Справа № 440/10568/24
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2025-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

02 травня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/10568/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі №440/10568/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

11 квітня 2025 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій ОСОБА_1 просить зобов`язати військову частину НОМЕР_2 подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі №440/10568/24.

В обґрунтування заяви позивачем зазначено, що станом на день подання цієї заяви рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року, яке набрало законної сили, не виконано в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_1 з військової служби. Так, виконавчий лист, виданий Полтавським окружним адміністративним судом 03 березня 2025 року, про зобов`язання військової частини НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_1 з військової служби був звернений ОСОБА_1 до примусового виконання до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Недумової А.О. від 13 березня 2025 року відкрито виконавче провадження ВП №77493783 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа. Однак станом на 11 квітня 2025 року рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_1 з військової служби залишається невиконаним.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року призначено заяву позивача ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі №440/10568/24 до розгляду в порядку письмового провадження.

18 квітня 2025 року до суду через систему "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення військової частини НОМЕР_2 , в яких відповідачем зазначено, що при виконанні військовою частиною НОМЕР_2 рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі №440/10568/24, що залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року, встановлено, що чинним законодавством України не передбачено механізму звільнення військовослужбовця на виконання судового рішення. Вказує, що військова частина НОМЕР_2 зверталася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, але ухвалою суду від 17 березня 2025 року було відмовлено у задоволенні заяви відповідача військової частини НОМЕР_2 про ухвалення додаткового рішення у справі №440/10568/24. Відповідач висловлює свою незгоду з рішенням суду, що набрало законної сили, посилаючись на висновки постанови Верховного Суду від 05.02.2025 в іншій адміністративній справі №160/2592/23, та зазначаючи, що обраний судом спосіб захисту порушеного права позивача не відповідає суті порушеного права. Вказує що звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі №440/10568/24 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у справі №440/10568/24. Також зазначає, що сержант ОСОБА_1 , в умовах воєнного стану 20.10.2024 самовільно залишив місце служби, що перешкоджає завершенню процедури звільнення ОСОБА_1 з військової служби. Вказує, що відповідач звернувся до військової частини НОМЕР_3 , як до вищого командування, з проханням роз`яснити порядок виконання рішення суду, однак на цей час відповідь від військової частини НОМЕР_3 не надходила.

21 квітня 2025 року до суду надійшли заперечення позивача на додаткові пояснення військової частини НОМЕР_2 , у яких зазначено, що позивач вважає необґрунтованим посилання військової частини на висновок Верховного Суду у постанові від 05 лютого 2025 року у справі №160/2592/23, оскільки зазначений висновок не є релевантним для справи № 440/10568/24, зважаючи на те, що у справі № 160/2592/23, на відміну від спору у справі № 440/10568/24, предметом позову не була вимога про визнання протиправним та скасування наказу відповідного ТЦК та СП про призов позивача на військову службу під час мобілізації. Крім того, як вбачається з доданого до додаткових пояснень витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 №5071 від 04.12.2024 «Про результати службового розслідування», встановлено, що зброя та боєприпаси ОСОБА_1 в наявності та знаходяться на зберіганні в підрозділі 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 , матеріальних збитків не встановлено. Тому позивач вважає, що військова частина НОМЕР_2 умисно не виконує рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року в частині зобов`язання звільнити ОСОБА_1 з військової служби.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи заяву позивача ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі №440/10568/24, суд дійшов таких висновків.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

У пункті 40 рішення Європейського Суду з прав людини по справі Горнсбі проти Греції суд наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності,- за її межами.

Відповідно до положень статті 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.

За приписами частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частиною 4 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви.

Отже, статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено процесуальний механізм реалізації конституційного принципу обов`язковості судового рішення у формі встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом подання відповідачем-суб`єктом владних повноважень звіту про виконання судового рішення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі №440/10568/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25 серпня 2024 року №294 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу до Збройних Сил України під час мобілізації" в частині призову по мобілізації 25 серпня 2024 року, як призначеного у команду № НОМЕР_1 і відправлення у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , сержанта ОСОБА_1 , 1974 року народження. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_1 з військової служби.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у справі №440/10568/24 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 - залишено без задоволення. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 по справі № 440/10568/24 - залишено без змін.

Отже, в силу приписів статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі №440/10568/24 набрало законної сили 26 лютого 2025 року.

