Справа № 175/8657/24
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 травня 2025 року м. Дніпросправа № 175/8657/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Юрко І.В., Білак С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.09.2024 року в адміністративній справі №175/8657/24 (головуючий суддя першої інстанції - Ребров С.О.) за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови від 04 квітня 2024 року серії АА №00018488,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті від 04.04.2024 року серії АА №00018488.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства та не відповідає фактичним обставинам. Вказує, що позивач жодних порушень не допускав, під час розгляду справи не було з`ясовано і доведено обставини, які б свідчили про наявність вини позивача у скоєнні правопорушення.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Державною служби України з безпеки на транспорті по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті серії АА№00018488 від 04 квітня 2024 року, якою ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 132-1 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34 000 гривень.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у розмірі 605,60 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт наголошує, що у рішенні суду першої інстанції міститься припущення щодо некоректної роботи автоматичного зважувального комплексу WIM 20, WAGA-WIM35, зав. №7, що могло спричинити одночасну фіксацію ваги двох транспортних засобів, які рухались суміжними смугами через автоматичний пункт фіксації.

Вважає, що датчики WIM комплексу, які розміщенні на різних смугах не могли врахувати вагу іншого автомобіля, який рухався по суміжній смузі однакового напрямку. Задвоєння вагових показників можливе у разі одночасного проїзду двох автомобілів по одній смузі, однак в такому випадку буде зафіксовано не лише збільшену вагу автомобіля, а й збільшену кількість осей. Аналіз метаданих до постанови серії АА №00018488 підтверджує, що дані, які зафіксовані в постанові про адміністративне правопорушення, картці габаритно-вагового контролю та фотографіях відповідають один одному - зафіксовано наявність 4 осей, що підтверджує коректну роботу автоматичного зважувального комплексу WIM 20, WAGA-WIM35, зав. №7.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксованого в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 04.04.2024 року серії АА №00018488 встановлено, що 01.04.2024 року о 11 год. 52 хв., за адресою М-30, км 949+608, Дніпропетровська обл., на автоматичному зважувальному комплексі WIM-20, зафіксовано транспортний засіб DAF XF 460 FAR, д.н.з. НОМЕР_2 , з перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР: перевищення навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 23,809% (2,738 тонн), при дозволеному максимальному навантаженні на вісь 11,5 тонн.

04 квітня 2024 року старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, Теслюк Є.В. винесено на директора підприємства - власника транспортного засобу DAF XF 460 FAR, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, від 04.04.2024 року серії АА №00018488 за ч.2 ст.132-1 КУпАП на суму штрафу 34 000,00 (тридцять чотири тисячі) грн.

Не погодившись з постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу серії АА №00018488 від 04.04.2024 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень, не доведено та не надано жодних належних і допустимих доказів, які підтверджують порушення позивачем встановлених законодавством норм з проведення перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень врегульовано Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ у редакції на час спірних відносин).

Відповідно до ст. 5 Закону №2344-ІІІ основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

За змістом частини дванадцятої ст. 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

В силу частини сьомої ст. 6 Закону № 2344-III Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.

Відповідності до абзацу четвертого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Укртрансбезпеку, шляхом реорганізації (злиття) Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті та Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 (далі - Положення № 103), Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

У силу вимог підпунктів 15, 27 пункту 5 Положення № 103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює: габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

З наведеного вбачається, що відповідач виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

Отже, приписами чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати від 12 лютого 2020 року у справі № 917/210/19.

Відповідно до абзацу чотирнадцятого ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 33 Закону № 2344-III визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 2 ст. 29 Закону № 2344-III з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-8 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції, оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності позивача винесена з порушеннями, оскільки автоматичний ваговий комплекс Укртрансбезпеки внаслідок технічного збою при фіксації одночасно двох транспортних засобів помилково не зафіксував при зважуванні одну з п`яти осей вантажівки, внаслідок чого помилково констатовано факт наявності на причепі одиничної осі з ваговою нормою 11,5 тонн, в той час як вказана вісь є здвоєною з ваговою нормою 19 тонн; враховуючи, що фактична вага здвоєної осі становила 14,238 тонн то при ваговій нормі 19,000 тонни, відсутні жодні перевищення вагової норми.

Причиною технічного збою в роботі зважувального обладнання та надання недостовірних результатів зважування стало внаслідок одночасного проїзду через площину платформи вагового обладнання транспорту позивача разом з іншим автомобілем (мікроавтобусом).

Додатковим підтвердженням технічних збоїв вагового комплексу WIM-20 є те, що транспортний засіб здійснював рух по одному маршруту через чотири окремі автоматичні вагові комплекси Укртрансбезпеки WIM 20, WIM 78, WIM 45, WIM-40, однак перевищення вагових норм зафіксовано лише на комплексі WIM 20, а на інших перевищення не встановлено, що свідчить про технічний збій в роботі вагового комплексу WIM 40.

Разом з тим, законодавством передбачено можливість проведення розгляду справи за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. При наявності ймовірних спірних моментів, Укртрансбезпека повинна була провести розгляд справи за участі ОСОБА_1 , щоб надати йому, як директору підприємства та особи, яка несе відповідальність можливість надати додаткові пояснення, докази тощо, натомість відповідач обмежився формальним винесенням постанови, чим порушив право позивача на захист. А також Укртрансбезпека не застосувала передбачений пунктом 6 Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 року №512, обов`язок уточнити у ОСОБА_1 , як у власника транспортного засобу вантажівки необхідну інформацію щодо визначення типу транспортного засобу (наявність кількості осей).

Так, згідно з оскаржуваної постанови встановлено, що автоматичний ваговий комплекс Укртрансбезпеки у зв`язку одночасним проїздом на даній ділянці іншого автомобіля помилково не зафіксував при зважуванні одну з п`яти осей вантажівки, внаслідок чого визначено невірно тип осей та відповідно застосовано невірні показники вагової норми на осі. А саме в результатах зважування вказано, що у автомобілі є всього 4 осі, в той час як фактично є 5 осей.

Відповідно до наявних у матеріалах справи фотографій взятих з офіційного сайту Укртрансбезпеки за посиланням https://wim.dsbt.gov.ua/r/AA00018488/ встановлено фактичну причину технічного збою в роботі зважувального обладнання. Згідно проведеної фотофіксації встановлено, що транспортний засіб позивача проїхав через чотири окремих вагових комплекси Укртрансбезпеки WIM 20, WIM 78, WIM 45, WIM-40. Із чотирьох вказаних автоматичних комплексів Укртрансбезпеки перевищення вагових норм відобразилось лише на одному автоматичному ваговому комплексі WIM 20. На інших автоматичних комплексах Укртрансбезпеки не зафіксовано жодного факту перевищення.

По маршруту вказаний автотранспорт пройшов зважування на шести автоматичних вагових комплексах, а саме: 1-й ваговий комплекс Укртрансбезпеки WIM 20 (М-30, км 949+608, Дніпропетровська обл.) - ПЕРЕВИЩЕННЯ ВАГОВИХ НОРМ; 2-й ваговий комплекс Укртрансбезпеки WIM 78 (Н-11, км 76+702, Дніпропетровська обл.) - ВАГА В НОРМІ; 3-й ваговий комплекс Укртрансбезпеки WIM 45 (H-11 км 144+505 Миколаївська обл.) - ВАГА В НОРМІ; 4-й ваговий комплекс Укртрансбезпеки WIM 40 (М-14 км 56+577, Миколаївська обл.) - ВАГА В НОРМІ.

Вказана інформація підтверджує факт технічного збою в рботі вагового комплексу Укртрансбезпеки WIM 20 (М-30, км 949+608, Дніпропетровська обл.). Якщо б транспортний засіб був перевантажений і в нього було 4 осі (а не 5), то всі чотири автоматичні комплекси Укртрансбезпеки зафіксували б перевищення вагових норм. Однак таке перевищення зафіксовано лише на автоматичному ваговому комплексу Укртрансбезпеки WIM 20. На всіх інших жодних фактів перевищення не зафіксовано.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Апеляційний суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, тому судом першої інстанції обґрунтовано визначено, що сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 605,60 грн. підлягав стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з частиною третьою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2024 року в адміністративній справі №175/8657/24 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2024 року в адміністративній справі №175/8657/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, відповідно до частини третьої статті 272 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак