Справа № 120/10037/24
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2025-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 травня 2025 р. Справа № 120/10037/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-Імперіал" до Вінницької митниці про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Буд-Імперіал" до Вінницької митниці про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.05.2024 року №UA3, №UA4 та №UA5 а тому, з метою їх скасування, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 05.08.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

20.08.2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначає, що під час декларування ТОВ «БУД-ІМПЕРІАЛ» товарів за МД від 16.05.2019 №UA401010/2019/027577 та від 30.10.2019 №UA401010/2019/058223 отримано (надано) пільги, а саме по ввізному миту застосовано преференцію 410 (Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС).

Однак відповідач зазначає, що відповідно до інформації, отриманої від уповноважених органів Польщі листами, за результатами перевірки декларації інвойс від 08.05.2019 №1/5/2019 та від 23.10.2019 №2/10/2019 експортер не надав на вимогу митних органів країни

експорту всі належні документи, що підтверджують преференційне походження товару. Таким чином, цей товар не має преференційного походження з ЄС відповідно до Доповнення І Угоди.

Вищевказані обставини, на переконання представника відповідача, свідчать про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

22.08.2024 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких він просив врахувати висновки щодо застосування норм права в аналогічних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

28.08.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим та такими, що не спростовує доводи, викладені у позовній заяві як підстави для задоволення позову.

Зокрема представник позивача вказав на те, що ні запит на перевірку, ні інформацію про її результати не було надано для ознайомлення.

Крім того зазначає, що відповідач ні в акті перевірки, ні в податкових повідомлення-рішеннях не заперечує того, що позивач були подані документи, які містять достовірні відомості вартісних, кількісних та якісних характеристик товару.

Також зазначає, що навіть якщо припустити що під час перевірки уповноваженим органом іноземної держави Експортером не було підтверджено преференційне походження деяких товарів, однак встановлено, що Експортером дійсно були надані Імпортеру відповідні документи щодо преференційного походження та перевіркою не встановлено невідповідність таких документів чи наявність елементів підробки тощо, то відповідальність цілком і повністю лежить на підприємстві іноземної держави. Позивач як учасник договірних відносин не вправі втручатись в господарську діяльність Експортера.

15.01.2025 відповідачем долучено до матеріалів справи офіційний переклад відповіді уповноважених органів Польщі.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, відзивом на позов, дослідивши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено наступне.

На підставі пункту 2 частини 2 статті 351 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VІ (далі Митний кодекс України), наказу Вінницької митниці від 11.02.2022 №46, проведена документальна невиїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «БУД-ІМПЕРІАЛ» (далі ТОВ «БУД-ІМПЕРІАЛ»), , (21012, м. Вінниця, пров. Костя Широцького, буд. 23) щодо дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг за митними деклараціями: від 16.05.2019 №UA401010/2019/027577 та від 30.10.2019 №UA401010/2019/058223.

Про проведення вказаної документальної невиїзної перевірки у період з 17.02.2022 по 18.02.2022 ТОВ «БУД-ІМПЕРІАЛ» було повідомлено письмовим повідомленням від 14.02.2022 №3.

Перевірка проводилась з 17.02.2022 по 18.02.2022 та тривала 2 (два) робочих дні.

Узагальнений перелік документів, які було використано при проведенні документальної невиїзної перевірки, наведено в Додатку №1 до акта перевірки, який є його невід`ємною частиною, а саме копії МД від 16.05.2019 №UA401010/2019/027577 та від 30.10.2019 №UA401010/2019/058223, копії декларацій-інвойсів від 08.05.2019 №1/5/2019 від 23.10.2019 №2/10/2019, копії зовнішньоекономічного контракту від 12.11.2018 №1/11/18.

На запит від 21.11.2019 №9082/8/02-80-19-02 Вінницької митниці ДФС до Державної фіскальної служби України, з проханням надати допомогу в проведенні перевірки декларації-інвойс, складеної експортером Польщі від 08.05.2019 №1/5/2019 та від 23.10.2019 №2/10/2019, отримана інформація від уповноважених органів Польщі від 22.03.2021 №1801-ІGС.4331.61.2020 (доведена листом Держмитслужби України від 17.05.2021 №15/15-03/7.12/1398).

Результати опрацювання вищезазначеного листа відображено в пункті 3.2 розділу ІІІ акта перевірки.

