ОСОБА_4 подав рапорт в якому повідомив, що в ході проведення службового розслідування (Наказ №145) було виявлено значні прорахунки в діяльності сектору, які потребують додаткової перевірки та аналізу. Просив продовжити строк проведення службового розслідування не більше як на один місяць та продовжити строк відсторонення Посада ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків до завершення службового розслідування (далі Рапорт; а.с.92 т.1).

Як вказано вище, Наказом №157 продовжено строк відсторонення позивачки від Посади до 14.10.2023 включно.

Поряд з цим, відповідачем було надано на вимогу суду першої інстанції наказ від 15.09.2023 №158/ОД-23 «Про проведення службового розслідування» (далі Наказ №158), яким:

На виконання вимог вказівки Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (далі ЗМУ) від « 29.12.2023» №5к/вих./2.1./6334 та Департаменту з питань виконання кримінальних покарань (далі Департамент) від 11.09.2023 №2/1-1667/Мл, по фактах виявлених порушень …. Призначено службове розслідування за фактом викладеним у вказівці. Створено комісію з персональним складом

Відповідно до абзацу другого пункту 1 розділу V Порядку 356/5 продовжено проведення службового розслідування стосовно Посада ОСОБА_1 та осіб начальницького складу сектору по роботі з персоналом ДУ. Підстава Рапорт (а.с.2 т.4).

Позивачка доводила, що такого наказу на момент проведення службового розслідування не існувало (в частині пункту 2).

Ставлячи під сумнів Наказ №158, суд першої інстанції звернув увагу, він містить підстави, що стосуються обставин за 29.12.2023, хоча датою видання наказу є 15.08.2023.

Такі твердження цього суду є надумані, оскільки очевидно, що у Наказі №158 є описка в даті вказівок ЗМУ. На вимогу апеляційного суду ДУ надала відповідні вказівки ЗМУ і Департаменту, які стосуються викладеного в Наказі №158 питання і такі датовані 14.09.2023 та 11.09.2023 відповідно (а.с.220-223 т.4).

Поряд з цим, апеляційним судом витребувано копію Наказу №158 з внутрішніми візами уповноважених працівників структурних підрозділів (а.с.5-6 т.5) та допитано свідка ОСОБА_8 , який у вказаний період займав посаду заступника начальника УВП з інтендантського та комунально-побутового забезпечення начальника відділу інтендантського та господарського забезпечення ДУ (далі Посада-2).

Цей свідок показав, що 15.09.2023 він перебував на службі та візував Накази №№157, 158, однак в останньому наказі не було пункту 2, щодо продовження проведення службового розслідування. На представленому ДУ Наказі №158 не його підпис, а підпис його підлеглого ОСОБА_9 , який має повноваження підписувати відповідні документи лише у його відсутності на службі.

Дійсно на Наказі №157 між Посада-2 і ОСОБА_10 стоїть підпис ОСОБА_8 , а в Наказі №158 підпис іншої особи.

Свідок ОСОБА_9 ствердив, що на Наказі №158 його підпис, обставин його проставлення не пригадав, однак підтвердив, що мав повноваження підписувати відповідні документи лише у відсутності на службі свого безпосереднього керівника - ОСОБА_8 .

Крім того, в Наказі №158 не вказано строку продовження проведення службового розслідування.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу, що представлений Наказ №158 не може бути належним та допустимим доказом дотримання відповідачем процедури продовження службового розслідування, однак із невірних, суперечливих мотивів.

В підсумку, наведене дає апеляційному суду підстави стверджувати, шо надані відповідачем докази достовірно не підтверджують належного продовження строку проведення службового розслідування, що є істотним порушення процедури проведення такого розслідування щодо позивачки.

Вимогами частини першої статті 235 Кодекс законів про працю України (далі КЗпП) визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

В оскарженому судовому рішенні суд першої інстанції відзначив, що позовна вимога щодо визнання протиправними дії начальника державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)» Туркалевича І.З. із притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення з посади позивачки підлягає задоволенню, в тому числі, із вище зазначених цим судом підстав.

При цьому, в резолютивній частині рішення вказівки про задоволення такої позовної вимоги немає, а є вказівка про відмову в решті позовних вимог.

В розрізі викладеного, апеляційний суд хоче звернути увагу на правову позицію Верховного Суду України викладену в постанові від 4 листопада 2014 року справа №21-426а14 (розглядалося питання обрання належного способу захисту порушеного права позивачів у справах про звільнення з публічної служби) про те, що не можна погодитись із рішенням касаційного суду у справі, що розглядалася, в частині обрання судом способу захисту прав позивача шляхом зобов`язання відповідача вирішити питання подальшого проходження публічної служби на посадах державних службовців.

Задовольняючи позовні вимоги про поновлення на публічній службі, суд повинен визнати протиправним рішення суб`єкта владних повноважень повністю або частково, скасувати акт індивідуальної дії та обов`язково вказати дату, з якої особу поновлено на посаді.

Статтею 235 КЗпП передбачено, зокрема, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За таких обставин висновок касаційного суду у справі, що розглядається, не відповідає правильному застосуванню норм матеріального права в частині належного обрання способу захисту порушених прав позивача.

Виходячи з наведеного, визнавши протиправними та скасувавши Накази №№246, 287, 288 і поновивши позивачку на Посаді, суд першої інстанції належним чином та в повній мірі захистив її порушені трудові права, а тому, додатково визнати дії начальника ДУ ОСОБА_2 із притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення з посади позивачки протиправними немає необхідності, бо це є неналежний і неефективний спосіб захисту у спірних правовідносинах.

Відповідно до положень частини другої статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Врахувавши, що 18.10.2021 було останнім днем служби позивачки на Посаді, за який нараховане та виплачене грошове забезпечення, суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача на користь позивачки різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, за період з 19.10.2023 по дату ухвалення судом рішення 25.09.2024 в сумі 116208,60 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу 246388,76 грн (1009,79 грн (розмір середньоденного грошового забезпечення) х 244 (кількість днів вимушеного прогулу) - 130180,16 грн (грошове забезпечення отримане за вказаний період).

Розмір стягнутого судом першої інстанції грошового забезпечення не ставиться під сумнів відповідачем в апеляційній скарзі.

Щодо позовної вимоги про стягнення компенсації втрат щомісячного грошового забезпечення протягом часу відсторонення від посади, то рішення суду першої інстанції в цій частині фактично не оскаржується, тому апеляційний суд не переглядає рішення в цій частині.

Відповідно до частини четвертої статті 317 КАС зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись статтями 308, 310, 315-317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
С. М. Кузьмич

Повне судове рішення складено 5 травня 2025 року.