Справа № 280/10478/24
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ВСТАНОВЛЕННЯ СУДОВОГО КОНТРОЛЮ ЗА ВИКОНАННЯМ СУДОВОГО РІШЕННЯ

05 травня 2025 рокуСправа № 280/10478/24 м. Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.01.2025 у справі №280/10478/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Запорізького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.01.2025 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду заяви про виплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, поданої 09.10.2024 представником ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути заяву про виплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, подану 09.10.2024 представником ОСОБА_1 , Мінченком Іваном Андрійовичем, та прийняти рішення щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за не отримане речове майно з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду набрало законної сили 21.02.2025 та 05.03.2025 у справі видано виконавчий лист.

23.04.2025 до суду надійшла заява представника позивача, подана в порядку, передбаченому статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в якій просить суд:

- встановити судовий контроль за виконанням рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі №280/10478/24;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 протягом одного місяця з моменту набрання чинності ухвалою суду про встановлення судового контролю подати до Запорізького окружного адміністративного суду письмовий звіт про виконання зазначеного судового рішення з обов`язковим долученням доказів такого виконання;

- у разі неподання звіту або подання звіту, що не підтверджує реальне виконання рішення суду, застосувати до керівника Військової частини НОМЕР_1 заходи процесуального примусу, передбачені частиною четвертою статті 382 КАС України.

Заява обґрунтована тим, що станом на дату подання заяви про встановлення судового контролю ща виконанням рішення суду в адміністративній справі №280/10478/24 жодного підтвердження виконання рішення суду не надано. Відсутні будь-які документи або дії, які б свідчили про те, що Військова частина НОМЕР_1 взагалі приступила до його виконання. Незважаючи на відкриття виконавчого провадження, відповідач не надав жодних доказів того, що вживав заходів для реального виконання судового рішення.

Ухвалою суду від 24.04.2025 прийнято до розгляду заяву представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 21.01.2025 у справі №280/10478/24, призначено заяву до судового розгляду без виклику учасників справи в порядку письмового провадження; запропоновано відповідачу у строк до 02.05.2025 висловити свою позицію з питань, викладених у заяві про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

01.05.2025 до суду надійшли пояснення Військової частини НОМЕР_1 , в яких зазначено, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.01.2025 військовою частиною НОМЕР_1 розглянута заява ОСОБА_1 від 09.10.2024 року про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно. Військовою частиною НОМЕР_1 не заперечується право позивача на отримання такої компенсації, проте, за даними речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 первинна картка обліку майна особистого користування військовослужбовця ОСОБА_1 була втрачена імовірно в місті Бердянську або в місті Маріуполі, відповідно військова частина НОМЕР_1 не має у своєму розпорядженні відомостей щодо переліку майна отриманого (не отриманого) ним у особисте користування та не може визначити суму компенсації. Слід зазначити, що в даному випадку розрахунок суми компенсації на підставі наявних обліків речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 призведе до зменшення суми компенсації, так як не будуть враховані часові періоди 2021 та 2022 років і як наслідок будуть порушені права позивача на належну суму компенсації. З метою прийняття компетентного та обґрунтованого рішення, дотримання права ОСОБА_1 на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно військовою частиною НОМЕР_1 направлено звернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання методики розрахунку належної йому суми компенсації. За результатами розгляду заяви від 09.10.2024 ОСОБА_1 повідомлений військовою частиною НОМЕР_1 шляхом направлення йому відповідного листа. Враховуючи розгляд військовою частиною заяви ОСОБА_1 від 09.10.2024, а також прийняття обґрунтованого в даному випадку рішення по вищевказаній заяві, тобто фактичне виконання рішення суду, відповідач вважає, що підстав для встановлення судового контролю не має.

02.05.2025 до суду надійшли заперечення представника позивача, в яких зазначено, що рішенням судом було зобов`язано військову частину НОМЕР_1 не лише формально ознайомитися із заявою ОСОБА_1 від 09.10.2024 року, а саме здійснити її розгляд у розумінні адміністративного процесуального права, тобто з урахуванням обставин, наданих доказів, чинного нормативного регулювання, а головне із прийняттям адміністративного рішення за її результатами, яке може бути позитивним або негативним, але обов`язково обґрунтованим та оформленим відповідно до вимог чинного законодавства. У наданих поясненнях військова частина стверджує, що вжила всіх необхідних заходів для виконання рішення суду, зокрема посилається на втрату первинної картки обліку майна ОСОБА_1 , яка нібито була втрачена внаслідок бойових дій на території м. Бердянськ або м. Маріуполь, а також на те, що у зв`язку з цим не має змоги визначити суму компенсації. Проте, відсутні будь-які документальні підтвердження наведених обставин втрати документів не подано жодного акту, службової записки, витягу зі службового розслідування, рапорту чи іншого документу, який би міг засвідчити факт втрати обліку або вжиті заходи для його відновлення. Крім того, військова частина не надала жодного підтвердження факту направлення відповідного звернення ані копії самого листа, ані доказів його реєстрації, ані інформації щодо змісту звернення та результатів його розгляду. Представник позивача вважає, що це свідчить про те, що посилання на таке звернення є декларативним і не може бути розцінене як прояв належної ініціативи щодо виконання судового акта. Отже, надані військовою частиною пояснення не містять доказів реального розгляду заяви ОСОБА_1 по суті. Відсутність прийнятого адміністративного рішення, визначеного розміру компенсації або правової мотивації щодо її неможливості свідчать про те, що судове рішення фактично не виконано.

Розглянувши заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, дослідивши додані до неї письмові докази, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Отже, для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення п.1 ст.6, ст.13 Конвенції та ст.1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Відтак, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання. Водночас суд наділений повноваженнями вживати додаткових заходів контролю за виконанням судового рішення окремими категоріями осіб - суб`єктами владних повноважень, не на користь яких ухвалене судове рішення.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. Суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

При цьому, встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №0640/3719/18, від 11.06.2020 у справі №640/13988/19.

За змістом постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 802/357/17-а, звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.

Суд зазначає, що відповідно до наданого до листа №732/2417 від 30.04.2025 відповідач повідомив, що з метою прийняття компетентного та обґрунтованого рішення, дотримання права позивача на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно Військовою частиною НОМЕР_2 направлено звернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання методики розрахунку належної йому суми компенсації. Про результати розгляду вказаного звернення позивачу буде повідомлено додатково.

Отже, наявні в матеріалах справи письмові докази підтверджують, що відповідачем вчиняються дії щодо виконання рішення суду у даній справі.

Доказів того, до відповідач свідомо ухиляється від виконання рішення або будь-яким іншим чином перешкоджає у виконанні рішення, і за відсутності заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль, до суду не надано.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про відсутність об`єктивних підстав вважати, що відповідач наразі ухиляється від виконання судового рішення.

Виходячи з викладеного, зважаючи на ненаведення позивачем обґрунтованих аргументів щодо необхідності вжиття заходів судового контролю та ненадання останнім доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про встановлення судового контролю.

Керуючись ст.241, 243, 248, 382 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення судового контролю за виконанням рішення від 21.01.2025 у справі №280/10478/24 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 05.05.2025.

Суддя М.О. Семененко