Справа № 160/388/25
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2025-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

01 травня 2025 року Справа № 160/388/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

06.01.2024 року через електронну пошту до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)», в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача державна установа «Дніпровська виправна колонія (№89)» (), яка полягає у неналежному виконанні своїх службових та посадових обов`язків при отриманні, реєстрації та недотримання строків при розгляді письмового запиту позивача ОСОБА_1 «про надання інформації щодо особистих речей (планшет, телефон-смартфон, банківська картка та інше)» від 09.01.2024, який був направлений рекомендованим листом з штрих-кодом 799 начальнику ДУ«ДВК(М«89)» Юрію МЕЛЬНИК, що обумовлено відсутністю повідомлення про отримання та реєстрацію запиту та надання відповіді через 20 днів з припущенням на 15 днів строку на розгляд запитів, що призвело до порушень прав позивача ОСОБА_1 при зверненні з запитом на інформацію від 09.01 2024 до Відповідача державна установа «Дніпровська виправна колонія (№89)» () та отримання відповіді №89/12-523/Мл від 29.01.2024 лише 08.02.2024 у встановлені Законом строки, що завдало непоправної моральної шкоди позивачу;

- визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача: державна установа «Дніпровська виправна колонія (№89)» ), які полягають у неналежному виконанні своїх службових та посадових обов`язків при створенні, оформленні відповіді №89/12-523/Мл від 29.01.2024 та наданні неповної інформації у відповіді №89/12-523/Мл від 29.01.2024 що обумовлено не належним чином завірення відповіді шляхом не проставлення печатки та складання її без вказівки номера та дати реєстрації запиту на який дається ця відповідь, не надання точної інформації про дату та в які строки буде надіслана банківська картка, що призвело до порушень прав позивача ОСОБА_1 на отримання завіреної належним чином відповіді та отримання точної та достовірної інформації за зверненням з запитом на інформацію від 09.01.2024 до відповідача державна установа «Дніпровська виправна колонія (№89)» (), що завдало непоправної моральної шкоди позивачу;

- стягнути з відповідача: державна установа «Дніпровська виправна колонія (№89)» () за протиправні дії і бездіяльність, які полягають у неналежному виконанні своїх службових та посадових обов`язків при отриманні, реєстрації, розгляді письмового запиту позивача ОСОБА_1 «про надання інформації щодо особистих речей (планшет, телефон-смартфон, банківська картка та інше) від 09.01.2024 та при створенні і завіренні відповіді №89/12-523/Мл від 29.01.2024 та ненаданні точної інформації у цій відповіді у встановлені Законом строки, якими були порушені права позивача на звернення з запитом до органу державної влади на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) завдану цим порушенням йому моральну шкоду в розмірі 96000 (дев`яносто шість тисяч) гривень;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача: державна установа «Дніпровська виправна колонія (№89)» (), яка полягає у неналежному виконанні своїх службових та посадових обов`язків при отриманні, реєстрації, розгляді, недотримання строків при розгляді письмового запиту та ненадання відповіді з витребуваними копіями документів за зверненням з запитом позивача ОСОБА_1 «на інформацію щодо надсилання банківської картки» від 27.02.2024, що призвело до порушень прав позивача ОСОБА_1 при зверненні з запитом на інформацію від 27.02.2024 та отримання відповіді на запит у встановлені Законом строки, що унеможливило реалізації права на використання витребуваної інформації як доказ при зверненні з заявою до органів державної влади, що завдало непоправної моральної шкоди позивачу;

- стягнути з відповідача: державна установа «Дніпровська виправна колоній (№89)» () за протиправні дії і бездіяльність, які полягають у неналежному виконанні своїх службових та посадових обов`язків при отриманні, реєстрації; розгляді письмового звернення з запитом позивача ОСОБА_1 «на інформацію щодо надсилання банківської картки» від 27.02.2024 та ненаданні відповіді з копіями документів у встановлені Законом строки, якими були порушені права позивача на звернення з запитом до органу державної влади, на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію за завдану цими порушеннями йому моральну шкоду в розмірі 88000 (вісімдесят вісім тисяч) гривень;

- зобов`язати відповідача; державна установа «Дніпровська виправна колоній (№89)» () розглянути запит позивача ОСОБА_1 «на інформацію щодо надсилання банківської картки від 27.02.2024 та негайно надати складену та оформлену належним чином відповідь з долученням витребуваних у запиті документів, завірених належним чином, шляхом надсилання рекомендованим листом з описом вкладення на ім`я позивача та на адресу перебування або у форматі РDF на електронну пошту позивача.

09.01.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративний позов повернуто позивачу відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України з підстав порушення правил об`єднання позовних вимог, оскільки заявлені позовні вимоги не пов`язані між собою. За поданою позовною заявою фактично підлягають вирішенню окремі спори, які стосуються різних правовідносин, не об`єднані доказами.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.03.2025 року у справі №160/388/25 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року - скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

10.04.2025 року справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

16.04.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду залишено позов без руху через невідповідність вимогам ст. ст.160, 161 КАС України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду та докази на підтвердження поважності таких причин, подання клопотання про об`єднання або роз`єднання позовних вимог.

