Справа № 520/24111/24
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2025-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2025 р. Справа № 520/24111/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління ДПС у Харківській області на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 13.03.25 по справі № 520/24111/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Харківській області (ідентифікаційний код 43983495) № 0-2032 від 09 лютого 2023 року винесене щодо ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Представником відповідача до Харківського окружного адміністративного суду подано заяву, в якій він просив суд закрити провадження у справі № 520/24111/24 за позовом ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 09.02.2023 № 0-2032 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021 рік на суму 5988,00грн.

Ухвалою суду від 03.03.2025 заяву представника відповідача про закриття провадження задоволено. Закрито провадження у справі №520/24111/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61057, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з тим, що порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень.

05.03.2025 до суду від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених судових витрат, в якому він просить суд стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з Головного управління ДПС у Харківській області (ідентифікаційний код 43983495) понесені судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 140,00 гривень (п`ятнадцять тисяч сто сорок гривень 00 копійок) та судового збору в розмірі 969,00 гривень (дев`ятсот шістдесят дев`ять гривень 00 копійок).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі №520/24111/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області ().

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області ().

У задоволенні іншої частини заяви - відмовлено.

Відповідач, на погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції в частині стягнення з контролюючого органу суми судового збору та витрат на професійну правничу допомогу адвоката, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 у справі № 520/24111/24 в частині стягнення судових витрат у розмірі 968,96 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про невідповідність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, що в силу статті 317 КАС України є підставою для її скасування.

З посиланням на положення статті 139 КАС України переконував, що судові витрати підлягають відшкодуванню або оплаті суб`єктом владних повноважень лише у зв`язку із задоволенням позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, що не мало місця в межах даної справи.

Так, зазначену справу було закрито з підстав неможливості її подальшого продовження з огляду на відсутність предмету позову, тобто, спір по суті не вирішувався, а відтак не виникли умови для стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС, що узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 31.10.2024 по справі № 520/5353/24.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Позивач, також не погодився з ухвалою суду першої інстанції в частині відмови стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 140, 00 гривень, та подав свою апеляційну скаргу, в якій просить прийняти нове судове рішення у вказаній частині, яким заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 140,00 гривень на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Головного управління ДПС у Харківській області () задовольнити повністю, решту задоволених позовних вимог залишити без змін.

Відповідач скористався своїм правом та надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, приймаючи ухвалу про часткове задоволення заяви представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі №520/24111/24, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних за умовами відповідного договору, з огляду на те, що, дана справа належить до категорії справ незначної складності, судове засідання не проводилось, провадження у справі закрито на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з тим, що порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень, суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача суми у розмірі 1000,00 грн.

Також, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні даного позову у розмірі 968,96 грн. згідно квитанції №7541-4259-6463-8507 від 06.09.2024.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що докази на підтвердження понесення судових витрат представником позивача подано до суду першої інстанції 05.03.2025, що відповідає вимогам вищенаведеної норми процесуального права.

Відповідно до частин 3, 4 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

За змістом частин 3, 4 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Положеннями статті 19 цього Закону передбачено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат в суді першої інстанції позивачем до матеріалів справи додано: копія ордеру серії АХ №1205514 від 26.08.2024 на надання правничої допомоги ОСОБА_1 на підставі договору про надання правничої допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги №29/01/24 від 29.01.2024 зокрема у Харківському окружному адміністративному суді, виданого адвокатом Кувакіною Надією Віталіївною, яка здійснює адвокатську діяльність індивідуально, копія договору про надання правничої (правової) допомоги №29/01/24 від 29.01.2024 разом з додатком, копія додаткової угоди №1 від 19.08.2024 до договору №29/01/24 про надання правничої (правової) допомоги від 29.01.2024, копія акту від 05.03.2025 прийому-передачі наданих послуг до Договору №29/01/24 про надання правничої допомоги від 29 січня 2024 року.

Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору вартість послуг визначається відповідно до затраченого часу. Час, затрачений на надання послуг, визначається відповідно до Додатку до Договору, що є невід`ємною частішою Договору, вартість однієї години затраченого часу на надання послуги дорівнює розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що визначається відповідно до закону на 01 січня року в якому надавалися послуги. Загальна сума наданих послуги визначається Сторонами в акті наданих послуг.

Відповідно до п. 4.2. Договору за результатами надання юридичної допомоги складається акт наданих послуг, що підписується Сторонами. В акті вказується перелік наданої Адвокатом правничої допомоги та її вартість.

Також, згідно з п. 1-2 додаткової угоди №1 від 19.08.2024 до договору №29/01/24 про надання правничої (правової) допомоги від 29.01.2024 адвокат зобов`язується надати наступні послуги: написання позовної заяви до Головного управління ДПС у Харківській області щодо оскарження податкового повідомлення - рішення від 09.02.2023 №0-2032 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік, надання консультацій, складання заяв, пояснень, заперечень, аналіз судової практики, тощо.

Оплата наданих послуг здійснюється Клієнтом після підписання акту приймання - передачі наданих послуг.

Відповідно до акту від 05.03.2025 прийому-передачі наданих послуг до Договору №29/01/24 про надання правничої допомоги від 29 січня 2024 року загальна вартість наданих послуг становить 15140,00 грн.

Таким чином, з наведеного слідує, що звертаючись до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення, представник позивача надав до суду всі необхідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена позивачем.

Заперечуючи проти стягнення витрат на правову допомогу адвоката відповідач наполягав, що оскільки провадження у справі закрито, розгляд по суті не здійснювався, відсутні підстави для відшкодування таких витрат.

Слід зауважити, що загальні норми КАС України спрямовані на відшкодування судових витрат стороні, які виграла справу, тобто права якої були невизнані, оспорені або порушені іншою стороною та поновлені лише в результаті розгляду справи судом.

КАС України містить норми щодо розподілу судових витрат у разі ухвалення судового рішення (частина 1 статті 139 КАС України) та у випадках, коли вимоги позивача судом по суті не розглядались, але провадження у справі закінчується у зв`язку із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду (частина 10 статті 139 КАС України).

Однією із таких підстав для закриття провадження у справі є оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

При цьому, подання позовної заяви і відкриття провадження у справі, яке передувало прийняттю ухвали про закриття провадження, вимагає від учасників справи вчинення дій на захист своїх інтересів та спонукає до вчинення певних дій.

Тому, на переконання колегії суддів, у випадку закриття провадження у справі мають бути враховані судові витрати, які понесли інші учасники справи у зв`язку зі зверненням до суду з позовом.

У такому випадку, в суду немає необхідності обґрунтовувати добросовісність чи недобросовісність особи, яка подала позовну заяву, оскільки така особа реалізує своє право на судовий захист.

При цьому, виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень після відкриття провадження у справі не повинно унеможливлювати позивачу, який добросовісно реагував на виявлене порушення своїх прав шляхом подання відповідного позову, відшкодування понесених судових витрат у зв`язку зі зверненням до адвоката, а відтак, останній може розраховувати на відшкодування вказаних витрат у випадку закриття провадження у справі за ініціативи суб`єкта владних повноважень.

Тому у випадку закриття провадження у справі, відсутні будь-які обставини, які б унеможливлювали або нівелювали загальний принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення.

Наведеному кореспондує закріплений у частині 2 статті 238 КАС України обов`язок суду при закритті провадження у справі вирішити питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові по справі № 357/380/20 від 08.06.2022.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає наявними підстави для відшкодування позивачу понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Так, суд першої інстанції задовольняючи частково заяву представника позивача в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 гривень, вважав, що вказаний розмір витрат є достатнім з урахуванням понесених позивачем витрат, з огляду на те, що, дана справа належить до категорії справ незначної складності, судове засідання не проводилось, провадження у справі закрито на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з тим, що порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, та враховує, що у пункті 3.2. рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо.

З огляду на викладене, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних за умовами відповідного договору, що відображено в акті виконаних робіт, колегія суддів, керуючись ст. 139 КАС України, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних вимог позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн та стягнення цих витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги відповідача щодо відсутності підстав для стягнення судового збору колегія суддів виходить із такого.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першою статті 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики (частина п`ята статті 7 Закону України «Про судовий збір»).

На виконання статей 43, 45, 78 та 112 Бюджетного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, статті 301 Митного кодексу України, статті 7 Закону України "Про судовий збір" та Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375, наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 затверджено Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів.

Відповідно до пункту 5 зазначеного Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

У разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до органу Казначейства подається оригінал або належним чином засвідчена копія ухвали суду.

Враховуючи викладене, повернення помилково сплаченого судового збору вирішується відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів від 03.09.2013 № 787.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в ухвалах від 25.09.2020 року у справі №340/2712/19 та від 15.07.2020 року у справі № 183/7140/16.

Таким чином, звернення до суду з заявою про стягнення з відповідача суми судового збору, сплаченого за подання позову, у разі закриття провадження відповідно до пункту 8 частини першої статті 238 КАС України не є належним способом для повернення таких коштів.

Отже, враховуючи, що провадження у справі закрито на підставі пункту 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України з причини відсутності предмету спору, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви про стягнення з Головного управління ДПС у Харківській області суми судового збору, що зумовлює часткове задоволення вимог апеляційної скарги відповідача.

При цьому, колегія суддів роз`яснює позивачу, що у відповідності до статті 7 Закону України «Про судовий збір» позивач не позбавлений права подання до суду першої інстанції окремого клопотання про повернення судового збору, сплаченого під час звернення до суду з позовом в розмірі 968,96 грн.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції стягуючи на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 968 грн 96 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, зробив помилкові висновки.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 року по справі № 520/24111/24, прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі №520/24111/24.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління ДПС у Харківській області - задовольнити частково.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 по справі № 520/24111/24 - скасувати.

Ухвалити постанову, якою заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі №520/24111/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, 46, м. Харків, 61606, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині заяви представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 520/24111/24 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк