Справа № 160/681/25
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2025 рокуСправа №160/681/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови виплатити перерахованої з 01.02.2023 пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимального розміру;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести виплату перерахованої пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023 на підставі довідки Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 28.11.2023 за №55/11/202-832, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 68% грошового забезпечення з урахуванням окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення без обмеження максимального розміру пенсії з урахуванням раніше виплачених коштів.
З огляду на викладене, позивач вважає протиправними дії відповідача, а тому звернувся до суду за захистом свої прав.
Ухвалою суду від 17 січня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
27 березня 2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне. Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ. Довідка про розмір грошового забезпечення є основним документом на підставі якого здійснюється перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною розміру грошового забезпечення внаслідок прийняття Урядом відповідного рішення про перерахунок пенсії. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не отримувало повідомлень про прийняття Кабінетом Міністрів України нових рішень щодо перерахунку пенсій особам, пенсія яким призначена відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб". Окремо відповідач зазначив, що перерахунок пенсії позивача за минулий час повинен бути здійснений не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів, тобто за 12 місяців, які передують даті подання заяви на перерахунок пенсії та нової довідки про розмір грошового забезпечення, а не з дати з якої вимагає позивач. При цьому зазначає, що позовні вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії з 01.02.2023 року, суперечать приписам статті 63 Закону №2262-ХІІ.
31 березня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером, отримує пенсію за вислугу років, призначену у відповідності до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 року, та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 року у справі №160/12668/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з 01.02.2023 відповідно до оригіналу довідки Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 28.11.2023 № 55/11/202-832 про розмір грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум.

На виконання рішення суду від 16.09.2024 року у справі №160/12668/24 проведено перерахунок пенсії з 01.02.2023 року в розмірі 68% від грошового забезпечення 35509,80 грн, яке зазначено у довідці 28.11.2023 № 55/11/202-832, наданої Управлінням Служби безпеки України у Дніпропетровській області.

04 грудня 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром.

Листом від 17.12.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 року у справі №160/12668/24 проведено перерахунок пенсії з 01.02.2023 року в розмірі 68% від грошового забезпечення 35509,80 грн, яке зазначено у довідці 28.11.2023 № 55/11/202-832, наданої Управлінням Служби безпеки України у Дніпропетровській області. Доплата до пенсії на виконання рішення за період з 01.02.2023 року по 28.02.2023 року становить 1431,80 грн. Оскільки на виконання рішення суду від 16.09.2024 року у справі №160/12668/24 розмір пенсії перераховано з 01.02.2023 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, визначеного станом на 01.01.2023, тому для встановлення до пенсії індексації пенсії відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року №118 та від 24.02.2023 року №168 немає законних підстав. Відповідно до пункту 3 Постанови №185 з 01.03.2024 року розмір пенсії позивача проіндексовано у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом на суму 1500,00 грн. Статтею 43 Закону України №2262 передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Оскільки рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 року у справі №160/12668/24 не зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, перерахунок проведено у межах максимального розміру, передбаченого статтею 43 Закону №2262. Пенсія виплачується у розмірі 23610,00 грн, який обчислено на виконання рішення суду з урахуванням вимог Постанови №185.

Органи Пенсійного фонду України в своїй діяльності керуються нормами чинного законодавства.

Не погодившись з діями відповідача щодо обмеження пенсії максимальним розміром, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ).

Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Так, обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність) вперше введено в дію Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 року №3668-VI (далі Закон №3668-VI), який набрав законної сили 01.10.2011 року.

Водночас Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення ч. 7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20 грудня 2016 року.

З дати ухвалення вказаного рішення і до дня вирішення цієї справи по суті, частина сьома статті 43 Закону №2262-XII змін не зазнавала.

Таким чином, наразі відсутня норма права, яка б передбачала обмеження розміру пенсії позивача максимальним розміром.

Згідно статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Крім того, згідно з висновками мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016 (пункт 7) Конституційний Суд України зауважує, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 10.09.2021 у справі № 300/633/19, від 24.09.2021 у справі № 370/2610/17.

Також суд зауважує, що у постанові від 16.12.2021 у справі №400/2085/19 Верховний Суд наголосив на протиправності обмеження органом Пенсійного фонду максимальним розміром пенсії та зазначив, що у такому разі підлягають застосуванню норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI.

Ці висновки надалі застосовані Верховним Судом у постановах від 27.01.2022 у справі №240/7087/20, від 17.02.2022 у справі №640/11168/20, від 18.05.2022 у справі №380/12337/20, від 29.06.2022 у справі №640/19118/18, від 11.07.2022 у справі №620/613/21.

З доданого до матеріалів справи листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.12.2024 року №67259-51701/Д-01/8-0400/24 вбачається, зокрема, що обрахування позивачу пенсії на виконання рішення суду від 16.09.2024 року у справі № 160/12668/24 обчислена в межах максимального розміру, передбаченого статтею 43 Закону № 2262, оскільки зазначеним рішенням суду не зобов`язано органи Пенсійного фонду України виплачувати позивачу пенсію без обмеження її максимальним розміром, а тому виплата пенсії позивачу встановлена у розмірі 23 610,00 грн, який обчислено на виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що права та інтереси позивача підлягають відновленню шляхом визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови виплатити перерахованої з 01.02.2023 пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимального розміру.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на те, що відповідачем в ході розгляду справи не було доведено правомірність своїх дій та прийняття відповідних рішень, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до положень ч. 1 ст.139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, Дніпропетровська обл., м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови виплатити перерахованої з 01.02.2023 пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимального розміру.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести виплату перерахованої пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023 на підставі довідки Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 28.11.2023 за №55/11/202-832, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 68% грошового забезпечення з урахуванням окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення без обмеження максимального розміру пенсії з урахуванням раніше виплачених коштів.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева