Справа № 320/43643/23
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 року справа №320/43643/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (; 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №11 від 20.09.2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести призначення пенсії ОСОБА_1 з дня його звернення - з 13 вересня 2023 року, зарахувавши до страхової о стажу період з 19.09.1983р. по 11.01.1993р.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він у вересні 2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, із заявою та відповідними документами на призначення пенсії за віком. Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві надіслало позивачу рішення про відмову у призначенні пенсії, яке було розглянуте за принципом екстериторіальності та повідомило, що пенсія за віком не призначена у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки не враховується період роботи з 19.09.1983р. по 11.01.1993 року, який неможливо перевірити у зв`язку з тим, що дата звільнення 11.01.1993 містить виправлення, яке не засвідчене належним чином.

Проте, як вважає позивач, виправлення через неналежне заповнення трудової книжки роботодавцем, не може мати наслідком позбавлення його права на пенсійне забезпечення.

При цьому позивач наголосив, що у разі наявності у пенсійного органу сумнівів щодо першої цифри дати звільнення, то він міг не зарахувати 10-20 днів, а не десять років.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року відкрите провадження у даній адміністративній справі. Справу визначено розглядати одноособово суддею Панченко Н.Д. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідачі правом на надання відзиву не скористалися, про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом направлення на електронну адресу копії ухвали про відкриття провадження у цій справі, підписану кваліфікованим електронним підписом головуючого судді, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 05.12.2023.

Відтак останнім днем на подання відзиву на позовну заяву було 20.12.2023.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з ч. 4 ст. 159 КАС України судом вбачається, що відповідачі визнають позов.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт від 27.11.1998 року серії НОМЕР_1 , виданий Шевченківським РУ ГУ МВД України в м. Києві, відповідно до Закону України «Про Загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон), з метою оформлення та призначення пенсії за віком, у вересні 2023 року звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві із відповідною заявою, надавши трудову книжку, заведену 25 липня 1980 року серії НОМЕР_2 (надалі - Трудова книжка) та інші документи.

В подальшому ГУ ПФУ в м. Києві повідомило позивача про те, що йому у призначенні пенсії відмовлено (рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.09.2023 року №11) (надалі - Рішення про відому), зважаючи на те, що за результатами розгляду документів до страхового стажу позивача не зарахований періоди роботи згідно з трудовою книжкою:

- 19.09.1983 р. по 11.01.1993 р. оскільки виправлення у даті звільнення з роботи та виявлено розбіжність у даті звільнення (11.03.1993) та у даті наказу про звільнення (08.01.1991), зарахувати до стажу роботи даний період згідно з актом опитування свідків від 13.09.2023 немає можливості, оскільки відсутній документ, що підтверджує ліквідацію підприємства «Орендно - акціонерне будівельне управління №4», з якого звільнено заявника або документів про неможливість їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями.

У рішенні про відмову вказано, що для зарахування вищевказаних періодів необхідно долучити уточнюючі довідки про періоди роботи видані на підставі первинних документів та при необхідності долучити довідку про перейменування (реорганізацію) підприємства. Відповідно до підтверджених документів позивач матиме право на призначення йому пенсії лише 02.01.2026 року.

Відповідно до відповіді Державного архіву м. Києва від 03 серпня 2023 року №068-068/ОП/Л-992-1930 та від 14.09.2023 року №068-068/Л-992/1-2277 документи з особового складу ОРЕНДНО-АКЦІОНЕРНОЇ ПРОЕКТНО-БУДІВЕЛЬНОЇ ФІРМИ «КИЇВІНВЕСТ» ОРЕНДНО-АКЦІОНЕРНОГО БУДІВЕЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ № 4, Будівельно-монтажного управління №32 Будтресту №8 «Київпромбуд» на довгострокове зберігання до архіву не передавалися, тому надати необхідні довідки за відповідний період не має можливості, інформація про місцезнаходження документів зазначених підприємств в архівному відділі відсутня. Одночасно повідомили, що для отримання інформації щодо державної реєстрації, реорганізації або ліквідації підприємств позивач може звернутися до Головного управління статистики у м. Києві.

Відповідно до відповіді Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, документи з кадрових питань (особового складу) підприємств «БУДІВЕЛЬНО-МОНТАЖНЕ УПРАВЛІННЯ № 52», «БУДТРЕСТ № 8» та комбінату «Київпромбуд» до архівного відділу Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації на зберігання не передавалися. Тому надати архівні довідки про підтвердження стажу роботи за 1983-1993 роки у вищезазначених підприємствах не має можливості. Одночасно повідомили, що для отримання інформації щодо державної реєстрації, реорганізації або ліквідації підприємств позивач може звернутися до Головного управління статистики у м. Києві.

Відповідно до відповіді з Головного управління статистики у м. Києві вищезазначені організації у базі даних Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) не значаться.

До суду позивачем були також надані свідчення працівників стосовно дати звільнення, які працювали в один період з позивачем.