ТОВ «БУД-ІМПЕРІАЛ» інші документи, що свідчать про діяльність платника податків та/або спростовують викладені в акті перевірки факти, у ході перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи за МД від 16.05.2019 №UA401010/2019/027577 та від 30.10.2019 №UA401010/2019/058223, не надавались.

Під час проведення вказаної перевірки було встановлено, що ТОВ «БУД-ІМПЕРІАЛ»:

за МД від 16.05.2019 №UA401010/2019/027577 задекларовано товар: «Автомобіль вантажний марки PEUGEOT - 1 шт. Модель: EXPERT. Номер кузова: НОМЕР_1 . Загальна кількість місць для сидіння, включаючи місце водія: 3. Тип двигуна: дизельний. Робочий об`єм циліндрів: 1997 см?. Потужність двигуна: 94 кВт. Вантажопідйомність: 1,137 т. Маса при максимальному завантаженні: 2,964 т. Бувший у вжитку. Календарний рік виготовлення: 2015. Тип кузова: суцільнометалевий фургон. Колісна формула: 4х2. Категорія: N1. Країна виробництва: Франція. Виробник: PEUGEOT. Торговельна марка: PEUGEOT. Країна походження товару ЄС. Фактурна вартість: 5800 EUR (курс 29,494081) 171065,67 грн, митна вартість 176964,49 грн.

за МД від 30.10.2019 №UA401010/2019/058223 задекларовано товар: «Напівпричіп вантажний з тентом 1 шт. Марка: SCHMITZ. Модель: SCS24/L. Номер шасі: НОМЕР_2 . Бувший у вжитку. Календарний рік виготовлення: 2008. Дата першої реєстрації: 07.05.2008. Вантажопідйомність: 32,338 т. Маса при максимальному завантаженні: 39,000 т. Кількість осей: 3. Категорія ТЗ: О4. Країна виробництва: Німеччина. Виробник: SCHMITZ AG. Торговельна марка: SCHMITZ. Країна походження товару ЄС. Фактурна вартість: 21000 PLN (курс 6,52654200) 52886,25 грн, митна вартість 139843,76 грн.

Товари ввезені на підставі зовнішньоекономічного контракту від 12.11.2018 №1/11/18, укладеного між ТОВ «БУД-ІМПЕРІАЛ» (Україна) та компанією «TRANS IMPERIAL Sp. z o.o.» (Польща), за умовами поставки FCA (PL) Przemysl.

За даними МД, одержувачем товарів, особою відповідальною за фінансове врегулювання та декларантом є ТОВ «БУД-ІМПЕРІАЛ» ().

При перевірці встановлено, що під час декларування ТОВ «БУД-ІМПЕРІАЛ» товарів за МД від 16.05.2019 №UA401010/2019/027577 та від 30.10.2019 №UA401010/2019/058223 було отримано пільги за ввізним митом (преференція 410) відповідно до Угоди про асоціацію між Україною та ЄС.

З метою підтвердження країни походження та застосування режиму вільної торгівлі під час митного оформлення товарів за МД від 16.05.2019 № UA401010/2019/027577 та від 30.10.2019 № UA401010/2019/058223 надавались декларації-інвойси, складені експортером, якщо фактурна вартість партії товару не перевищує 6000 євро: від 08.05.2019 № 1/5/2019 та від 23.10.2019 № 2/10/2019 відповідно.

Загальна сума податку, нарахована умовно, складає 22,83 тис. грн.

Товари, зазначені у вищезгаданих деклараціях-інвойсах, експортувались з Польщі. Відправник «TRANS IMPERIAL Sp. z o.o.», Польща.

Відповідно до статті 32 «Перевірка підтверджень походження» Доповнення І Угоди, Держмитслужбою отримано та доведено відповіді уповноважених органів Польщі, зазначені в пункті 2.6 акта перевірки, про результати проведених перевірок декларацій-інвойсів, складених експортером якщо фактурна вартість партії товару не перевищує 6000 євро: від 08.05.2019 № 1/5/2019 та від 23.10.2019 № 2/10/2019 та даних, які у них містяться.

Враховуючи вимоги пункту 1 частини 3 статті 44 Митного кодексу України, декларантом до графи 44 «Додаткова інформація / Подані документи / Сертифікати і дозволи» МД від 16.05.2019 № UA401010/2019/027577 та від 30.10.2019 № UA401010/2019/058223 під кодом 7016 «Декларація-інвойс, складена експортером, якщо фактурна вартість партії товару не перевищує 6 000 євро» внесено реквізити декларацій-інвойсів: від 08.05.2019 № 1/5/2019 та від 23.10.2019 № 2/10/2019.

На підставі вищевикладеного встановлено, що преференційне походження товарів не підтверджено, пільги надані (отримані) з порушенням вимог Угоди.

Враховуючи викладене, даною документальною невиїзною перевіркою встановлено порушення ТОВ «БУД-ІМПЕРІАЛ»:

частини 1 статті 281 Митного кодексу України в частині правильності, обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 № 1678-VII, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на суму 22 832,60 гривень;

вимог пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами, що призвело до заниження податкового зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 4 566,52 гривень.

Перевірка оформлена актом №0007/22/7.12-19/34626127 від 22.02.2022.

На підставі акту перевірки №0007/22/7.12-19/34626127 від 22.02.2022 Вінницька митниця прийняла податкові повідомлення-рішення № UA3 від 29.05.2024, яким збільшила позивачу суму зобов`язання в сумі 8848,23 грн та штрафними санкціями в сумі 884,82 грн, № UA4 від 29.05.2024 на загальну суму 15382,82 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 13984,38 грн та штрафними санкціями в сумі 1398,44 грн, № UA5 від 29.05.2024, яким збільшила позивачу суму зобов`язання в сумі 4566,52 грн та штрафними санкціями в сумі 456,65 грн.

Позивач, не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень частини 2 статті 1 Митного кодексу України (далі - МК України) відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до пункту 24 частини 1 статті 4 МК України митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Як встановлено частиною 1 статті 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 МК України мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, згідно з п. 190.1 ст.190 ПК України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті й включаються до ціни товарів.

Ввізне мито, відповідно до положень статті 272 МК України, встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України

Статтею 276 МК України визначено, що платниками мита є: 1) особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом; 2) особа, на адресу якої надходять товари, що переміщуються (пересилаються) у міжнародних поштових або експрес-відправленнях, несупроводжуваному багажі, вантажних відправленнях; 3) особа, на яку покладається обов`язок дотримання вимог митних режимів, які передбачають звільнення від оподаткування митом, у разі порушення таких вимог; 4) особа, яка використовує товари, митне оформлення яких було здійснено з умовним звільненням від оподаткування, не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям такого звільнення згідно з цим Кодексом, іншими законами України, а також будь-які інші особи, які безпідставно використовують звільнення від оподаткування митом (податкову пільгу); 5) особа, яка реалізує або передає у володіння, користування чи розпорядження товари, що були випущені у вільний обіг на митній території України із звільненням від оподаткування митними платежами, до закінчення строку, визначеного законом; 6) особа, яка реалізує товари, транспортні засоби відповідно до статті 243 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 277 МК України об`єктами оподаткування митом є: 1) товари, митна вартість яких перевищує еквівалент 150 євро, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України підприємствами; 2) товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України; 3) товари, транспортні засоби, що реалізуються відповідно до статті 243 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що платники податків, визначені ст. 272 МК України, при ввезені відповідного товару (який є об`єктом оподаткування відповідно до ч. 1 ст. 277 МК України) на митну територію України зобов`язані сплачувати ввізне мито.

Частиною 1 статті 280 МК України передбачено, що в Україні застосовуються такі види ставок мита: 1) адвалорна - у відсотках до встановленої статтею 279 цього Кодексу бази оподаткування; 2) специфічна - у грошовому розмірі на одиницю бази оподаткування, встановлену статтею 279 цього Кодексу; 3) комбінована, що складається з адвалорної та специфічної ставок мита.

Відповідно до частин 3, 4 статті 280 МК України ставки мита, крім сезонного та особливих видів мита, встановлюються виключно законами України з питань оподаткування. Ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

За змістом частини 5 статті 280 МК України ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Відповідно до частин 1, 5 статті 281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори. У разі якщо імпорт товару є об`єктом антидемпінгових, компенсаційних або спеціальних заходів, тарифні пільги (тарифні преференції) не встановлюються або зупиняються чи припиняються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Верховна Рада Законом України № 1678-VII від 16 вересня 2014 року ратифікувала Угоду від 27 червня 2014 року про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, якою, серед іншого, передбачено поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом.

Статтею 26 ч. 1 глави 1 розділу IV Угоди встановлює, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I «Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва» (далі - Протокол I, до цієї Угоди).

Стаття 29 частини 1 глави 2 розділу IV Угоди визначає, що кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

П. 1 ст. 2 розділу 2 Протоколу I встановлює, що з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу:

1. товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу;

2. товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Відповідно до пункту 1 статті 16 розділу 5 Протоколу I товари, що походять з Європейського Союзу, товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:

(a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або

(b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Процедуру видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлює стаття 17 розділу 5 «Підтвердження походження» Протоколу 1, згідно з положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту. Якщо їх заповнюють від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього комірці, не залишаючи вільних рядків. Якщо комірка заповнена не повністю, під останнім рядком опису потрібно накреслити горизонтальну лінію й перекреслити вільний залишок комірки.

Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

При цьому, за змістом пунктів 1-6 статті 22 розділу 5 Протоколу 1 декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)(b) цього Протоколу, може бути складена:

(a) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу,

Або

b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.

Декларація інвойс може бути складена, якщо розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Складання декларації інвойс здійснюється експортером шляхом штампування, машинописного чи поліграфічного друкування на інвойсі, повідомленні про доставку чи іншім комерційнім документі декларації, текст якої наведено у Додатку IV до цього Протоколу, з використанням однієї з мовних версій, викладених у цьому Додатку, і згідно з чинним законодавством країни експорту. Якщо декларація складена від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Декларації інвойс мають бути власноручно підписані експортером, що їх склав. Проте затверджений експортер у розумінні статті 23 цього Протоколу не повинен підписувати такі декларації, якщо він надав митним органам країни експорту письмове зобов`язання нести повну відповідальність за всі декларації інвойс, у яких він зазначений, так, ніби вони підписані ним власноручно. Декларація інвойс може бути складена експортером тоді, коли товари, яких вона стосується, експортуються, або після експортування за умови подання цієї декларації в країні імпорту не пізніше ніж протягом двох років після імпортування товарів, яких вона стосується.

Стаття 33 Протоколу І регулюються питання щодо перевірки підтверджень походження. Так, пунктом 1 цієї статті встановлено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.

З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку (п. 2 ст. 33 Протоколу I).

Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними (п. 3 ст. 33 Протоколу І).

Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та, чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу (п. 5 ст. 33 Протоколу I).

Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції (п. 6 ст. 33 Протоколу I).

Згідно з частин 1, 2, 6 статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 МК України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Частина 3 статті 43 МК України встановлює, що сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Відповідно до частини 8 статті 43 МК України у разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості.

Частина 9 цієї статті кодексу передбачено, що додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.

Згідно з частин 1, 2 статті 44 МК України для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару. У разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, обов`язково подається у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

За змістом частини 1 статті 289 МК України обов`язок із сплати митних платежів виникає, зокрема, після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання; в інших випадках, встановлених Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

В ході розгляду справи, судом встановлено, що за результатом проведеної перевірки ТОВ «БУД-ІМПЕРІАЛ», дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, застосування знижених ставок ввізного мита за 2 митними деклараціями, відповідачем складено акт № 007/22/7.12-19/34626127, в якому зафіксував порушення позивачем:

- частини 1 статті 281 Митного кодексу України в частині правильності, обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 № 1678-VII, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на суму 22832,60 гривень;

- вимог пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами, що призвело до заниження податкового зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 4566,52 гривень.

Як зазначає відповідач в акті перевірки, відповідно до інформації, отриманої від уповноважених органів Польщі листами, повідомлено, що експортер не надав на вимогу митних органів країни експорту всі належні документи, що підтверджують преференційне походження товарів.

Таким чином, відповідач вважає, що преференційне походження товарів не підтверджено, відтак пільги надані (отримані) позивачу з порушенням вимог Угоди.

За висновками, наведеними Верховним Судом у постановах від 31.07.2024 у справі №260/6407/21 від 01.03.2021 у справі №240/7093/19 та від 11.04.2022 у справі №260/2805/20 митний орган не наділений повноваженнями діяти на власний розсуд за вказаних обставин та проводити додаткову перевірку документів про походження товару після отримання результатів такої перевірки компетентним органом заявленої декларантом країни походження товару.