03 березня 2025 року Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №440/10568/24 про зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_1 з військової служби, що був звернутий позивачем до примусового виконання.

Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Недумовою Анною Олегівною від 13 березня 2025 року ВП№77493783 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №440/10568/24, виданого Полтавським окружним адміністративним судом 03 березня 2025 року, про зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_1 з військової служби.

Проте, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі №440/10568/24, що набрало законної сили 26 лютого 2025 року, станом на цей час не виконано.

Військова частина НОМЕР_2 дійсно звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі №440/10568/24 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у справі №440/10568/24.

Водночас, саме по собі звернення сторони з касаційною скаргою на судове рішення, що набрало законної сили, до суду касаційної інстанції не зупиняє виконання такого судового рішення.

Частиною 2 статті 357 КАС України встановлено, що у випадку відкриття касаційного провадження за такою скаргою суд касаційної інстанції може зупинити дію раніше прийнятої ним постанови та рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій, що оскаржуються.

За приписами частини 3 статті 382 КАС України, якщо судове рішення набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної або касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.

Адміністративна справа №440/10568/24 надійшла з Другого апеляційного адміністративного суду судом до Полтавського окружного адміністративного суду 30 квітня 2025 року, тобто на цей час судова справа №440/10568/24 перебуває в Полтавському окружному адміністративному суді.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року у справі №440/10568/24 (адміністративне провадження №К/990/13314/25) касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у справі №440/10568/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали - протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення касаційної скарги без руху. Роз`яснено, що невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк є підставою для повернення касаційної скарги .

Отже, провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_2 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у справі №440/10568/24 Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду станом на 02 травня 2025 року не відкрито та суд касаційної інстанції не зупинив дію рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі №440/10568/24 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у справі №440/10568/24.

Зважаючи на викладене вище, суд відхиляє доводи Військової частини НОМЕР_2 про неможливість виконання судового рішення у зв`язку з поданням відповідачем касаційної скарги на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у справі №440/10568/24 до суду касаційної інстанції, а також через постановлення судом першої інстанції ухвали від 17 березня 2025 року про відмову у задоволенні заяви відповідача військової частини НОМЕР_2 про ухвалення додаткового рішення у справі №440/10568/24.

Інші доводи відповідача про причини невиконання рішення суду та посилання відповідача на висновки постанови Верховного Суду від 05.02.2025 в іншій справі №160/2592/23 фактично зводяться до незгоди Військової частини НОМЕР_2 з рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі №440/10568/24, що залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у справі №440/10568/24, тобто до незгоди сторони (відповідача) з рішенням суду у справі №440/10568/24, що набрало законної сили 26 лютого 2025 року, яке є обов`язковим для відповідача Військової частини НОМЕР_2 .

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. Обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Суд зазначає, що за приписами підпункту 11 пункту 3 розділу Х Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 15 вересня 2022 року № 280 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 14 жовтня 2024 року № 687), накази по особовому складу щодо військовослужбовців (крім осіб, які проходять базову військову службу) видаються з таких питань: звільнення, призупинення, поновлення та продовження військовослужбовцю військової служби.

Суд критично оцінює доводи відповідача про неможливість виконати рішення суду, що набрало законної сили 26 лютого 2025 року, про зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_1 з військової служби через фізичну відсутність позивача у Військовій частині НОМЕР_2 , оскільки така обставина не є перешкодою для видачі відповідачем наказу про звільнення з військової служби на виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Наведені вище обставини свідчать про те, що у суду є об`єктивні підстави вважати, що за відсутності заходу судового контролю рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі №440/10568/24, що набрало законної сили 26 лютого 2025 року, залишиться невиконаним.

Відповідно до положень частин 2, 3 статті 382-1 КАС України за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 подати звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі №440/10568/24.

При цьому, враховуючи особливості покладених обов`язків згідно з рішенням суду, суд вважає достатнім строк для підготовки звіту два місяці з дати отримання копії цієї ухвали.

Отже, заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі №440/10568/24 підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись статтями 229, 248, 256, 294, 382, 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі №440/10568/24 - задовольнити.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 подати протягом двох місяців з дати отримання копії цієї ухвали звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі №440/10568/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає. Заперечення на таку ухвалу включаються до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.С. Сич