Справа № 520/34772/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2025-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

02.05.2025 р. справа №520/34772/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб справу за позовом ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі за текстом - відповідач, субєкт владних повноважень, владний субєкт, орган публічної адміністрації), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вимогами: 1) визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) надбавки за проходження військової служби в розмірі 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 535 % посадового окладу з 01 по 02 грудня 2024 року; 2) зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) надбавку за проходження військової служби в розмірі 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 535 % посадового окладу з 01 по 02 грудня 2024 року; 3) визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014р. №460 (зі змінами) за період проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період з 21.06.2023 року по 02.12.2024 року в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення - за 17 (сімнадцять) повних календарних місяців; 4) зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 (зі змінами) за період проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період з 21.06.2023 року по 02.12.2024 року в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення - за 17 (сімнадцять) повних календарних місяців; 5) визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 за 2024 рік; 6) зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року N260 за 2024 рік; 7) визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , компенсації за невикористану відпустку за 2023 рік за 15 календарних днів; 8) зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за 2023 рік за 15 календарних днів; 8) визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01.03.2024-02.12.2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році; 9) зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.03.2024 - 02.12.2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів; 10) визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо непроведення перерахунку, ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2024 - 02.12.2024 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078; 11) зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2024 - 02.12.2024 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Викладені у позові доводи заявника узагальнено можуть бути кваліфіковані як вчинення субєктом владних повноважень протиправного (на думку заявника) управлінського волевиявлення, унаслідок якого військовослужбовцем не було отримано належної суми грошового забезпечення за рахунок обчислення грошового забезпечення із використанням показника прожиткового мінімуму станом на 01.03.2024р. "1.762,00грн." (замість "3.028,00грн."), за рахунок невиплати індексації грошового забезпечення за період 01.03.2024р.-02.12.2024р., виду грошового забезпечення - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2024р. та за рахунок невиплати встановленої в наказі про звільнення від 02.12.2024р. №344 компенсації відпустки, одноразової грошової допомоги, надбавки 65% та премії 535%.

Відповідач із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначав про відсутність події зростання станом на 01.01.2024р. грошового забезпечення у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704. Зазначив, що 20.05.2023 р. набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023р. № 481, якою були внесені зміни до пункту 4 постанови № 704. Таким чином з 20.05.2023 року по теперішній час розрахунок розміру грошового забезпечення військовослужбовців здійснюється виходячи з фіксованої суми - 1762 грн., та не залежить від прожиткового мінімуму на 2024 рік. Окрім того зазначав про виплату всіх сум грошового забезпечення, визначених наказом від 02.12.2024р. №344 та на відсутність рапорту заявника на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023-2024 рік.

Третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_2 проти позову заперечувала, зазначивши, що підставою видачі витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02.12.2024 року за № 344 є наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 29.11.2024 року № 69-рс та рапорт солдата ОСОБА_1 (вх.№13250 від 02.12.2024). Тобто, ІНФОРМАЦІЯ_4 були вжиті всі необхідні заходи щодо оформлення необхідних документів для нарахування всіх видів грошового забезпечення при звільненні з військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 відповідно до норм чинного законодавства. ІНФОРМАЦІЯ_4 , як структурний підрозділ ІНФОРМАЦІЯ_1 , підпорядковується ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Отже, будь-які виплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу під час дії воєнного стану, які мають право на її призначення, здійснює уповноважений на те орган, а саме - ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Суд, дослідивши доводи усіх наявних у справі процесуальних документів, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_6 ; належить до громадянства України; згідно витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 24.02.2024 року №55 вважати такими, що виключені зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 : солдат ОСОБА_2 , стрілець-помічник гранатометника 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_3 , призначений наказом командира Військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 20.02.2024 №53-РС на посаду ІНФОРМАЦІЯ_7 , і вважати таким, що справи та посаду здав і вибув для подальшого проходження військової служби. З 24 лютого 2024 року виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Вислуга у Збройних Силах України станом на 24.02.2024 становить: календарна 00 років 08 місяців 03 дні, пільгова 00 років 00 місяців 00 днів, загальна 00 років 08 місяців 03 дні. Грошова матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023, 2024 рік, передбачена наказом МО України від 07.06.2018 №260 не виплачувалась.