Разом із тим, спірні правовідносини виникли у зв`язку з наявністю відповіді компетентного органу, що видав документ, або компетентної організації країни, зазначеної як країна походження товару, щодо проведення перевірки документів про походження товару.

Так, як вбачається із матеріалів справи, на запит Державної митної служби України уповноваженим органом Республіки Польща листом від 22.03.2021 №1801-IGC.4331.61.2020 надіслано результати перевірки декларацій-інвойсів від №1/5/2019, №2/10/2019. У зазначеному листі уповноважений орган Республіки Польща зазначив, що під час розслідування експортер не надав жодних документів, що підтверджують статус походження товару. Таким чином, вказав, що товари, зазначені у вищезазначених інвойсах, не підлягають під преференційний режим.

Відтак, матеріалами справи підтверджується, що експортер не надав документів про преференційне походження товару відповідно до вимог Доповнення І Визначення поняття походження товарів і методів адміністративного співробітництва Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження.

При цьому, суд зауважує, що компанія-експортер, зазначивши декларативно в інвойсах та в сертифікаті з перевезення товару про походження товарів з території Європейського Союзу повинна у подальшому в ході перевірки документально підтвердити походження вказаних товарів, в тому числі й обставини, що матеріали, використані при виготовленні товару, також здебільшого походять з Європейського Союзу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 31.07.2024 у справі №260/6407/21.

З урахування зазначеного, суд відхиляє доводи позивача про те, що оскільки до митного оформлення декларантом надано всі документи, визначені чинним законодавством, які надано експортером та підтверджують право ТОВ "Буд-Імперіал" на преференцію, то листи уповноваженого органу Республіки Польща не можуть бути беззаперечним доказом щодо непідтвердження пільгового походження товару.

У даному випадку формальна наявність поданих до митного оформлення декларацій-інвойсів, складених уповноваженим (схваленим) експортером «TRANS IMPERIAL Sp. z o.o.» (Польща) №1/5/2019 та №2/10/2019, за видачу яких несе відповідальність експортер, не є достатньою підставою для висновків про вчинення ТОВ "Буд-Імперіал" всіх необхідних та залежних від нього дій для здійснення декларування "преференційного походження" ввезеного товару та отримання пільги - тарифної преференції.

Діючи добросовісно та застосовуючи тарифну преференцію за зниженим рівнем ставки ввізного мита, суб`єкт господарювання безсумнівно повинен переконатися, що поставлені експортером товари дійсно є товарами "преференційного походження" відповідно до положень вищезазначеної Регіональної конвенції, а не покладатись лише на відповідальність експортера за видачу сертифіката з перевезення EUR.1 та декларацій-інвойсів, складених уповноваженим (схваленим) експортером.

У зазначених зовнішньоекономічних відносинах обов`язок з визначення, декларування і сплати мита та податків, згідно вимог українського законодавства і ратифікованих Верховною Радою України міжнародних договорів України, має саме платник податків, а тому саме він, а не продавець товару несе відповідальність за повноту виконання цього обов`язку.

Відтак, враховуючи інформацію уповноваженого органу Республіки Польща, суд приходить висновку, що статус походження товарів, зазначених експортером «TRANS IMPERIAL Sp. z o.o.» (Польща) в інвойсах №1/5/2019 та №2/10/2019, не підтверджено у відповідності до вимог Доповнення I до Конвенції, а відтак до товарів за МД від 16.05.2019 № UA401010/2019/027577 та від 30.10.2019 № UA401010/2019/058223 не може бути застосований преференційний режим із застосуванням зменшеної ставки мита та оподаткування такого товару. Внаслідок цього розмитнення повинно здійснюватися зі сплатою ввізного мита за ставкою на дату здійснення митного оформлення, згідно із Законом України від 19.09.2013 №584-VIII "Про Митний тариф України".

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням встановлених обставин та проведеного аналізу чинного законодавства, суд доходить висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 25.05.2024 року №UA3, №UA4 та №UA5 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Буд - Імперіал" (пров. Костя Широцького, 23, м. Вінниця, Вінницька область, РНОКПП 34626127)

Відповідач: Вінницька митниця (вул. Лебединського, 14, м. Вінниця, )

Суддя Мультян Марина Бондівна