Справа № 420/26028/24
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/26028/24

Перша інстанція: суддя Завальнюк І.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Єщенка О. В.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області (далі ГУ ПФУ у Житомирській області) та Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі ГУ ПФУ в Херсонській області), в якому заявив такі вимоги:

- визнати протиправною бездіяльність щодо відмови в зарахуванні трудового стажу;

- зобов`язати зарахувати трудовий стаж згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.10.1980, за періоди роботи з 10.10.1989 по 25.10.1991, з 25.05.1986 по 30.07.1987 та призначити пенсію по досягненню 65 років.

В обґрунтування заявлених вимог позивач пояснює, що 18.03.2024 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України за призначенням пенсії за віком. За результатами розгляду його звернення отримав рішення про відмову в призначенні пенсії. Підставою для відмови слугувала відсутність достатнього страхового стажу, оскільки пенсійний орган не врахував стаж згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.10.1980, за період роботи з 10.10.1989 по 25.10.1991 та період з 25.05.1986 по 30.07.1987, через недоліки в її заповненні.

Наявність сумнівів щодо некоректних записів у трудовій книжці зі сторони суб`єкта владних повноважень може бути лише підставою для перевірки та не може нівелювати відомості та позбавляти права на належне пенсійне забезпечення.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував рішення ГУ ПФУ в Житомирській області №19 від 25.03.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язав ГУ ПФУ в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 18.03.2024, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, а саме: в частині врахування до страхового стажу періоду роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.10.1980, за період роботи з 10.10.1989 по 25.10.1991 та період з 25.05.1986 по 30.07.1987.

В іншій частині позовних вимог суд відмовив.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що виключно у випадку не підтвердження записами трудової книжки пільгового стажу особи виникає необхідність подання додаткових документів, та/або, у випадку необхідності пошуку свідків чи звернення до даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд першої інстанції указав, що пенсійний орган, відмовляючи в зарахуванні певних періодів трудової діяльності до страхового стажу, виходив з недоліків оформлення трудової книжки ОСОБА_1 .

Однак, керуючись правовими висновками Верховного Суду, суд першої інстанції вважав, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Тому, суд визнав протиправним та скасував рішення ГУ ПФУ в Житомирській області від 25.03.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком.

Щодо зобов`язальної частини позову суд першої інстанції указав таке.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з призначення пенсій громадянам, а належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду в даній справі.

При цьому, зобов`язальна частина рішення суду першої інстанції стосується саме ГУ ПФУ в Херсонській області, оскільки суд вважав, що повторний розгляд заяви про призначення пенсії має здійснити пенсійний орган в якому позивач перебуває на обліку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, ГУ ПФУ в Херсонській області просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник указує, що дії пенсійного органу щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів трудової діяльності відповідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.10.1980 є правомірними, оскільки на титульній сторінці наявне виправлення по батькові ( ОСОБА_2 ), не завірене належним чином, завірено печаткою організації, на якій заявник не працював.

Указане свідчить про порушення вимог п. п. 2.10 - 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162. Далі скаржник указує, що період трудової діяльності з 25.05.1986 по 30.07.1987 не зарахований, оскільки неможливо ідентифікувати печатку підприємства на якому працював позивач.

Щодо періоду з 10.10.1989 по 25.10.1991 апелянт указує, що такий період трудової діяльності не зарахований, у зв`язку з тим, що запис на звільнення позивача не завірено печаткою.

Скаржник указує, що суд першої інстанції посилався на те, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а, отже, й не може впливати на її особисті права.

При цьому, на думку скаржника, суд першої інстанції залишив поза увагою та не надав правової оцінки тому факту, що ОСОБА_1 у період з 10.10.1989 по 25.10.1991 перебував на посаді директора підприємства ПТО «Астра». Тобто, фактично відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, зокрема і власної, покладалась на нього, як на керівника підприємства.

Останнє на чому зупинив увагу скаржник це те, що рішення про відмову в призначенні пенсії, за принципом екстериторіальності розгляду заяв, приймалося саме ГУ ПФУ в Житомирській області, а тому відсутні підстави для покладення зобов`язань щодо повторного розгляду заяви позивача на ГУ ПФУ в Херсонській області.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляцію.

Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

18.03.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення пенсійного віку, звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначений структурний підрозділ органу Пенсійного фонду, який повинен розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії ГУ ПФУ в Житомирській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області № 19 від 25.03.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років. Вік заявника 64 роки 11 місяців 17 днів.

Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 26 років.

Страховий стаж особи становить 04 роки 03 місяці.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 01.10.1980, оскільки на титульній сторінці наявне виправлення ПІБ не завірене належним чином, завірено печаткою організації, на якій заявник не працював. Довідка про реорганізацію відсутня.