Згідно витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 02.12.2024р. №344 солдата ОСОБА_1 , стрільця другого відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільненого наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 29 листопада 2024 року № 69-рс з військової служби у запас за статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» пункту 2 частини 4 та пункту 3 частини 12 підпункту «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу). З « 02» грудня 2024 року виключити зі списків особового складу та направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_9 . Вислуга років станом на « 02» грудня 2024 року становить: календарна - 01 рік 05 місяців 10 днів, у пільговому обчисленні: 00 рік 00 місяці 00 днів, загальна вислуга: - календарна - 01 рік 05 місяців 10 днів. Виплатити надбавку за проходження військової служби в розмірі 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 535 % посадового окладу з 01 по « 02» грудня 2024 року. Виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2023 рік за 15 календарних днів. Виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 (зі змінами) за період проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період з 21.06.2023 року по 02.12.2024 року в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення - за 17 (сімнадцять) повних календарних місяців. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року № 260 за 2024 рік не отримав.

Згідно з Довідкою про складові грошового забезпечення заявника за період березень 2024р. - грудень 2024р. від 28.01.2025р. №125/ВФЗ заявник був задоволений такими видами грошового забезпечення:

- станом на березень 2024р.: оклад за посадою 2730,00грн.; оклад за званням 530,00грн.; надбавка за особливості проходження служби (65%) - 2119,00грн.; премія (556%) 15178,80грн.

- станом на серпень 2024р.: оклад за посадою 2730,00грн.; оклад за званням 530,00грн.; надбавка за особливості проходження служби (65%) - 2648,75грн.; надбавка за вислугу років (25%) - 815,00 грн; премія (535%) 14605,50грн.; індексація 130,20 грн.

Також з довідки від 28.01.2025р. №125/ВФЗ вбачається, що з серпня 2024р. по грудень 2024р. заявник отримував індексацію грошового забезпечення у сумі 130,20 грн; у грудні 2024р. заявнику виплачено премію у розмірі 535% у сумі 15.547,80 грн; компенсацію за невикористані дні відпустки у сумі 8531,70 грн; одноразову грошову допомогу у разі звільнення у сумі 14503,89 грн.

Отже, заявник проходив військову службу на штатній військовій посаді в організаційній структурі ТЦКтаСП районного рівня як структурному підрозділі органу військового управління - ТЦКтаСП обласного рівня у період часу від моменту прийняття наказу командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 24.02.2024р. №55 до моменту прийняття наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 02.12.2024р. №344.

Тож за період часу, що передує події настання календарної дати - 25.02.2024р. відповідач не має жодних обов`язків з приводу грошового забезпечення заявника у якості військовослужбовця.

За твердженням представника заявника, станом на день звільнення відповідач не провів розрахунку стосовно зазначених у наказі від 02.12.2024р. №344 компенсацій відпустки і одноразової грошової допомоги при звільненні, позивач неодноразово усно та письмово рапортом звертався до відповідача щодо проведення нарахування та виплати вказаних виплат, однак відповідачем відповіді не надано.

Стверджуючи про невідповідність закону владного управлінського волевиявлення субєкта владних повноважень з приводу обчислення грошового забезпечення військовослужбовця у період 01.03.2024р.-02.12.2024р. без використання показника прожиткового мінімуму для працездатної особи « 3.028,00грн.», з приводу невиплати індексації грошового забезпечення, допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024р. та компенсації невикористаної відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Критерії правомірності управлінських волевиявлень (рішень, дій, бездіяльності) субєктів владних повноважень викладені законодавцем у ч.2 ст.2 КАС України.

З положень ст.ст.1, 8, 19, 68 Конституції України витікає, що усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом; учасники суспільних відносин не повинні здобувати вигоду у будь-якій формі з діянь, котрі не відповідають основоположним засадам суспільно-правового ладу України.

Суд відмічає, що суспільні відносини з приводу отримання військовослужбовцями Збройних Сил України винагороди за публічну службу унормовані, насамперед, приписами ч.1 ст.43, ч.7 ст.43 Конституції України, ст.40 Закону України від 25.03.1992р. № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі за текстом - Закон №2232-XII), ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі за текстом - Закон України №2011-ХІІ), постанови КМУ від 07.11.2007р. №1294 (до 28.12.2018р.) постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 (з 01.03.2018р.), Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018р. за №745/32197; далі за текстом - Порядок №260).

