Справа № 560/19254/24
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

іменем України

05 травня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К.

розглянувши адміністративну справу за позовом комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об`єднання" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Славутське житлово-комунальне об`єднання" звернулося в суд із позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Хмельницькій області № 5106-П від 27.11.2024 року Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Комунального підприємства «Славутське житлово-комунальне об`єднання».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказ Головного управлінням ДПС у Хмельницькій області № 5106-П Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Комунального підприємства «Славутське житлово-комунальне об`єднання» () про проведення перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період квітень-червень 2018 року, серпень-вересень 2018 року є протиправним. Вказує, що у Головного управління ДПС у Хмельницькій області відсутні підстави для призначення та проведення перевірки, оскільки факти відсутності реєстрації податкових накладних та питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період квітень-червень та серпень-вересень 2018 року були предметами попередніх перевірок. Так, згідно наказу Головного управління Державної податкової служби в Хмельницькій області від 07.07.2021 № 2010-П, в період з 19.07.2021 року по 20.08.2021 року була проведена документальна планова виїзна перевірка комунального підприємства «Славутське житлово-комунальне об`єднання». За результатами перевірки складено Акт про результати документальної планової виїзної перевірки комунального підприємства «Славутське ЖКО» з питань дотримання вимог податкового законодавства України за період з 01.04.2018 по 31.03.2021 року від 30.08.2021 року № 5987/22-01-07-15/34432514. Зауважує, що в Акті від 30.08.2021 року № 5987/22-01-07-15/34432514 не було виявлено порушень з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період квітень-червень 2018 року, серпень-вересень 2018 року. Повторно питання своєчасності реєстрації податкових накладних за період 2018 року січень 2020 року були предметом камеральної перевірки проведеної ГУ ДПС у Хмельницькій області в 12.07.2023 року

Окрім того, представник позивача зазначає, що Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області не дотримано процедури щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 24.12.2024 суд відкрив провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначив за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників.

Ухвалою від 24.12.2024 суд відмовив у задоволенні заяви комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об`єднання" про забезпечення адміністративного позову у справі №560/19254/24.

Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що для податкового органу, за відсутності (зняття) законодавчих обмежень та належного правового врегулювання проведення перевірки, не виключається можливість здійснити її повторне проведення та формування за її наслідками відповідних висновків. Зауважує, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому, підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення. Отже, з урахуванням позицій Верховного Суду, що викладенні у вищевказаних постановах та висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 8 вересня 2021 року у справі №816/228/17, підстави для розгляду справи № 560/19254/24 за правилами адміністративного судочинства відсутні.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій з доводами відповідача не погоджується та вважає їх необґрунтованими. Зазначає, що у вказаний період 2017-2020 роки підприємство постійно перевірялось посадовими особами відповідача по питаннях своєчасності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість та своєчасності реєстрації податкових накладних, проте до липня 2021 року до підприємства не було жодних зауважень щодо відсутності реєстрації податкових накладних що не надаються отримувачу (покупцю). Стверджує, що під час планової документальної перевірки в 2021 році та камеральної перевірки проведеної 12.07.2023 року, використав своє право на проведення перевірок, в силу аб. 2 п. 78.2. ст. 78 та статті 76 ПК України це позбавляє його права на призначення та проведення позапланової перевірки.

Також підприємство вважає, що запит від 11.10.2024 року № 15430/6/22-01-07-01-09 про надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень» посадовими особами відповідача складений в незаконний спосіб, тобто сфальшований. На початку листа відповідач вказує на те, що ним отримано інформацію про відсутність реєстрації податкових накладних. Однак від підприємства вимагає надати пояснення та документи що стосуються ведення бухгалтерського, податкового обліку та нарахування податків. Враховуючи викладене. просить задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача подала заперечення на відповідь на відзив, згідно з якими вказує, що податкове повідомлення-рішення форми «ПН» № 12700/2201-0715 від 10.11.2021, яким застосовано штрафну санкцію з ПДВ в сумі 7 499 218,00 грн за відсутність складання та/або реєстрації протягом граничного строку передбаченого ст. 201 ПК України податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 16255234 грн, скасоване з формальних підстав, адже перевірка проведена під час дії мораторію, встановленого пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, є такою, що не породжує правових наслідків, оскільки така перевірка не повинна була відбутися в силу закону.

Відповідно контролюючий орган при призначенні перевірки відповідно до наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 27.11.2024р. № 5106-П з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період квітень-червень, серпень-вересень 2018 р діяв відповідно до норм чинного законодавства.

Наголошує, що в наказі від 27.11.2024р. № 5106-П Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Комунального підприємства "Славутське житлово комунальне об`єднання" чітко зазначено, ГУ ДПС у Хмельницькій області отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення КП "Славутське ЖКО" податкового законодавства щодо відсутності реєстрації податкових накладних в ЄРПН КП «Славутське ЖКО» при здійсненні постачання послуг кінцевому споживачу (який не є платником податку) за період квітень-червень 2018 р, серпень-вересень 2018 р.

З урахуванням, відмови платником податків у наданні документів та пояснень на запит контролюючого органу, відповідно до п.п.191.1.6 п.191.1 ст.191 п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1, п.78.4 ст.78, ст. 79 видано наказ на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки КП «Славутське ЖКО» (), місцезнаходження: Хмельницька область, м. Славута, вул.. Миру, буд 14-А з 31.12. 2024р. тривалістю 5 робочих днів. Перевірку провести з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період квітень червень 2018р., серпень-вересень 2018р. тривалістю 5 робочих днів. Вказаний наказ підписаний керівником контролюючого органу та скріплений печаткою контролюючого органу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, надані сторонами, суд дійшов таких висновків.