Також указано, що до страхового стажу неможливо зарахувати період роботи з 10.10.1989 по 25.10.1991 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 01.10.1980, оскільки запис на звільнення не завірено печаткою.

До страхового стажу не можливо зарахувати період роботи з 25.05.1986 по 30.07.1987 відповідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.10.1980, оскільки печатку неможливо ідентифікувати.

Для зарахування до страхового стажу вищезазначених періодів роботи та періодів отримання допомоги по безробіттю необхідно надати уточнюючі довідки, виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, що передбачено Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

В межах даної апеляційної скарги, спірним є питання правомірності відмови територіального органу Пенсійного фонду в задоволенні заяви позивача щодо призначення пенсії, у зв`язку з виявленими недоліками в оформленні трудової книжки НОМЕР_1 від 01.10.1980, а саме: в частині неврахування до страхового стажу періодів роботи з 10.10.1989 по 25.10.1991 та з 25.05.1986 по 30.07.1987.

Відповідаючи на наведені вище доводи скаржника, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Статтею 24 Закону №1058-IV закріплено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До дати набрання чинності Законом №1058-IV, а саме до 01.01.2004 стаж вимірювався часом роботи трудовий стаж.

Так, відповідно до норм Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР», який набрав чинності 15.05.1990, норм Закону України «Про пенсійне забезпечення», що набрав чинності 01.01.1992 та в редакції Закону від 11.02.1998, що діяла станом на 18.08.1999 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМУ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У відповідності до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У відповідності до пункту 2.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. №58 (далі - Інструкція №58) заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Пунктом 2.3 Інструкції №58 передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення, згідно п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно з пунктом 4.1. Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

У зв`язку із викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а, отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не несе відповідальність за порушення вимоги ведення трудових книжок третіми особами, оскільки обов`язок з належного оформлення трудової книжки законом покладено на страхувальника.

Вищевказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.02.2018 у справі №677/277/17 та у справі №813/782/17 від 13.06.2018.

Відповідно частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У доводах апеляційної скарги скаржник указує, що у спірному періоді з 10.10.1989 по 25.10.1991 ОСОБА_1 був директором підприємства, а тому був відповідальний за ведення трудових книжок, в тому числі і власної трудової книжки.

Відповідаючи на даний довід скарги, колегія суддів указує таке.

Як свідчить запис у трудовій книжці позивача, 10.10.1989 він був прийнятий на посаду директора в ПТО «Астра», а 25.10.1991 звільнений за власним бажанням. Однак, дійсно, на вказаному записі про звільнення відсутня печатка підприємства.

На думку колегії суддів, це не може мати негативні наслідки для позивача та впливати на його права та інтереси, а також не може бути підставою вважати такі відомості про трудовий стаж неправдивими.

Згідно з частиною третьої статті 44 Закону №1058, органи Пенсійного фонду України мають право вимагати відповідні документи від підприємств, установ, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Необхідність проведення перевірок обґрунтованості документів для призначення/перерахунку пенсій визначається підрозділами обслуговування громадян та пенсійного забезпечення головного управління Пенсійного фонду України. Перевірка щодо достовірності поданих документів здійснюється працівниками управління контрольно-перевірочної роботи головного управління Пенсійного фонду України.

Отже, колегія суддів вважає, що у разі виникнення сумнівів у достовірності інформації, викладеної, зокрема, у трудовій книжці, пенсійний орган може ініціювати проведення відповідної перевірки у процесі якої мають право вимагати відповідні документи від підприємств, установ, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню.

Відповідаючи на довід апеляційної скарги щодо помилковості покладення судом першої інстанції обов`язку повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до змін, внесених Постановою правління Пенсійного фонду України №25-1 від 16 грудня 2020 року, абзац 13 пункту 4.2 Розділу IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку №22-1 викладено у такій редакції «після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу».

У той же час, відповідно до вказаних змін, абзац 2 пункту 4.3 Розділу IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку №22-1 викладено у такій редакції «рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи».

Згідно із абзацом 3 пункту 4.3 Розділу IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Колегія суддів зауважує, що, з огляду на вказані вище приписи законодавства, є необґрунтованими доводи скаржника, що даний нормативно-правовий акт покладає обов`язок виконати рішення суду про повторний розгляд заяви про призначення пенсії лише на орган, який приймав рішення про відмову в її призначенні.

За таких обставин, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Такі доводи правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є всі підстави, відповідно до статті 316 КАС України, для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, не здійснюється.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями: 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя О. В. Єщенко

Повне судове рішення складено 05.05.2025.