Справа № 140/488/25
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

02 травня 2025 року ЛуцькСправа № 140/488/25
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні питання про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, стягнення середнього заробітку за час затримки та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність щодо не проведення з ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби.

Стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі - 66085,84 грн.

Визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення обчислення та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-II, та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв?язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, за весь час затримки виплати грошового забезпечення, починаючи з 15.08.2018 по 12.01.2025.

Зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-III, та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв?язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, за весь час затримки виплати грошового забезпечення, починаючи з 15.08.2018 по 12.01.2025.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

07.02.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив.

10.02.2025 позивачем подано до суду відповідь на відзив у якій просив позов задовольнити повністю.

Судом ініційоване питання про зупинення провадження, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XIІ, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожні 14 повних календарних років військової служби, і яка не була виплачена в день його звільнення.

За результатами розгляду даної заяви, відповідач виявив та відразу усунув помилку, що була допущена при виключенні ОСОБА_1 зі списків особового складу згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.08.2018 №189, а саме у зв`язку з не нарахуванням та невиплатою ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 3 (три) повних календарних роки служби, було видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.01.2025 №02, яким внесено зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.08.2018 №189, зокрема, визначено відповідно до статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ОСОБА_1 виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 3 (три) повних календарних роки служби в розмірі 13 246,78 грн.

Згідно із платіжною інструкцією №1 від 10.01.2025 кошти для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 в сумі 13 246,78 грн надійшли на рахунок позивача 11.01.2025.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що в провадженні Волинського окружного адміністративного суду перебуває справа №140/15095/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити дії, в межах якої, зокрема, заявлені вимоги щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги передбаченої ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожні 11 повних календарних років військової служби.

Отже, в межах даної позовної заяви, позивач просить стягнути із відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку із несвоєчасною виплатою відповідачем одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 3 (три) повних календарних роки служби, в той час як вважає, що така виплата має бути проведена виходячи з 14 повних календарних років служби.

Таким чином, оскільки стягнення середнього заробітку стосується однієї і тієї ж самої виплати, а саме одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, тому проведена відповідачем 10.01.2025 виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби не може вважатися проведенням остаточного розрахунку, оскільки розмір такої виплати оскаржений в судовому порядку.

Конституційний Суд України у рішенні від 22.02.2012 року №4-рп/2012 здійснюючи тлумачення норм статті 117 Кодексу законів про працю України наголосив, що «невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку».

Тобто звернення особи до суду щодо виплати середнього заробітку здійснюється після припинення триваючого правопорушення, що відбувається після виплати всіх сум, що належать працівнику при звільненні, тобто повного, а не часткового розрахунку.

Оскільки при частковому розрахунку (часткових виплатах) «триваюче правопорушення» не може бути припинене по відношенню до працівника, в даному випадку військовослужбовця.

Правова позиція, щодо терміну «триваюче правопорушення» висловлена у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17, від 23 листопада 2018 року у справі № 489/4756/16-а, від 11 листопада 2019 року у справі № 487/4899/15-а, від 30 січня 2020 року у справі № 133/1173/17, від 28 квітня 2020 року у справі № 822/973/17, від 15 травня 2020 року у справі № 361/6571/16-а. 2.

В той же час, Верховний Суд у постанові від 28 червня 2023 року у справі №560/11489/22 за касаційною скаргою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області засилаючись та цитуючи зазначене вище рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року №4- рп/2012 дійшов до висновку, що адміністративний позов щодо невиплати середнього заробітку повинен бути поданий до суду у місячний термін за кожним видом (складовою) грошового забезпечення окремо після проведення фактичної виплати певного виду грошового забезпечення в повному обсязі, а тому у даній справі наголосив на пропуск строку звернення до суду у частині індексації грошового забезпечення.

За іншою складовою грошового забезпечення (грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки) Верховний Суд дійшов до висновку, що позов поданий у визначені КАС України строки.

Таким чином, згідно висновку Верховного Суду у справі №560/11489/22 звернення до суду повинно здійснюватися після повної виплати певного виду (складової) грошового забезпечення.

Питання обчислення строку звернення до суду за умови оскарження/незгоди з розрахунками та виплатами роботодавця розглядалося Верховним Судом у справі №440/2896/19.

Верховним Судом у постанові від 25 червня 2020 року у справі №440/2896/19 зазначено наступне:

21. Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 розтлумачив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237 1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

22. Також у цьому Рішенні Конституційний Суд України вказав, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. […]

24. Також варто вказати, що аналізуючи положення статей 116, 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 лютого 2020 року (справа 821/1083/17) зазначила таке.

25. Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

26. Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. […]

31. За таких обставин, відсутні підстави стверджувати про проведення остаточного розрахунку з ОСОБА_1 при його звільненні, оскільки такий розрахунок ним оспорюється.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Як встановлено судом, в провадженні Волинського окружного адміністративного суду перебуває справа №140/15095/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити дії, в межах якої, зокрема, заявлені вимоги щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги передбаченої ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожні 11 повних календарних років військової служби.

При цьому, оскільки стягнення середнього заробітку стосується однієї і тієї ж самої виплати, а саме одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, тому проведена відповідачем 10.01.2025 виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби не може вважатися проведенням остаточного розрахунку, оскільки розмір такої виплати оскаржений в судовому порядку.

Враховуючи те, що рішення у справі №140/15095/24 на даний час не прийняте, тому суд приходить висновку про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі №140/15095/24 у зв`язку із чим провадження у цій справі належить зупинити.

Керуючись пунктом 3 частини першої статті 236, статтями 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, стягнення середнього заробітку за час затримки та зобов`язання вчинити дії, зупинити до набрання законної сили судовим рішенням у справі №140/15095/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Ю.Ю. Сорока