Не погоджуючись із не зарахуванням до страхового стажу позивача відповідного періоду роботи та вважаючи протиправним позбавлення права на пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII (далі - Закон N 1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV (далі - Закон N 1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону N 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно- правового характеру за умови сплати страхових внесків.

До стажу роботи зараховується також:

а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;

д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;

ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема, у Законі України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Статтею 62 Закону N Закону України Про пенсійне забезпечення N 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок N 637).

Пунктом 1 Порядку N 637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Зі змісту наведених норм вбачається, що положення Порядку N 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.74 N 162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі Інструкція N 162).

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції N 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції N 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції N 162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з пунктом 2.11 Інструкції N 162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції N 162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 N 58 (далі - Інструкція N 58).

Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.

Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі N 687/975/17.

Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Судом досліджено трудову книжку позивача серії НОМЕР_2 , у якій наявні трудові записи, про те, що позивач 19.09.1983 прийнятий на роботу в якості столяра 3-го розряду Будівельно-монтажного управління №32 будтрест №3, наказ від 13.09.1983 №84-к.

В подальшому 20.05.1985 позивачу присвоєний 4 (четвертий) розряд бетонщика, наказ від 22.05.1985 року №33к.

Постановою ЦК КПРС, Радміна СРСР, і ВЦ СПС №1115 від 17.09.1986 р., і наказом Мінбуду УРСР №63 від 12.12.1986 р. приведені у відповідність розряди і роботи будівельників. На підставі чого присвоєна кваліфікація тесляра 3 (третього) розряду (наказ від 01.09.1987 р. №107-а-к).

04.01.1989 організацію перейменовано в СМУ-4 Ордена Леніна СМТ-1, наказ від 29.12.1988 №59.

01.07.1990 присвоєний 4 (четвертий) розряд тесляра, наказ від 29.06.1990 р. №48-к.

01.07.1990 Будівельно-монтажне управління №4 Будтреста №1 реорганізоване в орендно-акціонерне будівельне управління №4 орендно-акціонерної проектно-будівельної фірми «Київінвест», наказ від 01.07.1990 р. №192.

11.01.1993 звільнений за переведенням в МП «Прима», наказ від 08.01.1991 р. №1-к, перша цифра дати звільнення містить виправлення, а саме наведено першу одиницю.

11.01.1993 прийнятий теслярем 4 (четвертого) розряду на Мале підприємство «Прима», наказ від 11.01.1993 р. №2-к.

Також, в трудовій книжці позивача містяться записи, що 05.01.1995 позивач прийнятий електрозварювальником 5 розряду на Приватну фірму «ВСД» та 01.03.2001 звільнений за власним бажанням, наказ від 01.03.2001 №2-к.

До матеріалів справи долучені позивачем нотаріально засвідчені покази ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ), які працювали у спільний період у відповідному будівельно-монтажному управлінні, та засвідчили, що всі працівники орендно-акціонерного будівельного управління №4 орендно-акціонерної проектно-будівельної фірми «Київінвест» були звільнені 11.01.1993 року згідно з наказом від 08.01.1993 р. №1к.

На підтвердження своїх свідчень надали до суду копії трудових книжок зазначених осіб та які містять відомості про звільнення в один день з позивачем (11.01.1993) з однієї і тієї ж організації за одним і тим ж наказом (від 08.01.1993 №1к).

З аналізу всіх доказів в сукупності судом вбачається, що дата звільнення позивача має незасвідчене належним чином виправлення, а дата наказу про звільнення має описку.

Проте, аналіз всіх доказів в сукупності та із записів в трудовій книжці можливо встановити період, протягом якого позивач перебував у трудових відносинах; місце роботи та посаду; відомості про прийняття на роботу та звільнення.

Тому, на працівника не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі N 490/12392/16-а, від 21.02.2018 у справі 687/975/17 в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Позивач, який у даному випадку був працівником, не може нести відповідальність за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Адже, невиконання підприємством правил ведення трудових книжок не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці.

Крім цього, з метою уточнення наявних у трудовій книжці записів позивач звертався із запитами для отримання відповідних архівних довідок.

Відповідно до відповіді Державного архіву м. Києва від 03 серпня 2023 року №068-068/ОП/Л-992-1930 та від 14.09.2023 року №068-068/Л-992/1-2277 документи з особового складу ОРЕНДНО-АКЦІОНЕРНОЇ ПРОЕКТНО-БУДІВЕЛЬНОЇ ФІРМИ «КИЇВІНВЕСТ» ОРЕНДНО-АКЦІОНЕРНОГО БУДІВЕЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ № 4, Будівельно-монтажного управління №32 Будтресту №8 «Київпромбуд» на довгострокове зберігання до архіву не передавалися, тому надати необхідні довідки за відповідний період не має можливості, інформація про місцезнаходження документів зазначених підприємств в архівному відділі відсутня. Одночасно повідомили, що для отримання інформації щодо державної реєстрації, реорганізації або ліквідації підприємств Позивач може звернутися до Головного управління статистики у м. Києві.

