Справа № 600/480/24-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/480/24-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Брезіна Т.М.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

05 травня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому просила:

- визнати протиправними дії, бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не призначення пенсії ОСОБА_1 та скасувати рішення №12 від 16.01.2023 року стосовно відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 28.08.2020 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату пенсії на вказаний нею банківський рахунок - НОМЕР_1 в АТ "Ощадбанк", з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 січня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення №12 від 16.01.2023 року щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 10.01.2023 р., з урахуванням висновків суду по даній справі.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам, в сумі 484,48 грн згідно квитанції від 13.02.2024 року.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

05 березня 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 10.01.2023 представник позивача звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, рішенням №12 від 16.01.2023 року відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки до заяви про призначення пенсії було надано закордонний паспорт. (а.с. 48).

Матеріали справи містять код РНОКПП та паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 НОМЕР_2 , дата видачі 21.06.2022 р., термін закінчення 21.06.2032 р. (а.с. 49-50).

До матеріалів справи додано копію трудової книжки позивача. (а.с. 51-65), довідки, архівні відомості щодо підтвердження стажу та періодів роботи позивача (а.с. 66-74).

Матеріали справи містять заяву від 28.08.2020 р., матеріали та звернення представника позивача до пенсійного органу щодо призначення пенсії за віком. (а.с. 78-93).

Також матеріали справи містять судові рішення в адміністративній справі №380/750/2 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Зокрема, рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2021 р. визнано протиправну бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» та прийняти рішення за результатами її розгляду із врахуванням висновків апеляційного суду. (а.с. 94-100).

Вказані обставини слугували підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно із ч.1 ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України

За приписами ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом визначає Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Згідно із п.1 ч.1 ст.8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами ст.51 Закону № 1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У рішенні від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009 Конституційним Судом України було встановлено, що громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання до інших держав, мають рівні права з іншими громадянами України на пенсійне забезпечення. Право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Згідно зі ст.2 Закону України від 11.12.2003 № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Тобто, кожен громадянин України має право на вибір місця свого проживання із збереженням всіх конституційних прав.

Імперативність заборони обмежувати чи позбавляти можливості реалізації громадянами України їх конституційного права на соціальне забезпечення у взаємозв`язку з дійсним місцем проживання особи також кореспондується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в пункті 52 рішення за заявою №10441/06 «Пічкур проти України» від 07.02.2014.

У відповідності до ст. 5 Закону України від 18.01.2001 № 2235-III «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

У статті 44 Закону № 1058-IV визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1) у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення).

Згідно з пунктами 1.1 зазначеного Порядку заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший; заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання; заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.

За пунктами 1.7, 1.8 Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за поновленням виплати пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2)документи про стаж; 3) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу; 4)документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5) документи, які засвідчують особливий статус особи (підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком, підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку).

Згідно п.2.9 Порядку № 22-1 під час подання заяв, передбачених пунктом 1.1 розділу І, пунктом 3.1 розділу III та пунктом 5.1 розділу V цього Порядку, особою пред`являється паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), свідоцтво про народження дитини (за відсутності у дитини паспорта громадянина України). Особи, які тимчасово проживають за кордоном (крім осіб, які проживають на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором), надсилають копії вищезазначених документів, засвідчені в порядку, визначеному пунктом 2.23 цього розділу, та документ про посвідчення факту, що фізична особа є живою.

Відповідно до пункту 2.23 Порядку № 22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав і, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на призначення пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №127/20588/17.

На підставі матеріалів справи встановлено, що представником позивача 10.01.2023 р. подано до відповідача заяву про призначення пенсії за віком. Однак, рішенням №12 від 16.01.2023 року відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки до заяви про призначення пенсії було надано закордонний паспорт. Тобто, єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії було саме відсутність, на думку відповідача, паспорта громадянина України.

Отже, позивач звернувся 10.01.2023 р. через електронний кабінет порталу електронних послуг Пенсійного фонду України та через свого представника із заявою про призначення пенсії за віком. У графі заяви «паспорт» вказано документ серія НОМЕР_3 від 21.06.2022 року.

Матеріали справи також містять копію вказаного паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 НОМЕР_2 , дата видачі 21.06.2022 р., термін закінчення 21.06.2032 р.

Тобто, під час подання заяви від 10.01.2023 р. було додано саме паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Крім того, було також додано документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, трудову книжку, заяву про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк). Вказані обставини не заперечуються сторонами.

Також суд першої інстанції з`ясував, що заява від 10.01.2023 р. була подана фактично після прийняття рішення в адміністративній справі №380/750/2 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Так, рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2021 р. визнано протиправну бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.08.2020 р. про призначення пенсії та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» та прийняти рішення за результатами її розгляду із врахуванням висновків апеляційного суду. Однак, слід врахувати, що 10.01.2023 позивачем та представником позивача було подано фактично нову заяву про призначення із поданням нового пакету документів.