28.04.2025 року від представника позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення, в обґрунтування якої вказано, що подання позову з іншими матеріально-правовими підставами не перериває перебігу позовної давності, але, разом з тим, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути поважною причиною для поновлення строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права. Позивач має визначене українським законодавством незаперечне право на професійну правничу допомогу, яка надається на підставі Доручення № 25Дн, виданого Південно-Східним міжрегіональним центром з надання безоплатної правничої допомоги тільки 17 лютого 2025 року, що також за межами строків позовної давності, виходячи з дат запитів позивача, відповіді на які він оскаржує, а саме 09.01.2024 року та 27.02.2024 року. Отже, відмова суду у задоволенні цієї заяви про поновлення пропущеного строку позовної давності позбавить права виконати обов`язки за вищезазначеним Дорученням повною мірою представником позивача, адже у такому випадку, останній не зможе надавати правничу допомогу в частині доводів позивача по суті його позову.

З урахуванням вищенаведених обставин та доводів представника позивача наведених у заяві про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає, що питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску. При цьому, причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: (1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; (2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; (3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; (4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Частиною 2 статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, поняття «особа повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

В той же час, в позовній заяві та заяві про поновлення строку звернення з даним позовом до суду, представником позивача не заперечується факт того, що позивач знав про прийняті відповіді на його запити, не заперечується і факт пропуску строку звернення до суду щодо їх оскарження.

Проте, наведені представником позивача підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду мають виключно суб`єктивний характер.

Так, з позовних матеріалів вбачається, що позивач звертався раніше до суду з частиною даних позовних вимог, при цьому позовну заяву було повернуто, а вимогу щодо оскарження розгляду запиту позивача від 09.01.2024 року, до подання даного позову раніше взагалі не заявляв, хоча позивач вказує, що попередньо вже оскаржував такі дії відповідача, але як встановлено судом, що таке твердження не відповідає дійсності та не підтверджується жодним належним доказом.

Крім того, суд зазначає, що повернення позовної заяви у справі не зупиняє перебіг процесуального строку та не розпочинає його з початку, у такому випадку період розгляду позовної заяви та винесення рішення може бути визнано судом, як такий, що пропущено з поважних причин.

Так, судом встановлено, про що також було зазначено в ухвалі від 16.04.2025 року що за період від 29.02.2024 року (надання відповіді на запит позивача від 27.02.2024 року, тобто дати виникнення спірних правовідносин) по 13.06.2024 року (дати звернення в межах справи №160/15425/24), з 17.06.2024 року (дати винесення ухвали про повернення позовної заяви у справі №160/15425/24) по 11.07.2024 року (дати звернення з апеляційною скаргою), з 11.10.2024 року (дати винесення ухвали про постанови Третього апеляційного адміністративного суду в межах справи №160/15425/24) по 04.11.2024 року (дати звернення з касаційною скаргою в межах справи №160/15425/24), з 21.11.2024 року (дати ухвали Верховного Суду про відмову у відкритті касаційного провадження в межах справи №160/15425/24) по 19.12.2024 року (дата звернення до суду в межах справи №160/33569/24) та з 23.12.2024 року (дати винесення ухвали про повернення позову в межах справи №160/33569/24) по 06.01.2025 року (дати звернення до суду з позовом в межах справи №160/388/25) пройшло більше шести місяців.

Посилання представника позивача на те, що Доручення № 25Дн, виданого Південно-Східним міжрегіональним центром з надання безоплатної правничої допомоги видано тільки 17 лютого 2025 року, при цьому матеріали справи містять доручення для надання правничої допомоги від 30.04.2024 року №548, тобто вказане свідчить про звернення позивача за правничою допомогою в розумний строк, а отже вказане також підтверджує можливість позивача звернутись до суду у встановлений законом строк.

Верховний Суд у постанові від 09.02.2023 у справі №360/3398/21 наголосив, що відсутність у позивача юридичної освіти чи необізнаність з нормами законодавства мають суб`єктивний характер та не є достатньою підставою для поновлення процесуального строку (пункт 38).

Суд зазначає, що виникнення організаційних складнощів для своєчасного подання позовної заяви є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Зміст заяви не містить інформації про наявність дійсних істотних перешкод чи труднощів для своєчасного подання позовної заяви до суду в межах встановлених законом строків, які б були об`єктивними та не залежали від волевиявлення сторони.

Суд звертає увагу, що строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і впорядкованим. Також, суд зазначає, що без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Слід також зазначити, що дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому необхідно враховувати, що практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 (справа Мельник проти України) погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також вказав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Звернення до суду з позовною заявою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на подання позову, реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями КАС України. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Зазначені правові висновки викладено в ухвалі Верховного Суду від 30.08.2023 у справі №520/6827/22.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що наведені представником позивача підстави не свідчать про наявність особливих і непереборних обставин, які є поважними причинами пропущеного строку на подання позовної заяви, не виправдовують зволікання у вчиненні процесуальних дій.

Статтею 123 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Згідно з ч. ч. 1, 2 вказаної статті, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

За таких обставин, враховуючи пропуск встановленого законом строку звернення до суду з вищевказаними вимогами та відсутність обґрунтованих причин пропуску такого строку, суд приходить висновку про наявність підстав для застосування процесуальних наслідків, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, а саме повернення позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 123, 169, 248 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - повернути позивачеві.

Копію ухвали про повернення позовної заяви направити особі, яка її подала.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.8 ст.169 КАС України, повернення позовної заяви, не позбавляють права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв