Справа № 464/2332/25
Суддя: Шашуріна Г. О.
Дата ухвалення: 2025-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/2332/25
пр.№ 2-а/464/47/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2025 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова у складі судді Шашуріної Г.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу № 464/2332/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

у с т а н о в и в:

Позивач, через підсистему «Електронний суд», звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову відповідача № 172 від 31 березня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, покликаючись, що даного адміністративного правопорушення не вчиняв, вважає дану постанову незаконною та необґрунтованою.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 квітня 2025 року таку передано на розгляд судді Шашуріній Г.О.

Ухвалою судді від 11 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач не скористався правом подати відзив на позовну заяву.

Позивачем заявлено клопотання про розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, розглядаючи яке суд дійшов висновку, що таке задоволенню не підлягає, так як характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання для повного та всебічного встановлення обставин справи, клопотання жодним чином не обґрунтовано необхідністю учасників справи бути присутніми у судовому засіданні, адже всі доводи позивач вправі викласти у письмовому вигляді. Заяву про виклик свідків не подано.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від .08.12.1983 у справі "Axen v. Germany", заява № 8273/78, рішення від 25.04.2002 "Varela Assalino contre le Portugal", заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи. Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в заяві по суті, не у всіх випадках зумовлюють необхідність призначення справи до розгляду з викликом її учасників (в судовому засіданні).

Саме така правова позиція сформульована Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 грудня 2023 року у справі № 560/5385/22.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.5 ст.242 КАС України).

Інших заяв/клопотань сторонами не заявлено

На підставі ч.9 ст.205 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження без фіксування судового процесу технічними засобами згідно з вимогами ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

У ч.1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як регламентовано ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У ст.ст.72-76 КАС України визначено поняття доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

31 березня 2025 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 АДРЕСА_1 винесено постанову, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Даною постановою встановлено, що позивач допустив порушення ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», будучи належним чином повідомлений про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з викликом від 13 березня 2025 року, проте такий не прибув без поважних причин, та не повідомив про неможливість прибуття.

Із такими висновками постанови суд не погоджується, виходячи з наступного.

За приписами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

У постанові Верховного Суду у справі № 592/5576/17 від 24 січня 2019 року передбачено, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Диспозиція частини третьої статті 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначені Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

У силу положень абзацу 2 частини першої статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

За вимогами ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка). У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Військовозобов`язаний ОСОБА_1 (позивач) перебуває з 01 листопада 2020 року на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується військово-обліковим документом № , виданого 27 вересня 2024 року.

Згідно з довідками від 18 жовтня 2024 року № 19532 та 29 листопада 2024 року № 23789 позивачу було надано відстрочку від призову на військову службу, у зв`язку з тим, що має матір з інвалідністю II групи.

Як зазначає позивач у позові, протягом 2024 - 2025 років він неодноразово виїжджав за межі України, супроводжуючи своїх батьків осіб з інвалідністю, а також свого особистого лікування.

Як вбачається з копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, позивач 03 лютого 2025 року перетнув державний кордон України разом із своїм батьком ОСОБА_2 , та повернувся в Україну 29 березня 2025 року.

Відповідно до оскаржуваної постанови, 01 березня 2025 року сформована повістка за № 2791679 з накладенням підпису начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 на виклик військовозобов`язаного ОСОБА_1 . до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою уточнення даних 13.03.2025 року. Повістка про виклик військовозобов`язаного була надіслана засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення з повідомленням про вручення за адресою місця проживання, котра вказана згідно відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів за результатом звірки персональних даних, а саме: АДРЕСА_2 . Оператором поштового зв`язку повернуто до ІНФОРМАЦІЯ_2 рекомендоване відправлення персональної повістки з долученням Довідки р.20 про причини повернення досилання з поміткою - адресат відсутній за вказаною адресою, що згідно з пунктом 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 є належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного.

Разом з тим, при винесенні постанови, суб`єктом владних повноважень не взято до уваги та не надано оцінку заяви позивача від 15 березня 2025 року, яка надіслана на адресу відповідача засобами поштового зв`язку з описом вкладення наступного змісту: «Мені стало відомо, що на моє ім`я надійшла повістка поштова накладна № 172 від 07.03.25 та яка знаходиться у поштовому відділенні № 79035. У зв`язку з тим, що я перебуваю на лікуванні за межами України і не можу отримати вказану повістку особисто, замість мене я доручив її отримати моєму представнику Прокопенко Т.О. Від мого імені ОСОБА_4 , згідно з виданою довіреністю, має право в тому числі одержувати від усіх державних і приватних осіб довідки, документи, кореспонденцію, перекази, бандеролі, тощо. Однак, коли ОСОБА_4 10.03.2025 прибула для отримання вказаної повістки у відділення № 79035 та надала вказану довіреність, працівники пошти відмовились надати їй повістку. У зв`язку з вказаними діями працівників пошти, я не зміг ознайомитись зі змістом надісланої мені повістки, а отже мені не відомо про час коли я повинен з`явитися, місце куди я повинен з`явитися та підстави виклику. Щодо протиправних дій працівників поштового відділення № 79035, ОСОБА_4 було подано скаргу на гарячу лінію Укрпошти та в письмовому вигляді на адресу АТ «Укрпошта» від 10.03.2025 р. Номер реєстрації скарги 033. Враховуючи вищевикладене повідомляю вам, що я не можу прибути за вказаною повісткою, яка була надіслана згідно з поштовою накладною № 172 від 07.03.25 у зв`язку з тим, що я перебуваю на лікуванні за межами України та мені не відомо про час коли я повинен з`явитися, місце куди я повинен з`явитися та підстави виклику».

Ураховуючи наведене вище у своїй сукупності, позивач виконав свій обов`язок та повідомив територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про неможливість прибуття за повісткою, та як вбачається з оскаржуваної постанови останній 31 березня 2025 року з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто у перший робочий день після повернення в Україну.

Отже, за встановлених обставин, беручи до уваги наявність поважних причин неявки позивача на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд дійшов висновку, що в даному випадку така неявка позивача за викликом не може бути підставою для накладення на нього адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.210-1 КУпАП, адже склад такого правопорушення у діях позивача відсутній та порушення вимог ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» судом не встановлено.

Суб`єктом владних повноважень, на якого покладено процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови, жодних аргументів позивача не спростовано, відповідач не скористався гарантованими процесуальними правами на подання відзиву з доказами.

У відповідності до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку, що прийняте рішення (постанова) про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Одночасно, на підставі ч.1 ст.139 КАС України, з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань, необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір у сумі 605,60 гривень.

Керуючись ст.ст.139, 241-246, 205, 250, 255,272, 286 КАС України,

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 172 від 31 березня 2025 року скасувати, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого ним судового збору у сумі 605,60 гривень.

Рішення може бути оскаржено згідно з ч.4 ст.286 КАС України протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У разі ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_6 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складено 02 травня 2025 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.3 ст.243, ч.5 ст.250 КАС України.

Суддя Галина ШАШУРІНА