Справа № 759/803/25
Суддя: Петренко Н. О.
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/803/25

пр. № 2-а/759/84/25

30 квітня 2025 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

У грудні 2024 року ОСОБА_1 подав позовну заяву в якій просить скасувати постанову № 2012 від 08 жовтня 2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постановою № 2012 від 08 жовтня 2024 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП у зв`язку з порушенням п. 4 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, що, полягало у ненаданні підтверджуючих документів про проходження військово-лікарської комісії протягом року.

Позивач не погоджується з даною постановою, посилаючись на наступні обставини:

01 жовтня 2024 року він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за повісткою про звірку даних, хоча до цього оновив свої дані через ЦНАП та зареєстрований у додатку Резерв+. Зауважень щодо неточностей у Резерв+ не отримував. У РТЦК у нього було вилучено військовий квиток та видано розписку, після чого йому видали направлення на проходження ВЛК. Під час спілкування з терапевтом ВЛК йому не було надано інформації щодо процедури проходження ВЛК, зокрема щодо здачі необхідних аналізів. Позивач не відмовлявся від проходження ВЛК, але наполягав на дотриманні процедури медичного огляду, визначеної п. 3 глави ІІ Наказу Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402. Позивача насильно утримували в приміщенні РТЦК, незважаючи на погіршення стану його здоров`я (підвищення температури, головний біль). Лише після прибуття наряду поліції та розмови з юристом РТЦК позивачу запропонували написати заяву на ім`я голови РТЦК про відмову від проходження ВЛК, після чого його обіцяли випустити. У написаній заяві позивач просив надати йому можливість пройти ВЛК належним чином, а не відмовлявся від нього. Після примусового підписання протоколу № 2262 позивача було випущено з РТЦК. Увечері того ж дня він відчув погіршення стану здоров`я, а наступного дня звернувся до лікаря, який діагностував у нього COVID-19. Лікарі ВЛК не звернули уваги на його хворобливий стан, не перевірили температуру та тиск, а ставилися байдуже та погрожували. Позивач вважає, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було порушено його право на захист, оскільки йому не було надано можливості скористатися юридичною допомогою.

Також, на думку позивача, було порушено його право, передбачене ст. 63 Конституції України, оскільки його не було ознайомлено з правом відмовитися давати показання або пояснення щодо себе. Крім того, позивач посилається на порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, зокрема права знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання та користуватися юридичною допомогою. Позивач стверджує, що відповідачем не було з`ясовано усіх обставин справи, передбачених ст. 280 КУпАП, зокрема не було надано доказів на підтвердження його вини у вчиненні адміністративного правопорушення..

ІІ. Процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 210 КУпАП, порушення військовозобов`язаними чи резервістами правил військового обліку, вчинене під час особливого періоду, тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постановою № 2012 від 08 жовтня 2024 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП у зв`язку з порушенням п. 4 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, які містяться у Додатку 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487. Згідно з постановою, порушення полягає у ненаданні позивачем підтверджуючих документів про проходження ВЛК протягом року.

Судом встановлено, що в оскаржуваній постанові відповідач зазначив, що ОСОБА_1 останній раз проходив ВЛК у 2013 році (зі слів ОСОБА_1 ) та не надав підтверджуючих документів про проходження ВЛК протягом року.

Посилання позивача на оновлення даних через ЦНАП та реєстрацію у додатку Резерв+ не звільняють його від обов`язку дотримуватися правил військового обліку, зокрема щодо своєчасного проходження медичного огляду у випадках, передбачених законодавством.

Щодо тверджень позивача про порушення його прав під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В оскаржуваній постанові відповідачем відображено факт встановлення порушення правил військового обліку, що підтверджується поясненнями самого позивача щодо дати останнього проходження ВЛК та відсутністю відповідних підтверджуючих документів.

Посилання позивача на неналежну процедуру проходження ВЛК та погіршення стану здоров`я під час перебування у РТЦК не є предметом розгляду у даній справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення за порушення правил військового обліку. Ці обставини можуть бути предметом окремого оскарження дій чи бездіяльності посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 у встановленому законом порядку.

Щодо твердження позивача про порушення його права на захист, передбаченого ст. 271 КУпАП, та права, передбаченого ст. 268 КУпАП, суд зазначає, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що йому було фактично відмовлено у праві на правову допомогу або в ознайомленні з матеріалами справи. Сам факт перебування позивача у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 протягом певного часу не свідчить безумовно про порушення його прав, особливо враховуючи необхідність з`ясування обставин щодо дотримання правил військового обліку.

Посилання позивача на порушення ст. 63 Конституції України є необґрунтованим, оскільки зазначена стаття гарантує право особи не давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, а не право відмовлятися від виконання обов`язків, встановлених законом, зокрема щодо дотримання правил військового обліку.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови діяв у межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства. Факт порушення позивачем п. 4 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних знайшов своє підтвердження, а накладене адміністративне стягнення відповідає санкції ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Суд зазначає, що позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту оновлення ним своїх облікових даних через Центр надання адміністративних послуг (ЦНАП). Самі лише твердження позивача про це без надання відповідної довідки чи іншого офіційного підтвердження не можуть бути прийняті судом як беззаперечний доказ.

Крім того, позивачем не надано суду витягу з електронного кабінету військовозобов`язаного у мобільному застосунку "Резерв+", який би підтверджував актуальність його облікових даних на момент винесення оскаржуваної постанови. Відсутність зауважень щодо неточностей у додатку "Резерв+", на що посилається позивач, не є доказом відсутності порушення правил військового обліку, оскільки обов`язок щодо своєчасного проходження ВЛК та надання відповідних документів покладається саме на військовозобов`язаного.

Також позивачем не надано жодних медичних документів, які б підтверджували проходження ним військово-лікарської комісії протягом останнього року, що є прямим обов`язком військовозобов`язаного відповідно до п. 4 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних.

Таким чином, твердження позивача про виконання ним обов`язку щодо військового обліку не знайшли свого належного документального підтвердження під час судового розгляду. Відсутність таких підтверджуючих документів, а також власні пояснення позивача щодо дати останнього проходження ВЛК, обґрунтовано стали підставою для висновку відповідача про порушення позивачем правил військового обліку, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, в умовах особливого періоду.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для скасування постанови № 2012 від 08 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Керуючись ст.2,5,7,210,245,251,252,254,256,268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 2,5,10,71-77,90,241,246,250,264 КАСУ суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.О. Петренко