Справа № 126/2848/24
Суддя: Гуцол В. І.
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2848/24

Провадження № 2-а/126/21/2025

"29" квітня 2025 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Гуцола В. І.

із секретарем Шевчуком С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення з тих підстав, що як стверджує 11.09.2024 року він повідомив відповідача та надіслав йому докази про те що він захворів. Зазначені обставини визнаються та підтверджуються відповідачем безпосередньо в постанові що оскаржується. В подальшому він повідомив відповідача засобами телефонного зв`язку про те, що він проходить реабілітацію та лікує ускладнення після лікування, враховуючи незадовільний сан здоров`я, з`явився 10.11.2024 року до відповідача, останній склав Протокол

«Про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП» № 621 від

10.11.2024 року. Відповідач стверджує в Протоколі № 621 що 10.11.2024 року що позивач був доставлений до відповідача працівниками відділу

поліції № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області в порядку

адміністративного затримання, як такий що вчинив адміністративне

правопорушення передбачене статтею 210-1 КУпАП. Зазначені обставини не відповідають дійсності, позивач 10.11.2024 року безпосередньо на своєму автомобілі без поліцейських прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Будь-яких адміністративних затримань відносно нього поліція не проводила та не доставляла його до відповідача. 18.11.2024 року позивач знову з`явився до відповідача та отримав Постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне

правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 621 від 18.11.2024 року, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладання штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. Як вбачається із матеріалів справи, 18 листопада 2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_2 , відносно нього складено постанову № 621 від 18.11.2024 року про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Як зазначено у постанові, позивач, порушив вимоги абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий

обов`язок і військову службу», ч. 1, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про

мобілізаційну підготовку та мобілізацію! Та ст. 17 Закону України «Про

оборону України», а саме згідно розписки про отримання повістки 07.09.2024

року отримав повістку № 1218 про виклик до

ІНФОРМАЦІЯ_3 на 10:00 год 11.09.2024 року для проходження медичного огляду

ВЛК, проте позивач проігнорував дані вимоги та не прибув за викликом. Позивач адміністративних правопорушень не вчиняв, на виклики до

ІНФОРМАЦІЯ_2 належно реагував та повідомляв письмово з

наданням доказів про причину неявки, про що відповідачем в протоколі та

постанові не зазначено, всі необхідні документи для оновлення даних

своєчасно надав, тому вважає що вищевказана постанова винесена незаконно. З постанови не вбачається де розглядалася справа, зокрема постанову склав

начальник

ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з номером постанови № 621, натомість в шапці постанови зазначено « ІНФОРМАЦІЯ_4 який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та вказано інший номер, а саме № 5501. Постанова підготовлена та підписана, окрім полковника ОСОБА_3 , невідомим працівником ЗСУ, так як прізвище написано нерозбірливо для ідентифікації. Дані обставини не в повній мірі відповідають ст. 235 КУпАП - від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Разом з тим відповідачем грубо порушено приписи ст. 276 КУпАП - справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Адміністративними комісіями справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем проживання правопорушника. Також відповідачем не з`ясовано, чи було вчинено позивачем правопорушення. Окрім того, звертаю увагу суду, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього складений головним спеціалістам відділення обліку мобілізаційної роботи 1- го відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 службовцем ЗСУ ОСОБА_4 з порушенням Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення затвердженої наказом МОУ № 3 від

01.01.2024 року. А саме, згідно Інструкції, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, викладаються на окремому аркуші з

відміткою про це в протоколі. В порушення Інструкції у резолютивній частині постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності відповідач визнав його винним у вчиненні адміністративного

правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та притягнув до

адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у сумі 17000

грн. В той час як, згідно Інструкції відповідач повинен лише накласти на

позивача штраф в сумі 17000 грн. Протокол про адміністративне правопорушення № 621 від 10.11.2024 року та постанова про Накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за ч. З ст.210-1 КУпАП від 18.11.2024 року № 621 не відповідає бланкам зазначених в Інструкції. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. При цьому, особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України). Наведені положення закону вказують на те, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, посадова особа зобов`язана не лише з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Також, згідно до норм Закону України «Про Єдиний

державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів»,

інформацію про перебування позивача на лікуванні, відповідач повинен

отримати від уповноважених органів та з реєстрів, до яких має доступ в

електронному вигляді. Таким чином, зважаючи на вищевикладене та те, що на виконання вимог законодавства відповідачем не було вжито заходів до повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для вирішення справи, належним чином, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає, застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, є недоведеним. Просить скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності № 621 від 18.11.2024 та стягнути на його користь судовий збір в розмірі 605,60 грн, провадження у справі закрити.

Від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення мотивував тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджуються даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. 07.09.2024 року позивач, відповідно до абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.ч. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 17 Закону України «Про оборону України» та на виконання вимог Указу Президента України від 24.02.2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» (в чинній редакції), отримав повістку №1218 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 10 год. 00 хв. 11.09.2024 для проходження медичного огляду ВЛК, проте позивач 11.09.2024 проігнорував дані вимоги та не прибув за викликом, що зафіксовано актами фіксування неприбуття по повістці за вх.№11613/4 від 11.09.2024 року,

станом на 7-му добу за вх. №10656/8 від 18.09.2024 року, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 210-1 КУпАП. 10.11.2024 року. Працівниками відділу поліції № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області громадянина ОСОБА_1 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 як такого, що вчинив адміністративне правопорушення передбачене статтею 210-1 КУпАП, де провідним спеціалістом відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_7 службовцем ЗСУ ОСОБА_4 , уповноваженою складати протоколи про адміністративні правопорушення наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №822 від 25.12.2023 року, керуючись статтями 235, 254, 256 КУпАП було складено протокол №621 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (за вхідним №12638 від 10.11.2024 року), згідно якого позивач порушив вимоги абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1, ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст. 17 Закону України «Про оборону України», а саме згідно розписки про отримання повістки 07.09.2024 року отримав повістку №1218 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 10:00 год. 11.09.2024 року для проходження медичного огляду ВЛК, проте позивач проігнорував дані вимоги та не прибув за викликом, що зафіксовано актами фіксування неприбуття по повістці за вх. № 11613/4 від 11.09.2024 р. крім того, станом на третю добу від визначеної у повістці дати прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомив про причини неявки шляхом надсилання повідомленням за вх. №10236 від 12.09.2024 року, що зафіксовано актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом, станом на 3-тю добу за вх. № 10292/7 від 14.09.2024 р., в подальшому у семиденний термін не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зафіксовано актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом, станом на 7-у добу за вх. № 10656/8 від 18.09.2024 р., чим вчинив правопорушення передбачене ст. 210-1 КУпАП. Громадянину ОСОБА_1 було роз`яснено положення ст. 63 Конституції України про те, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом, а також права та обов`язки передбачені ст. 268 КУпАП (знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі). Повідомлено під особистий підпис, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 13 год. 00 хв. 18.11.2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , каб. 6, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . В графі пояснення та зауваження особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо суті порушення і змісту протоколу ОСОБА_1 власноручно зазначив: «Протокол мною прочитано. Зауваження та доповнення написав у поясненні». До протоколу додано пояснення на одному аркуші від 22.11.2024, з якого встановлено наступне: «Я, ОСОБА_1 не прибув по повістці 11.09.24 у зв`язку з тим, що перебував на лікуванні і копії виписок додаю. Свою провину не визнаю». Крім того, громадянин ОСОБА_1 заявив клопотання про розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно нього, без його участі. Другий примірник протоколу ОСОБА_1 отримав 10.11.2024 року, про що свідчить його особистий підпис у відповідній графі протоколу. До протоколу додано: копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 , пояснення ОСОБА_1 , розписку про отримання повістки, акт фіксування неприбуття військовозобов`язаного по повістці за вх. № 11613/4 від 11.09.2024 р., акт фіксування неприбуття військовозобов`язаного для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом, станом на 3-тю добу за вх. № 10292/7 від 14.09.2024 р., акт фіксування неприбуття військовозобов`язаного для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом, станом на 7-у добу за вх. № 10656/8 від 18.09.2024 р., рапорт старшого офіцера відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 майора ОСОБА_5 , копію заяви від 12.09.2024 року за вх. №10236, копію заяви від 16.09.2024 року за вх. №10329, копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №27279 від 13.09.2024 року. 18.11.2024 року на вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення час ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 на розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Оскільки ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього, заявив клопотання про розгляд справи без його участі та не прибув на 13:00 год 18.11.2024 року для участі в розгляді справи, тому розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1 відповідно до статей 276-280 КУпАП. Відтак, громадянин ОСОБА_1 надав виписку № 27279 із медичної карти амбулаторного хворого, що підтверджує поважність причин неприбуття військовозобов`язаного ОСОБА_1 за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 10:00 год. 11.09.2024 року, оскільки з 09.09.2024 року по 13.09.2024 року перебував на амбулаторному лікуванні в Бершадській АЗПСМ з діагнозом: гостра інфекція верхніх дихальних шляхів. Згідно ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк, та у разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з

подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів. Так з матеріалів справи встановлено, громадянин ОСОБА_1 шляхом свідомого ігнорування свого обов`язку військовозобов`язаного, в порушення вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у 7 денний строк з дати прибуття визначеної у повістці самостійно не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , 18.09.2024 року, що підтверджується Актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного станом на 7 му добу від 18.09.2024 р. за вх. №10656/8. Тому просить позов ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Судом на підставі ч. 4 ст. 229 КАСУ зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України судовий розгляд адміністративної справи здійснювався у порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що 10.11.2024щодо позивача складено адміністративний протокол № 621 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме, що ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 3 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.1, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст. 17 Закону України «Про оборону України», проте позивач 11.09.2024 проігнорував дані вимоги та не прибув за викликом, що зафіксовано актами фіксування неприбуття по повістці за вх.№11613/4 від 11.09.2024 року, станом на третю добу від визначеної у повістці дати прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 повідомив про причини неявки шляхом надсилання повідомленням за вх. №10236 від 12.09.2024 року, що зафіксовано актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом, станом на 3-тю добу за вх. № 10292/7 від 14.09.2024 р., в подальшому у семиденний термін не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зафіксовано актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом, станом на 7-у добу за вх. № 10656/8 від 18.09.2024 р., чим вчинив правопорушення передбачене ст. 210-1 КУпАП.

18.11.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП №621, якою на підставі вищевказаного протоколу встановлено, що позивач порушив вимоги абз. 3 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.1 та ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст. 17 Закону України «Про оборону України". За вищевказаних обставин його притягнуто до адміністративної відповідальності у виді накладення штрафу в сумі 17000 грн.

В поясненнях ОСОБА_1 долучених до протоколу вказується, що він не прибув по повістці 11.09.2024 у зв`язку з тим, що перебував на лікуванні, копії виписок додає, що підтверджується долученою до матеріалів справи випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 27279, в якій зазаначений період хвороби 09.09.2024-13.09.2024.

Позивач не заперечує факту, що не з`явився на виклик за повісткою №1218 від 07.09.2024, однак стверджує, що заздалегідь повідомив представника відповідача про свій стан здоров`я та про неможивість прибути на виклик та надав підтверджуючі документи, відповідач визнає факт належного повідомлення про поважність причини неявки позивача, зазначивши про це в адміністративному протоколі № 621 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Судом взято до уваги те, що ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - в особливий період.

За змістом оскаржуваної постанови кваліфікуючою ознакою вчиненого адміністративного правопорушення є порушення правил військового обліку в особливий період.

Згідно із абзацом 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указами Президента України №64/2022 та №69/2022 від 24.02.2022року в Україні оголошено воєнний стан та загальну мобілізацію, які діють і по цей час. Тобто, на дату винесення оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період.

При цьому Закону України №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 09 травня 2024 року, який набув чинності 19 травня 2024 року статтю 210 КУпАП було доповнено приміткою: «Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи».

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» в редакції Закону № 3549-ІХ від 16 січня 2024 року - Держателем Реєстру є Міністерство оборони України. На підставі п. 3 ч. 2 Закону організовує взаємодію Реєстру з іншими реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних щодо отримання (обміну) інформації, визначеної статтями 6-9 цього Закону, відповідно до Закону України «Про публічні електронні реєстри».

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень зокрема є і територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, маючи можливість отримати інформацію про стан здоров`я ОСОБА_1 , з інших відомчих реєстрів, службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 її не було використано, що доводить відсутність всебічного та повного встановлення всіх обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення. Таким чином, аналіз ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення свідчить, що протокол про адміністративне правопорушення є належним доказом того, що особою вчинено певне діяння, яке може бути кваліфіковано як адміністративне правопорушення.

10.11.2024 року представник ІНФОРМАЦІЯ_3 склав протокол № 621 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП України стосовно позивача, з яким він не погодився, про

що зазначив в протоколі.Суть адміністративного правопорушення згідно протоколу: громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст. 17 Закону України «Про оборону України», а саме згідно розписки про отримання повістки 07.09.2024 року отримав повістку №1218 про виклик для проходження медичного огляду, визначення на особливий період, проте позивач проігнорував дані вимоги та не прибув за викликом, що зафіксовано актами фіксування неприбуття по повістці за вх.№11613/4 від 11.09.2024 року, станом на 7-му добу за вх. №10656/8 від 18.09.2024 року, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 210-1 КУпАП. 10.11.2024 року. За порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачена адміністративна відповідальність згідно ст. 210-1 КУпАП та враховуючи, що з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» та до цього часу в Україні діє особливий період, то громадянин ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Примірник вказаного протоколу про адміністративне правопорушення був виданий ОСОБА_1 без зазначення місця, часу та дати розгляду справи про адміністративне правопорушення. У протоколі про адміністративне правопорушення вказується, що він складений за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. У протоколі ОСОБА_1 вину за вказаною статтею не визнав та надав письмові пояснення, з підтверджуючими документами про поважність причини не прибуття.

Відповідно до ч.1 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, є джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків потерпілих якщо вони є; пояснення, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

В межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, має провадитися розгляд справи про адміністративне правопорушення; протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер правопорушення.

Отже, відповідно до викладеного, орган чи посадова особа уповноважена розглядати справи про адміністративні правопорушення розглядає справу про адміністративне правопорушення лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

18.11.2024 року № 621 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3ст. 210-1 КУпАП, відповідно до резолютивної частини якої визнано громадянина ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в межах санкції, яка була чинною на час вчинення ним адміністративного правопорушення, у сумі 17000 (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок). В постанові викладена суть адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Дослідивши подані позивачем докази в сукупності, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не була доведена «поза розумним сумнівом».

Таким чином, зважаючи на вищевикладене та те, що на виконання вимог законодавства відповідачем не було вжито заходів до повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для вирішення справи належним чином, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до протоколу № 621 від 10.11.2024 зазначено суть порушення позивачем після отримання повістки № 1218 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 10 год. 11.09.2024 для проходження медичного огляду ВЛК, про те громадянин ОСОБА_1 проігнорував дані вимоги і не прибув за викликом, хоча до цього ж протоколу долучено пояснення, в яких зазначено, що позивач з поважних причин не з`явився на виклик по повістці № 1218 та надав докази, які були прийняті представником відповідача.

Як визначено у ст. 1 Конституції України - Україна є правова держава, а в силу її ст. 8 в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Суддя є незалежним та керується верховенством права (ст. 129 Конституції України). Разом з тим, в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач перебував на лікуванні, надав до ІНФОРМАЦІЯ_3 підтверджуючі документи про поважність причини неявки, однак відповідач не надав належної оцінки доказам наданим позивачем та маючи можливість самостійно отримати інформацію з державних джерел, щодо стану здоров`я позивача, однак прийняв рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23- рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Так, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення ним такого порушення, а лише тільки вказує на нього. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові КАС ВС від 26.04.2018 року у справі №338/1/17.

Згідно положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України», і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, доводи позивача, якими він заперечує правомірність складеної постанови відповідачем не спростовані.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає, що заявлений адміністративний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, оскільки оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення від 18.11.2024 року, якою на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП накладено штраф в розмірі 17000,00 гривень, прийнята не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, тому є протиправною і підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У постанові від 18 березня 2020 року № 543/775/17 Верховний Суд дійшов висновку, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати ст. 2-5 Закону «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають, а тому за подання позовної заяви про скасування постанови про адміністративне правопорушення належить сплачувати судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605,60 гривень.

Разом з тим, позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом згідно платіжної інструкції О.О..1 від 19.11.2024 було сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн, тобто у більшому розмірі.

За таких обставин у відповідності до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", ч.1 ст. 139 КАС України 605,60 гривень позивачу належить повернути з державного бюджету як надмірно сплачені, а решту 605,60 гривень стягнути з відповідача як суб`єкта владних повноважень за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 8, 9, 10, 71-79, 194, 229, 268, 241-246, 270-272, 286 КАС України, ст. ст. 7, 9, 122, 247, 251, 254-256, 283, 286, 294, 317, 317-1 КУпАП, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_8 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову № 621 від 18.11.2024, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок, зайво сплачений ним згідно з платіжної інструкції О.О..1 від 19.11.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_8 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. І. Гуцол