Справа № 200/666/25
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2025-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2025 року Справа№200/666/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.01.2025 року № 76 про відмову в призначенні їй пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсіонного фонду України в Харківській області зарахувати до її страхового стажу період роботи з 16.11.1987 року по 04.08.1997 року на Добропільському заводі ЗБНТ;

- зобов`язати Головне управління Пенсіонного фонду України в Харківській області повторно розглянути її заяву про призначення мені пенсії за віком згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням всього страхового і пільгового стажу її роботи, у тому числі періоду роботи з 16.11.1987 року по 04.08.1997 року на Добропільському заводі ЗБНТ.

Позов обґрунтовувала тим, що оскарженим рішенням їй неправомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком з посиланням на не зарахування спірного періоду до страхового стажу.

Вважаючи свої пенсійні права порушеними звернулася до суду з даним позовом.

Відзив на позовну заяву у встановлений строк подано не було.

Судом встановлено, що 08.01.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Подану заяву за принципом екстериторіальності (відповідно до Порядку, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1) розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.01.2025 року № 2000-0304-9/8672 (номер справи 76) в призначенні такої пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю на час звернення необхідного страхового стажу.

Рішення мотивовано тим, що вік заявника становить 59 років, страховий стаж - 26 років 8 місяців 21 день.

Вказаним рішенням до страхового стажу заявника не враховано період роботи з 16.11.1987 року по 04.08.1997 року через відсутність довідки про реорганізацію підприємства і те, що в довідці від 04.09.2024 року №13/06-04/257 не вірно вказано ПІБ позивача.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу, що визначений вказаною статтею.

Так, згідно з вказаною статтею починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, при зверненні, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 року № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно зі ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Оскарженим рішенням позивача відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю на час звернення необхідного страхового стажу, до якого не зараховано період роботи позивача з 16.11.1987 року по 04.08.1997 року через відсутність довідки про реорганізацію підприємства і те, що в довідці від 04.09.2024 року №13/06-04/257 не вірно вказано ПІБ позивача).

Судом досліджено трудову книжку позивача серії НОМЕР_1 , заповнення якої розпочато 25.02.1985 року російською мовою (якою на той час велися всі записи), та встановлено, що протягом спірного періоду з 16.11.1987 року по 04.08.1997 року позивач безперервно працювала на Добропільському заводі ЗБНТ.

В трудовій книжці містяться посилання на відповідні накази (зокрема, про прийняття на роботу та про звільнення); зазначено відповідальну особу, яка заповнювала трудову книжку, міститься її підпис та печатка підприємства.

В трудовій книжці дійсно відсутній запис про реорганізацію підприємства.

Проте, щодо заповнення трудової книжки, суб`єктом владних повноважень не враховані положення чинних у відповідний час нормативно-правових актів: Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах, організаціях, що затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 року №162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, відповідно до яких заповнення трудової книжки проводиться роботодавцем, а не працівником.

Крім того, суб`єктом владних повноважень не враховані положення п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», згідно з якими відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Порушення роботодавцем порядку заповнення трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Щодо довідки від 04.09.2024 року №13/06-04/257, то вона видана архівним відділом Добропільської міської ради та підтверджує те, що протягом спірного періоду з 16.11.1987 року (наказ від 16.11.1987 № 315л) по 04.08.1997 року (наказ від 04.08.1997 № 37л) позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала на Добропільському заводі ЗБНТ.

Довідка містить посилання на ті ж самі накази, що відображені в трудовій книжці позивача, а також посилання на архівні документи, на підставі яких вона видана (зокрема, відповідні форми, особову справу, особову картку).

Зазначене в довідці прізвище позивача написано російською мовою « ОСОБА_2 » з приміткою «так в документі», оскільки станом на початок спірного періоду (16.11.1987 року) всі документи складалися російською мовою. Це прізвище також відповідає прізвищу « ОСОБА_2 », яке відображено в трудовій книжці позивача також російською мовою - трудова книжка заведена на « ОСОБА_3 » із записом про зміну прізвища на « ОСОБА_4 » на підставі відповідного свідоцтва.

Зміна прізвища позивача з ОСОБА_5 (російською - ОСОБА_2 ) на ОСОБА_6 підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу позивача з ОСОБА_7 та копією свідоцтва про укладення шлюбу з ОСОБА_8 .

Отже, органом Пенсійного фонду України неправомірно не зараховано до страхового стажу позивача спірний період її роботи із зазначених відповідачем підстав.

Отже, рішення про відмову в призначенні пенсії не ґрунтується на положеннях законодавства та порушує пенсійні права позивача.

Враховуючи наведене таке рішення підлягає визнанню неправомірним та скасуванню із зобов`язанням відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії із зарахуванням до її страхового стажу спірного періоду роботи (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Щодо похідних позовних вимог в частині зобов`язання відповідача урахувати весь страховий і пільговий стаж її роботи, то суд вважає їх передчасними, оскільки з оскарженого рішення вбачається, що відповідачем до страхового стажу не зарахований лише спірний період роботи позивача з 16.11.1987 року по 04.08.1997 року; про незарахування інших періодів та про пільговий стаж в оскарженому рішенні не йдеться.

Отже, відповідні правовідносини, які могли би бути предметом розгляду в судовому порядку, між позивачем та суб`єктом владних повноважень в цій частині ще не виникли, і відповідно права позивача в цій частині ще не порушені.

Захист непорушених прав на майбутнє, про що просила позивач в цій частині, не відповідає завданню та меті адміністративного судочинства, які визначені ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на наведене правові підстави для задоволення похідних позовних вимог в цій частині відсутні.

Отже, позов підлягає задоволенню частково.

Оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення основних позовних вимог, тому судові витрати у вигляді судового збору, які оплачені позивачем в сумі 1211,20 грн., підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов.; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.01.2025 року № 2000-0304-9/8672 (номер справи 76), прийняте щодо ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.01.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до її страхового стажу періоду роботи з 16.11.1987 року по 04.08.1997 року, що відображений в її трудовій книжці.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов.; ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) здійснені нею документально підтверджені судові витрати в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 (двадцять) коп.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 02 травня 2025 року.

Суддя Т.В. Логойда