Головне управління ДПС у Хмельницькій області надіслало на юридичну адресу позивача запит від 11.10.2024р. № 15430/6/22-01-07-09 про надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень).

В запиті від 11.10.2024р. № 15430/6/22-01-07-09 зазначено, що контролюючим органом отримано податкову інформацію щодо відсутності реєстрації податкових накладних в ЄРПН КП «Славутське ЖКО» при здійсненні постачання послуг кінцевому споживачу (який не є платником податку) та зазначено податок на додану вартість з сум постачання, на які не складено та незареєстровано в ЄРПН податкові накладні в розрізі звітних періодів.

Листом від 06.11.2024р. № 993 КП «Славутське ЖКО» повідомило контролюючий орган про те, що в податкового органу відсутні правові підстави для перевірки документів за 2018 р.

27 листопада 2024 року Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області видано наказ № 5106-П Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки комунального підприємства «Славутське житлово-комунальне об`єднання» (), в якому наказано провести перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період квітень-червень 2018 року, серпень-вересень 2018 року тривалістю 5 робочих днів.

Позивач вважаючи вищевказаний наказ протиправним, звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За визначенням, наведеним в частині першій статті 4 КАС України:

адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1);

суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7);

індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пунктом 19).

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю порушено його права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Водночас право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі можуть ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу, що не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав особи й основоположних свобод (далі - Конвенція).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви № 17160/06 та № 35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Отже, з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

У постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 Велика Палата Верховного Суду, проаналізувавши положення пункту 19 частини першої статті 4 КАС України у взаємозв`язку із рішеннями Конституційного Суду України від 23.06.1997 № 2-зп у справі № 3/35-313 та від 22.04.2008 № 9-рп/2008 у справі № 1-10/2008, дійшла висновку, що у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Поряд із цим, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що хоча неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, однак може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Крім того, судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду постановою від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 сформулювала правовий висновок, де у випадку, якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Вказана позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 17.06.2022 у справі №826/9184/18, від 10.03.2023 у справі № 140/2022/18, від 31.10.2023 у справі № 380/1802/20, від 10.11.2023 у справі № 815/2627/18, від 23.11.2023 у справі № 160/7797/23, від 19.08.2024 у справі №420/5252/19.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

При цьому приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової / позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова / позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (пункт 77.6 статті 77, пункт 78.5 статті 78 ПК).

Стаття 79 ПК України визначає особливості проведення документальної невиїзної перевірки.

Пунктом 79.2 статті 79 ПК України встановлено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Варто зазначити, що право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду перевірки. Реалізація такого права за відсутності обов`язку в контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою.

Відповідно до пункту 79.3 статті 79 ПК присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

Незважаючи на необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній все ж має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК, відповідно до якого платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка (пункт 79.5 статті 79 ПК України).

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (формальна підстава).

При цьому, абзац другий пункту 79.2 статті 79 ПК України визначає, що виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і в частині першій статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

Таким чином, аналізованими нормами ПК України з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів установлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема, документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Разом з цим, щодо визнання протиправним та скасування наказу від 27.11.2024 №5106-П суд, з урахуванням встановлених обставин, зазначає таке.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС визначено, що індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 № 9-рп/2008 у справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому, підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

З матеріалів справи суд встановив, що акт індивідуальної дії, а саме спірний у цій справі наказ Головного управління ДПС у Хмельницькій області № 5106-П від 27.11.2024 року Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Комунального підприємства «Славутське житлово-комунальне об`єднання» реалізовано його застосуванням.

В матеріалах справи міститься повідомлення повідомлення від 27.11.2024 р № 1344 та запит № 17119/6/22-01-07-02-06 від 27.11.2024 р про надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень) направлено на юридичну адресу позивача (підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 514 та фіскальним чеком від 28.11.2024), що є підставою для початку проведення такої перевірки.

З огляду на вищезазначене, правомірність наказу Головного управління ДПС у Хмельницькій області № 5106-П від 27.11.2024 року Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Комунального підприємства «Славутське житлово-комунальне об`єднання» може бути оцінена при розгляді позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, у випадку зазначення про це у підставах адміністративного позову.

Виходячи з наведеного, суд констатує, що вказаний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Своєю чергою, поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного суду від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 та підтриманий постановою Верховного Суду від 24.10.2024 у справі №580/2466/19.

З урахуванням висловленої вище позиції Верховного Суду з цього питання, не потребує роз`яснення право позивача щодо звернення до суду, що уповноважений розглядати цей спір, оскільки такий спір не належить до юрисдикції жодного іншого суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, суд, врахувавши суть спірних правовідносин дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у цій справі.

Суд роз`яснює позивачу, що згідно із частиною другою статті 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до частини другої статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

За приписами пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Зважаючи на те, що провадження у цій справі закрито з інших підстав, ніж у зв`язку з відмовою позивача від позову, а саме на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, тому позивачу необхідно повернути з бюджету судовий збір у сумі 3028,00 грн, сплата якого підтверджується платіжною інструкцією від 20.12.2024 №8794.

Керуючись статтями 238, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об`єднання" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

Повернути комунальному підприємству "Славутське житлово-комунальне об`єднання" (, адреса: Україна, 30000, Хмельницька обл., місто Славута, вул. Миру, буд. 14А) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 3028,00 грн, сплачений згідно з платіжною інструкцією від 20.12.2024 №8794.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Головуючий суддя В.К. Блонський