Так, на подальший розвиток положень ч.4 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" Урядом України було прийнято постанову КМУ від 30.08.2017р. №704, п.4 якої було запроваджено механізм обчислення грошового забезпечення в частині розміру окладу за посадою та окладу за званням із використанням певної величини прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Згідно з п.4 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 (у період 29.01.2020р. як календарної дати набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р. по справі №826/6453/18 20.05.2023р. як календарної дати набрання чинності постановою КМУ від 12.05.2023р. №481) обчислення грошового забезпечення передбачалось із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб без визначення конкретної арифметичної величини цієї правової категорії безпосередньо у тексті постанови КМУ від 30.08.2017р. №704.

Відповідно до пункту 4 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Суд зауважує, обчислення грошового забезпечення у зв`язку із збільшенням (зростанням) у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 з підстав кореспонденції ч.4 постанови КМУ від 30.08.2017р. з абз.4 ст.7 Закону України від 14.11.2019р. №294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (що призводить до використання під час обчислення грошового забезпечення показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "2.102,00грн." замість - "1.762,00грн."), з абз.4 ст.7 Закону України від 15.12.2020р. №1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" (що призводить до використання під час обчислення грошового забезпечення показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "2.270,00грн." замість - "1.762,00грн."), з абз.4 ст.7 Закону України від 02.12.2021р. №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" (що призводить до використання під час обчислення грошового забезпечення показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "2.481,00грн." замість - "1.762,00грн."), з абз.4 ст.7 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" (що призводить до використання під час обчислення грошового забезпечення показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "2.684,00грн." замість - "1.762,00грн.") (за умови незастосування ст.22 Закону України від 02.12.2021р. №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік", ст.22 Закону України від 03.11.2022р. №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік", ст.22 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік") зумовлює підвищення розміру посадового окладу станом на 01.01.2020р., 01.01.2021р., 01.01.2022р., 01.01.2023р.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.08.2022р. по справі №440/6017/21, від 11.12.2023р. по справі №560/1291/21, від 29.06.2023р. у справі №380/7813/22 (стосовно обчислення грошового забезпечення за постановою КМУ від 30.08.2017р. №704 станом на 01.01.2020р.), від 02.08.2022р. по справі №440/6017/21, від 11.12.2023р. по справі №560/1291/21, від 22.11.2023р. по справі №340/4403/22, від 29.06.2023р. у справі №380/7813/22 (стосовно обчислення грошового забезпечення за постановою КМУ від 30.08.2017р. №704 станом на 01.01.2021р.), від 19.09.2023р. по справі №160/15756/21 (стосовно обчислення грошового забезпечення за постановою КМУ від 30.08.2017р. №704 станом на 01.01.2021р.), від 04.04.2023р. по справі №120/5264/22, від 06.11.2023р. по справі №300/1947/22, від 22.11.2023р. по справі №340/4403/22, від 29.06.2023р. у справі №380/7813/22 (стосовно обчислення грошового забезпечення за постановою КМУ від 30.08.2017р. №704 станом на 01.01.2022р.), від 12.03.2024р. по справі №300/1772/23 (стосовно обчислення грошового забезпечення за постановою КМУ від 30.08.2017р. №704 станом на 01.01.2023р.), від 28.03.2024р. у справі №160/3235/23, від 02.04.2024р. у справі №340/608/23) правилами обчислення грошового забезпечення слід використовувати показник "загального" прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня кожного календарного року (а саме: станом на 01.01.2020р. - "2.102,00грн."; станом на 01.01.2021р. - "2.270,00грн."; станом на 01.01.2022р. - "2.481,00грн."; станом на 01.01.2023р. - "2.684,00грн.").

Також у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 19.02.2025р. у справі №200/4272/24 починаючи із 2020 року підлягають застосуванню положення пункту 4 Постанови КМУ № 704, в частині, що не суперечить нормативно-правовим актам, які мають вищу юридичну силу, а саме законам України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет на 2023 рік» із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Водночас із цим, згідно з п.4 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 у редакції постанови КМУ від 12.05.2023р. №481 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Відтак, набуття чинності постановою КМУ від 12.05.2023р. №481 припинило існування права військовослужбовця на обчислення грошового забезпечення у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 станом на 20.05.2023р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "2.684,00грн." замість - "1.762,00грн.".

Отже, вчинивши управлінське волевиявлення стосовно нарахування грошового забезпечення з 01.03.2024р. по 02.12.2024р. без застосування при обчисленні розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024р. на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб владний суб`єкт не порушив права позивача у зв`язку із відсутністю події підвищення винагороди за службу діючого публічного службовця за тією ж самою (аналогічною чи прирівняною) посадою, оскільки заявник не набув права на перерахунок грошового забезпечення за вказаний період.

Окрім того, набуття чинності постановою КМУ від 12.05.2023р. №481 припинило існування права військовослужбовця на обчислення грошового забезпечення у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 станом на 01.01.2024р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "3.028,00грн." замість - "1.762,00грн.".

Існування у заявника права на обчислення станом на 01.01.2024р. грошового забезпечення у порядку постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "3.028,00грн." замість - "1.762,00грн." спростовується і нормами ст.22 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік".

Продовжуючи вирішення спору по суті за епізодом відповідності ч.2 ст.2 КАС України управлінського волевиявлення субєкта владних повноважень з приводу обчислення і виплати розміру матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024р. суд керується такими підставами та мотивами.

Відповідно до п.1 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018р. за №745/32197; далі за текстом - Порядок №260) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Згідно з п.7 розділу XXIV Порядку №260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

За правилом п.9 п.1 розділу XXIV Порядку №260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Звідси слідує, що приводом для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є виключно рапорт військовослужбовця, а умовами проведення означеного платежу є окреме рішення Міністра оборони України та фізична наявність видатків на асигнування у кошторисі Міністерства оборони України.

Приписи цих норм Порядку №260 враховані судом під час вирішення даного спору для з`ясування суттєвих/істотних відмінностей у процедурі призначення виплат в аспекті набуття військовослужбовцем суб`єктивного права на одержання грошової виплати і засвідчили, що обов`язковою передумовою для виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань є подія подання військовослужбовцем письмового рапорту.

Відтак, відсутність означеного письмового рапорту безумовно спричиняє відсутність підстав для виплати військовослужбовцю допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

Вирішуючи спір, суд також зважає, що до настання події набуття чинності нормами Порядку №260 - правила виплати грошового забезпечення військовослужбовцям були деталізовані приписами Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджена наказом Міністерства оброни України від 11.06.2008р. №260, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 14.07.2008р. за №638/15329; далі за текстом Інструкція №260).

Так, відповідно до п.33.1 розділу XXXIII Інструкції №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

За правилом п.33.2 розділу XXXIII Інструкції №260 матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби.

Згідно з п.33.3 розділу XXXIII Інструкції №260 розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Звідси слідує, що приводом для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є виключно рапорт/заява військовослужбовця, а умовами проведення означеного платежу є окреме рішення Міністра оборони України та фізична наявність видатків на асигнування у кошторисі Міністерства оборони України.

Приписи цих норм Інструкції №260 враховані судом під час вирішення даного спору для з`ясування суттєвих/істотних відмінностей у процедурі призначення виплат в аспекті набуття військовослужбовцем суб`єктивного права на одержання грошової виплати і засвідчили, що обов`язковою передумовою для виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань є подія подання військовослужбовцем письмового рапорту.

Відтак, відсутність означеного письмового рапорту військовослужбовця з приводу виплати матеріальної для вирішення соціально-побутових питань безумовно спричиняє відсутність підстав для виплати військовослужбовцю допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024р.

За правовою позицією, сформульованою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21: 1) покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були; 2) суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.

У витязі з наказу про звільнення від 02.12.2024р. №344 зазначено, що допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024р. заявник не отримував, що підтверджено заявником у позові.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що оскільки позивач не звертався з відповідним рапортом, то право позивача на отримання матеріальної допомоги не порушено.

