Справа № 201/9185/24
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 травня 2025 року м. Дніпросправа № 201/9185/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.10.2024 року в адміністративній справі №201/9185/24 (головуючий суддя першої інстанції - Антонюк О.А.) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив скасувати постанову №8/8601 від 26.07.2024 року, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн. за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини у справі, апеляційна скарга фактично обґрунтована та містить доводи викладені в позовній заяві.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні скарги позивача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу позивача, в якій просив задовольнити вимоги апеляційної скарги та скасувати рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на скаргу та відповіді на відзив на апеляційну скаргу, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.07.2024 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_2 , на підставі протоколу про адміністративне правопорушення № 8/8601 від 26.07.2024 року, у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та винесено постанову відносно позивача за частиною третьою статті 210-1 КУпАП. У змісті постанови зазначено, що 23.07.2024 року о 11.00 позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де було встановлено факт порушення ним правил військового обліку. Відповідно до наданих позивачем та наявних у ІНФОРМАЦІЯ_3 документів і його заяви було виявлено, що ОСОБА_1 , 17 червня 2021 року рішенням районної призовної комісії (протокол № 16) був звільнений від призову на строкову військову службу згідно абз. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (як такий, що до дня відправлення на строкову військову службу досяг 27-річного віку), знятий з обліку призовників та відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 1 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» підлягав взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, але громадянин ОСОБА_1 на військовий облік не став та звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем проживання лише 23 липня 2024 року.

Того ж дня начальником адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_3 складено протокол №196 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який в період з 17 червня 2021 року і по час свого звернення не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем проживання. Станом на 23 липня 2024 року має військо-обліковий документ посвідченню приписку, який отримав у 2011 році, коли був призовником. Військово-обліковий документ не отримував.

Враховуючи положення ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), Указу Президента України від 24.02.2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» (зі змінами), ОСОБА_1 під час дії особливого періоду порушив вимоги п.п. 1,2 пункту 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», викладених у додатку 2 до Порядку організації, та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженою постановою КМУ від 30 грудня 2022 року №1487 (зі змінами), чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період.

Постановою №8/8601 за справою про адміністративні правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 26.07.2024 року, прийнятою начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн.

Не погодившись з постановою про застосування штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі статтею 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі по тексту - Закон №2232) закріплено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга статті 1 Закону №2232).

За приписами частини третьої статті 1 Закону №2232 військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно частини сьомої статті 1 Закону №2232 виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 КУпАП) крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України. Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною першою статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Частиною другою статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню. Частиною третьою статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

З 17 березня 2014 року, з дня оголошення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні діє особливий період.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де перебуває на обліку за задекларованим місцем проживання для оновлення персональних даних в органі військового управління.

Відповідно до підпункту 101 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.

Під час відвідування ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач надав посвідчення про приписку до призивної дільниці, яке отримав 22 лютого 2011 року у ІНФОРМАЦІЯ_5 , коли був призовником. По досягненні 27-річного віку ОСОБА_1 повинен був прибути до органу військового управління для постановки на військовий облік військовозобов`язаних та отримання військово-облікового документу, а саме: військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного.

Проте до 23 липня 2024 року до органу військового управління для постановки на облік військовозобов`язаних позивач не звертався, внаслідок чого і відповідно не отримав військово-обліковий документ військовозобов`язаного.

З приводу несвоєчасного звернення для постановки на військовий облік та відсутності військово-облікового документу позивач надав пояснення, яке власноручно написав та зазначив: «в свої 27 років не оновив документи за сімейних тяжких обставин. А саме вагітна дружина в тяжкому стані на період вагітності і після народження дитини і подальшого догляду за своєю родиною так як я ОСОБА_1 є один годувальник сім`ї».

Згідно з книгою протоколів призовної комісії Соборного району м. Дніпра громадянина ОСОБА_1 , 1994 року народження, рішенням призовної комісії за ст. 18 п. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнити від призову по досягненню 27-річного віку та передати на облік військовозобов`язаних як не розшуканого, протокол № 16 від 17 червня 2021 року.

Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджено постановою Кабінету міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 (зі змінами). Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначені Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Так, відповідно до пункту (частини) першого призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: ... перебувати на військовому обліку: за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад; прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що не прибуття позивача з серпня 2021 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для постановки на військовий облік військовозобов`язаних, внаслідок чого він не отримав військово-обліковий документ військовозобов`язаного, є триваюче правопорушення, яке розуміється як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом.

У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 175/3995/17-ц зазначено, що триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження бездіяльності та, відповідно, порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом.

Щодо тверджень позивача, щодо 19 травня 2024 року норми частини 3 статті 210 КУпАП не існувало, суд звертає увагу на те, що адміністративне стягнення було накладено за порушення положень пункту 1 підпунктів 1, 2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а не за порушення підпункту 101 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який було доповнено постановою Кабінету Міністрів України № 675 від 07 червня 2024 року у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року № 3633-ІХ.

Щодо тверджень позивача, що станом на 19 серпня 2021 року в Україні не було особливого періоду. Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 17 березня 2014 року в Україні діє особливий період. Відповідно до положень абзацу п`ятого статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Щодо тверджень позивача про оновлення даних. В протоколі про адміністративне правопорушення та в оскаржуваній постанові відсутні будь-які зауваження (немає жодної згадки) щодо оновлення/неоновлення позивачем даних.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини другої статті 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Також чинний КУпАП не містить приписів щодо визначення відповідальної особи на складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 210-1 КУпАП.

Наказом Міністерства оборони України від 01.01.2024 року №3 затверджено Інструкцію зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вказаної Інструкції, протокол складає уповноважена посадова особа територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол підписується уповноваженою посадовою особою, яка його склала, та особою, яка притягується до адміністративної відповідальності. За наявності свідків протокол може бути підписано також і цими особами.

Враховуюче викладене, постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 винесена уповноваженою на те посадовою особою згідно з положеннями статті 235 КУпАП, тому при прийнятті постанови у справі про адміністративне правопорушення посадова особа діяла в межах повноважень, визначених Законом.

Враховуючи викладене суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з частиною третьою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2024 року в адміністративній справі №201/9185/24 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2024 року в адміністративній справі №201/9185/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко