Справа № 400/3011/24
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/3011/24

Перша інстанція: суддя Мороз А. О.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Єщенка О. В.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу адвоката Хомича Івана Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у справі за позовом адвоката Хомича Івана Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2024 року адвокат Хомич І.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУ ПФУ в Миколаївській області), Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області(далі ГУ ПФУ у Вінницькій області) в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 23.02.2024 № 82 про відмову в призначені та виплаті пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон №1058-ІV) із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 16.02.2024;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області здійснити призначення та виплату пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 16.02.2024.

Також адвокат просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Миколаївській області понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог адвокат зазначає, що його довіритель перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та з 2022 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах, за Списком №2, відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Як пояснює адвокат, його довіритель досягнувши 60-річного віку звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення йому пенсії за віком, відповідно до Закону №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки.

Однак, рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 23.02.2024 № 82 його довірителю було відмовлено в переході на інший вид пенсії, із посиланням на те, що заявнику вже була призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 02.01.2019.

На переконання адвоката, така відмова є протиправною, позаяк Закон №1788-ХІІ, передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії за віком ніж Закон №1058-ІV.

До того ж, на думку адвоката Хомич І.О. слід урахувати, що за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-ІV його довіритель звернувся вперше, відповідно.

Адвокат також зазначає, що протиправні дії територіального органу Пенсійного фонду порушують право ОСОБА_1 на соціальний захист, визначене статтею 46 Конституції України, зокрема, право на призначення та виплату пенсії у законодавчо визначеному розмірі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), в задоволенні позову ОСОБА_1 , - відмовлено.

Вирішуючи справу та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, як особа, якій вже була призначена пенсія за віком на пільгових умовах, визначених статтею 13 Закону №1788-XII, не має права на повторне призначення того самого виду пенсії за віком на загальних підставах (після досягнення пенсійного віку) відповідно до Закону №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії.

Покликаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 10.04.2019 у справі №336/372/16, суд першої інстанції указав, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені законодавством.

Водночас, як установив суд, позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах, за Списком №2, яка є різновидом пенсії за віком, але призначається зі зменшенням загального пенсійного віку, і така пенсія, так само як і пенсія за віком, розраховується відповідно до положень Закону №1058-ІV.

Суд вважав, що відмова територіального органу Пенсійного фонду у призначенні та переведенні позивача на пенсію за віком, на загальних підставах, відповідно до Закону №1058-ІV є правомірною, оскільки заява позивача стосувалася призначення того самого виду пенсії (пенсії за віком), та такий самий вид пенсії не може бути призначений повторно на підставі положень Закону №1058-IV.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що права позивача не порушені, а тому вважав, що підстави для задоволення позову відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, адвокат Хомич І.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення не врахував, що позивачу була призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до статті 13 Закону № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.

За таких умов, як вважає адвокат, за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-IV позивач звернувся вперше, а тому показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні з якої сплачені страхові внески, повинен враховуватись відповідно до статті 40 Закону №1058-ІV, тобто застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачені страхові внески, обчислена як середній показник за 2021-2023 роки.

За таких підстав, на переконання адвоката, територіальний орган Пенсійного фонду повинен здійснити переведення та перерахунок пенсії позивачу з урахуванням середньої заробітної плати за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

На переконання адвоката однакове найменування видів пенсії не може бути критерієм для їх ототожнення, якщо їх призначення регулюється різними законами.

З огляду на викладене, адвокат вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

До того ж, на думку адвоката, суд першої інстанції здійснив дискримінацію, відмовивши позивачу у праві на отримання пенсії за Законом № 1058-IV з урахуванням правильного показника заробітної плати, що являється неприпустимим з огляду положення Конституції України та практику Європейського суду з прав людини.

ГУ ПФУ у Вінницькій області у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, які узгоджуються із висновками суду першої інстанції, зазначає про безпідставність поданої скарги, у зв`язку з чим просить в задоволенні скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

ГУ ПФУ в Миколаївській області також скористалося свої процесуальним правом та подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та з 2019 року отримує пенсію віком на пільгових умовах, за Списком №2, призначену на підставі статті 114 Закону № 1058-IV та статті 13 Закону №1788-ХІІ.

16.02.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою щодо призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні показника середньої заробітної плати (доходу) України, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії за 2021-2023 роки.

Заява позивача про призначення/перерахунок пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Вінницькій області.

23.02.2024, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , ГУ ПФУ у Вінницькій області прийняло рішення № 82 про відмову у перерахунку пенсії із посиланням на те, що заявнику з 02.01.2019 призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №2 за Законом № 1058-IV (а.с.20).

Позивач, вважаючи протиправною відмову у призначенні та перерахунку пенсії, звернувся до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідаючи на доводи скаржника щодо помилковості висновків суду про відсутність підстав для переведення та перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за останні три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення: за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Пункт «б» частини 1 статті 13 Закону №1788-ХІІ передбачає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зокрема, для працівників, які зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

01.01.2004 набрав чинності Закон №1058-IV, який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Отже, з 01.01.2004 Закон №1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Пункт 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV (в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом №1788-XII.