Рішенням №12 від 16.01.2023 року відмовлено у призначенні пенсії за віком, що підтверджується відзивом на позов, з єдиної підстави, а саме не надання позивачем паспорта громадянина України, в той час як за доводами відповідача паспорт громадянина України для виїзду за кордон є неналежним документом для призначення пенсії.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що належність позивача до громадянства України підтверджена матеріалами адміністративної справи та не заперечується пенсійним органом.

Позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянка України, має такі самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Виходячи з правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може залежати від умови постійного проживання в Україні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2021 року у справі №182/1283/17, а також у постановах від 18.09.2018 у справі № 522/535/17, від 19.09.2018 у справі № 766/1519/17 та від 31.01.2019 у справі № 520/9721/16-а, від 08.08.2019 по справі №414/2109/16-а, від 01.10.2019 у справі №804/3646/18, від 14.07.2020 у справі № 414/2108/16.

Відповідно до п.2 Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.02.2007 року № 719-V паспорт - це документ, що посвідчує особу громадянина України під час перетинання ним державного кордону України та перебування за кордоном.

Згідно ст.1, ст.2, ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» на громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки. За громадянами України зберігаються на її території майно, кошти, цінні папери та інші цінності, що належать їм на праві приватної власності. Будь-яке обмеження їх громадянських, політичних, соціальних, економічних та інших прав не допускається. Документами, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється на період до десяти років з можливістю продовження на такий же термін. Продовження терміну дії паспорта провадиться у порядку, встановленому для оформлення його видачі.

Дійсно у п.2.9 Порядку № 22-1 вказано, що під час подання заяв для призначення пенсії особою пред`являється паспорт громадянина України, або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), свідоцтво про народження дитини (за відсутності у дитини паспорта громадянина України). Тобто у даному переліку документів не визначено чітко можливість подання до заяви про призначення пенсії паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Однак, відповідно до наказу Міністерства закордонних справ №201 від 22.11.1999 р., який був чинний на момент виїзду позивача на постійне місце проживання за кордон, визначено порядок оформлення документів особи для постійного проживання за кордоном.

Згідно із п.5.2 та п.5.3 разом з повідомленням позитивного рішення заявник інформується про обов`язковість виписки з останнього місця постійного проживання в Україні, здачі паспорта громадянина України до органів внутрішніх справ за останнім місцем проживання в Україні та надання до дипломатичного представництва або консульської установи відповідних довідок.

Після представлення заявником довідок про виписку з останнього місця постійного проживання в Україні та здачі паспорта громадянина України до органів внутрішніх справ України в паспорт громадянина України для виїзду за кордон уноситься шляхом проставлення штампа "постійне проживання" або такого напису (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного дипломатичного представництва або консульської установи.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач 28.10.1998 виїхала на постійне місце проживання за кордон, у зв`язку із чим паспорт громадянина України було здано до відповідних органів та отримано паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

21.06.2022 позивачу було видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , з терміном закінчення 21.06.2032 р.

Таким чином, станом на день подання заяви про призначення пенсії за віком, єдиним документом, що підтверджував громадянство України позивача був лише діючий паспорт громадянина України для виїзду за кордон, а тому у спірних правовідносинах та у конкретному випадку відповідач не мав підстав не приймати вказаний документ.

Отже, відмова у призначенні пенсії позивачу, з підстав надання для призначення пенсії паспорта громадянина України для виїзду за кордон є протиправним, а отже рішення №12 від 16.01.2023 року підлягає скасуванню, що не спростовано в ході апеляційного розгляду справи.

Як наслідок, судом першої інстанції враховано, що разом із поданою 10.01.2023 заявою про призначення пенсії позивачем було подано відповідний пакет документів, однак єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії була лише незгода пенсійного органу щодо належності паспорта громадянина України для виїзду за кордон, як документу, який подається особою для призначення пенсії, що було спростовано судом під час розгляду справи.

Водночас, в оскаржуваному рішенні зазначено, що страховий стаж особи не визначався під час розгляду даної заяви. Тобто, пенсійним органом фактично не досліджувались документи щодо страхового стажу та трудова книжка позивача, а тому суд не вправі підміняти повноваження пенсійного органу та здійснювати перевірку поданих позивачем документів для призначення пенсії, на підставі яких приймається відповідне рішення. Встановлені обставини по справі дають підстави вважати, що відповідач не розглянув належним чином подану позивачем заяву від 10.01.2023 р. та не дослідив подані документи для призначення пенсії.

За вказаних обставин судом першої інстанції обрано належний спосіб відновлення порушеного права позивача у спосіб зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву від 10.01.2023.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно із п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 січня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.