Відповідно до відповіді Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, документи з кадрових питань (особового складу) підприємств «БУДІВЕЛЬНО-МОНТАЖНЕ УПРАВЛІННЯ № 52», «БУДТРЕСТ № 8» та комбінату «Київпромбуд» до архівного відділу Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації на зберігання не передавалися. Тому надати архівні довідки про підтвердження стажу роботи за 1983-1993 роки у вищезазначених підприємствах не має можливості. Одночасно повідомили, що для отримання інформації щодо державної реєстрації, реорганізації або ліквідації підприємств Позивач може звернутися до Головного управління статистики у м. Києві.

Відповідно до відповіді з Головного управління статистики у м. Києві вищезазначені організації у базі даних Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) не значаться.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічні висновки наведені також в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі N 754/14898/15-а; від 24 травня 2018 у справі N 490/12392/16-а.

За таких обставин, доводи відповідача щодо не підтвердження страхового стажу, у зв`язку з тим, що в трудовій книжці позивача міститься виправлення, яке не засвідчене належним чином або тим, що в записі №10 неправильна дата наказу про звільнення - спростовано матеріалами справи, а отже неврахування відповідачем до страхового стажу вищезазначеного періоду роботи позивача, підтвердженого трудовою книжкою серії НОМЕР_2 , є необґрунтованими та протиправними.

Суд звертає увагу на те, що відповідачі фактично переклали відповідальність за належне оформлення документів підприємства на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження страхового стажу позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

При цьому, пенсійні органи наділені правом та повноваженням здійснювати запити та уточнювати і перевіряти подані громадянами документи.

Які дії вчиняв пенсійний орган для з`ясування виниклих у нього сумнівів щодо їх спростування чи підтвердження відповідачі не зазначили.

Решта доводів та заперечень відповідачів висновків суду по суті цієї частини заявлених позовних вимог не спростовують.

Необхідно зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Як вже було зазначено судом, Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 по справі №754/14898/15-а зазначав, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці чи не зазначення підстави звільнення у трудовій книжці може бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів чи не зазначення підстави звільнення (у даному випадку прийняття) у трудовій книжці.

Окрім цього відповідачем не вказано жодних інших підстав, за яких оформлення записів у трудовій книжці робить їх недійсними або сумнівними.

Підсумовуючи викладене, з урахуванням положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд уважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії та не зарахуванні до стажу позивача періоду його роботи з 19.09.1983 року по 11.01.1993 року та зобов`язати зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 19.09.1983 року по 11.01.1993року.

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку N 22-1, у редакції на час подання заяви про призначення пенсії, визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Таким чином, з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 N 25-1 "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

У зв`язку із чинністю вказаної норми Порядку N 22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області розглянуто заяву позивача та прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком.

В свою чергу, відповідно до пункту 4.10 зазначеного Порядку, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Отже, в даному випадку, повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані Головному управлінню Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яким прийнято рішення від 20.09.2023 року №11 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком, проте обов`язок виплати пенсії у разі її призначення, залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає таке.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Слід зазначити, що дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади, як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

Тобто, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону.

Адміністративний суд під час розгляду справи та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, у разі скасування нормативно-правового акту або індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (ч.3 ст.245 КАС України).

Аналіз зазначених норм у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

У спірному випадку, реалізуючи свої владні повноваження, пенсійний орган, прийшов до висновку, що правильним рішенням є рішення про відмову в призначенні позивачеві пенсії.

Тобто, відповідачем було реалізовано свої дискреційні повноваження шляхом прийняття оскаржуваного рішення.

Розглядаючи питання зобов`язання призначення пенсії, суд повинен перевірити усі умови, за яких відповідач зобов`язаний таку пенсію призначити.

Як встановлено судом, відповідачем не досліджувалось питання щодо наявності у позивача права на вихід на пенсію та інших складових..

Відтак, у цій справі з метою захисту порушеного права позивача ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо призначення пенсії позивачу за віком з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 13.09.2023 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, наведених у даному рішенні.

За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено за реквізитами Київського окружного адміністративного суду судовий збір в сумі 1074,00 грн згідно з квитанцією від 25.10.2023 року № , який в силу положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.09.2023 №11.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (; Україна, 29000, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, місто Хмельницький, вул. Чекірди Гната, будинок 10) зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ; АДРЕСА_1 ), що дає право на отримання пенсії за віком період роботи з 19.09.1983 по 11.01.1993 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 13.09.2023, з урахуванням висновків суду, зроблених під час розгляду даної справи.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ; АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (; Україна, 29000, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, місто Хмельницький, вул.Чекірди Гната, будинок 10).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 05.05.2025.

Суддя Панченко Н.Д.