Стаття 8 Закону №1058-IV передбачає право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положення частини 1 статті 9 Закону №1058-IV встановлюють, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

-пенсія за віком;

-пенсія по інвалідності;

-пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Частина 2 статті 40 Закону №1058-IV визначає, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Отже, у випадку призначення пенсії на підставі Закону №1058-IV, при обчисленні пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Колегія суддів враховує, що порядок переведення з одного виду пенсії на інший регламентований статтею 45 Закону №1058-IV, частина 3 якої визначає, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого абзацом п`ятим частини четвертої статті 42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена (визначений) частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні з одного виду пенсії, призначеної саме за Законом №1058-ІV, на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої зазначеним нормативно-правовим актом.

Колегія суддів, під час перегляду апеляційної скарги, враховує правову позицію Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, яка викладена в постанові 22.10.2024 у справі №300/5450/23.

Судова палата, аналізуючи аналогічні до тих, що виникли у цій справі, правовідносини, відступила від висновку, що викладений у раніше ухвалених постановах Верховного Суду від 17.06.2021 у справі №336/7438/16-а, від 13.02.2019 у справі №334/917/17, від 23.10.2020 у справі №528/196/17 та інших.

Підставами для відступлення вважала, що висновок, викладений у наведених справах про наявність в осіб, яким призначалась пенсія за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону 1788-XII, права на призначення пенсії за віком на загальних підставах (після досягнення пенсійного віку) відповідно до Закону №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії, є таким, що не ґрунтується на правильному правозастосуванні.

При цьому, Верховний Суд виходив із того, що статтею 13 Закону №1788-ХІІ для відповідних категорій осіб передбачений не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови для призначення пенсії за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку. Пенсія за віком на пільгових умовах призначається та виплачується у порядку та на умовах, що визначені Законом №1058-IV.

У зв`язку з наведеним, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду сформувала такі висновки:

« 1) статтею 13 Закону 1788-XII для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови для призначення пенсії за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку;

2) пільгова пенсія за віком, призначена з урахуванням положень Закону 1788-XII, призначається та виплачується в порядку та на умовах, що визначені Законом №1058-IV, а тому особи, які отримують таку пенсію, не мають права на перехід на пенсію за віком на загальних підставах відповідно до Закону №1058-IV після досягнення ними пенсійного віку».

Подібні висновки були викладені також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 334/2653/17, від 13.12.2018 справі №185/860/17 та від 27.03.2020 у справі №335/8983/17, де зазначено, що у випадку задоволення заяви позивача про переведення (призначення) його на пенсію за віком на загальних підставах, буде відсутнє переведення з одного виду пенсії на інший, оскільки пенсія за віком на пільгових умовах, призначена позивачу відповідно до статті 13 Закону №1788-ХІІ, є різновидом пенсії за віком зі зменшенням загального пенсійного віку, що унеможливлює призначення позивачу пенсії за віком на загальних підставах повторно у зв`язку з досягненням загального пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV.

Повертаючись до обставин справи, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 з 02.01.2019 була призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно Закону №1788-XII.

16.02.2024 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за Законом №1058-IV із застосуванням показника середньомісячного заробітку по Україні за попередні три роки, тобто за 2021-2023 роки.

Враховуючи наведені фактичні обставини справи та правовий висновок Верховного Суду, який повинен бути врахований при розгляді даної справи, колегія суддів констатує, що ОСОБА_1 , як особа, якій вже була призначена пенсія за віком на пільгових умовах, визначених статтею 13 Закону № 1788-XII, не має права на повторне призначення того самого виду пенсії за віком на загальних підставах (після досягнення пенсійного віку) відповідно до Закону №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача права на обчислення пенсії за віком, призначеної на підставі норм Закону №1058-IV з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням цієї пенсії, тобто, за 2021-2023 роки.

Відтак, доводи скаржника про протиправність оскаржуваного рішення територіального органу Пенсійного фонду, колегія суддів вважає безпідставними та такими що ґрунтуються на помилковому трактуванні норм права.

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що стаття 13 Закону №1788-ХІІ передбачає не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови для призначення пенсії за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку. Тобто, пенсія за віком на пільгових умовах і пенсія за віком, що призначається на загальних підставах, є різновидами одного виду пенсійного забезпечення - пенсії за віком.

Посилання скаржника на ряд правових позицій Верховного Суду колегія суддів відхиляє, оскільки за висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступив суд найвищої інстанції, суд, під час вирішення тотожних спорів, мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати (у спірному випадку Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду).

З приводу аргументів скаржника, що відмова суду першої інстанції є дискримінаційною по відношенню до пенсіонерів за віком, колегія суддів зауважує, що у спірному випадку позивач, маючи право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах (із зниженням пенсійного віку), ним скористався, йому була призначена така пенсія ще у січні 2019 року.

Отже, колегія суддів вважає, що відсутні підстави стверджувати, що неможливість повторного призначення пенсії за віком, у зв`язку з досягненням особою такого віку, є дискримінацією.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Колегія суддів вважає, що надала відповідь на ключові доводи апеляційної скарги.

Отже, слід констатувати, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Керуючись статтями 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Хомича Івана Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у справі за позовом адвоката Хомича Івана Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя О. В. Єщенко

Повне судове рішення складено 05.05.2025.