Оскільки заявником до матеріалів справи не подано доказів існування рапорту за командою про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024р., то суд з викладених вище міркувань стосовно умов призначення цього платежу (обов"язковою передумовою якого є подання військовослужбовцем рапорту) вважає, що у відповідача не виникло обов`язку проводити на користь заявника виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024р.

Стосовно вимоги заявника про виплату встановленої в наказі про звільнення від 02.12.2024р. №344 компенсації відпустки, одноразової грошової допомоги та надбавки 65% та премії 535% суд зазначає, що з довідки про складові грошового забезпечення заявника за період березень 2024р. - грудень 2024р. від 28.01.2025р. №125/ВФЗ вбачається, що у грудні 2024р. заявнику виплачено премію у розмірі 535% у сумі 15.547,80 грн.

Також у довідці зазначено, що грошове забезпечення та індексація виплачуються в поточному місяці за минулий. У грудні 2024 року проведена виплата грошового забезпечення за листопад 2024 року та за 2 дні грудня 2024 року. Виплачена компенсація за невикористані дні відпустки 2023 рік - 15 календарних днів 21329.25/30*15 = 10664,63 грн. Компенсація за невикористані дні відпустки 2024 рік: проведено відрахування (утримання) з грошового забезпечення за 3 дні щорічної основної відпустки із урахуванням часу проходження служби в році звільнення 21329,25/30*3 - 2.132.93 грн. Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачена за період з 21.06.2023 по 02.12.2024р. у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних місяців служби 21329,25*4%* 17= 14503.89 грн.

Отже, відповідачем були проведені всі належні виплати за наказом від 02.12.2024р. №344, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Продовжуючи вирішення спору по суті за епізодом відповідності ч.2 ст.2 КАС України управлінського волевиявлення субєкта владних повноважень з приводу нарахування індексації грошового забезпечення, суд керується такими підставами та мотивами.

Рівень, склад та умови виплати військовослужбовцям грошового забезпечення визначені ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі за текстом - Закон України №2011-ХІІ), а структура, розміри та механізми обчислення грошового забезпечення військовослужбовців з 01.03.2018р. були регламентовані приписами постанови КМУ від 30.08.2017р. №704.

Згідно з ч.3 ст.9 Закону України №2011-ХІІ грошове забезпечення військовослужбовця підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з п.8 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018р. за №745/32197; далі за текстом - Порядок №260) грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

Суд зважає, що за визначенням ст.1 Закону України від 03.07.1991р. №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ч.ч.1 і 6 ст.2 означеного закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру (зокрема і оплата праці та грошове забезпечення) у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Як указано у ч.1 ст.4 Закону України від 03.07.1991р. №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" у редакції Закону України від 24.12.2015р. №911-VIII (набрав чинності з 01.01.2016р.), індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Попередня редакція означеного положення закону передбачала, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Згідно з ст.6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згаданий Порядок був затверджений постановою КМУ від 17.07.2003р. №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" (далі за текстом - Порядок №1078).

Суд повторює, що згідно з ч.3 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та згідно з п.2 Порядку №1078 грошове забезпечення військовослужбовців індексується відповідно до закону.

За змістом наведених норм Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку №1078 єдиною легітимною причиною не застосування до грошового забезпечення діючого військовослужбовця процедури індексації грошового доходу громадянина є неперевищення індексом інфляції визначеного законом арифметичного значення.

Дію Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" зупинено на 2023 рік згідно із Законом України від 03 листопада 2022 року №2710-IX "Про Державний бюджет України на 2023 рік".

Вказаний пункт Закону є чинним та неконституційним не визнавався.

Законом "Про Державний бюджет України на 2024 рік" від 09.11.2023 № 3460-IX обов`язок нараховувати індексацію відновлено та передбачено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року, тобто базовим місяцем є грудень 2023 року.

З січня 2024р. по липень 2024 р. права на поточну індексацію не було, адже право на індексацію виникає у випадку, якщо приріст індексу споживчих цін (ІСЦ) перевищує поріг індексації 103%. Вперше право на індексацію виникло у серпні 2024 році.

З довідки від 28.01.2025р. №125/ВФЗ про грошове забезпечення заявника вбачається, що з серпня 2024р. по грудень 2024р. заявник отримував індексацію грошового забезпечення у сумі 130,20 грн.

Враховуючи вищевикладене, наявність доказів отримання заявником індексації грошового забезпечення з серпня 2024р. по грудень 2024р. та те, що до березня 2018 року (часу підвищення посадового окладу і зміни базового місяця індексації) позивач не проходив військову службу, у нього не виникло права для нарахування й виплати індексації-різниці за період з 01.03.2024 по 02.12.2024 відповідно до приписів абзацу 4,6 Порядку №1078.

Таким чином, відсутні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити заявнику щомісячну індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2024р. по 02.12.2024р. відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», і затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2023 року № 1078.

Стосовно виплати заявникові одноразової грошової допомоги при звільненні суд зазначає, що згідно з наказом начальника чугуївського РТЦКтаСП Харківської області від 02.12.2024р. №344 такий вид грошового забезпечення було призначено.

Згідно з складеною відносно заявника довідкою від 28.01.2025р. №125/ВФЗ такий вид грошового забезпечення було виплачено у розмірі - 14..503,89грн.

Незгода заявника із правомірністю управлінського волевиявлення суб"єкта владних повноважень у зв`язку із обчисленням грошового забезпечення за період 01.03.2024р.-02.12.2024р. у порядку постанови КМУ від 30.08.2024р. №704 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб - "1.762,00грн." замість - "3.028,00грн." з викладених вище міркувань суду не може бути кваліфікована у якості підстави для задоволення позову за цим епізодом.

Будь-яких інших доводів та аргументів з приводу неправомірності обчислення суб"єктом владних повноважень цього виду грошового забезпечення текст позову не містить.

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Тому відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) суб`єкта владних повноважень як у спорі про набуття приватною особою додаткового блага чи активу, так і у спорі про спростування новоствореного за рішенням субєкта владних повноважень публічного обов`язку, зокрема, за критеріями дотримання компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед, відповідачем - суб`єктом владних повноважень.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Окрім того, саме таке тлумачення стандартів доказування є цілком релевантним правовому висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Визначаючись з приводу реально вчиненого суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах управлінського волевиявлення, суд зазначає, що за загальним правилом з огляду на положення п.18 ч.1 ст.19, п.19 ч.1 ст.4 КАС України, п.1 ч.2 ст.24, п.2 ч.2 ст.24, ч.3 ч.2 ст.24 Митного кодексу України під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти - письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти - вчинок з приводу реалізації управлінського повноваження, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти - ухилення від виконання обов`язку, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти - оформлене офіційним письмовим документом - листом відхилення прохання/звернення приватної особи.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд констатує, що владним суб`єктом не було порушено прав та інтересів заявника у частині позовних вимог стосовно перерахунку грошового забезпечення з 01.03.2024р.-02.12.2024р. у зв`язку із відсутністю правових підстав для використання під час обчислення розміру грошового забезпечення військовослужбовця Збройних Сил України прожиткового мінімуму для працездатної особи у розмірі - "3.028,00грн." станом на 01.01.2024р.; владним суб`єктом не було порушено прав та інтересів заявника у частині позовних вимог стосовно нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024р. у зв`язку із відсутністю доказів подання заявником відповідного рапорту; владним суб`єктом не було порушено прав та інтересів заявника у частині позовних вимог стосовно нарахування та виплати індексації грошового забезпечення у зв`язку неперевищенням індексу споживчих цін за період з 01.03.2024р.-31.07.2024р. та у зв`язку із нарахуванням та виплатою заявнику індексації з 01.08.2024р. по 02.12.2024р.; владним суб`єктом не було порушено прав та інтересів заявника у частині позовних вимог стосовно виплати компенсації відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до наказу від 02.12.2024р. №344 у зв`язку з їх виплатою у грудні 2024р.

Тож, за наслідками розгляду справи суд вважає доведеним за правилами ч.2 ст.77 КАС факт відповідності оскарженого управлінського волевиявлення субєкта владних повноважень вимогам ч.2 ст.2 КАС України та навпаки не доведеним за правилами ч.1 ст.77 КАС України факт існування у заявника порушеного публічного права у межах спірних правовідносин.

Указане є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у задоволенні позову.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, ст.ст.72-77, 90, 211, 241-244, 246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко