Справа № 607/1810/22
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 607/1810/22 пров. № А/857/10790/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Довгої О.І.

Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (головуючий суддя Царук І.М.), ухвалене у порядку письмового провадження в м. Тернопіль 06 березня 2025 року, у справі №607/1810/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В :

20.01.2022 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, просив: скасувати постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №610412 від 19.01.2022.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 березня 2022 року позовну заяву задоволено.

25.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, якою просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи, а саме, стягнути з ГУНП в Тернопільській області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на його користь понесені ним витрати в рахунок сплати судового збору в сумі 992,40 гривень та 15 гривень комісії за прийнятий банківською установою платіж судового збору.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2025 року заяву задоволено: стягнуто з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції Головне управління Національної поліції в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, просить таку скасувати. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що розмір судового збору який підлягав сплаті при поданні позовної заяви становить 536 грн 80 коп. Скаржник вважає суму судового збору неналежною та незаконною та такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір»

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що додаткове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає частково.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, при ухваленні рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.03.2022 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №610412 від 19.01.2022, питання щодо понесених позивачем ОСОБА_1 судових витрат по сплаті ним судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову вирішено не було.

Згідно з квитанцією №18 від 25.01.2022, ОСОБА_1 за подання до адміністративного суду адміністративного позову сплатив судовий збір у сумі 992,40 гривні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з таких підстав.

Перелік правових підстав, за наявності яких суд може ухвалити додаткове рішення, передбачений частиною 1 статті 252 КАС України, зокрема пунктом 3 частини 1 вказаної статті встановлено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина 2 статті 132 КАС України).

Так, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (далі - Закон №3674-VI) відповідно до положень частини 1 статті 3 якого об`єктами справляння судового збору є, зокрема, позовна заява, апеляційна і касаційна скарги на судові рішення.

Згідно з частиною 8 статті 6 Закону №3674-VI розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Питання розподілу судових витрат регламентоване статтею 139 КАС України, частина 1 якої встановлює, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17, які підлягають врахуванню в силу частини 5 статті 242 КАС України, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Розмір судового збору за подання позовної заяви у справах щодо накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Також, частиною 2 статті 4 Закону №3674-VI визначено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області 20 січня 2022 року.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу станом на 01 січня 2022 року становить 2684 грн.

Отже, з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду, розмір судового збору за подання позовної заяви у справах щодо накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, розмір судового збору за подання позовної заяви у цій справі становить 536 грн. 80 коп. (2684*0,2 = 536,80).

Так, згідно з квитанцією №18 від 25.01.2022, позивач за подання до адміністративного суду адміністративного позову сплатив судовий збір у сумі 992 грн 40 коп.

Таким чином, оскільки за подану до суду першої інстанції позовну заяву підлягав сплаті судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп., тоді як відповідно до платіжного інструкції №18 від 25.01.2022 за таку сплачено 992,40 грн., отже судовий збір внесено у більшому розмірі, ніж встановлено законом, відтак до стягнення з суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 536 грн 80 коп., а не 992 грн. 40 коп. як помилково визначено заявником та вирішено судом першої інстанції.

Водночас, слід роз`яснити позивачу, що у разі сплати судового збору без подальшого звернення до суду або сплаченого судового збору в більшому розмірі (в досліджуваному випадку на суму 455 грн 60 коп.), ніж встановлено законом (помилково або надміру сплачених коштів) їх повернення здійснюється відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Така можливість повернення надмірно сплачених коштів зреалізовується у спосіб звернення безпосередньо до суду першої інстанції із заявою про видачу подання на повернення надміру сплаченого судового збору.

А відтак, у разі повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

Судом апеляційної інстанції враховано, що наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року №73 затверджено Положення про Департамент патрульної поліції (у редакції наказу Національної поліції України від 03.09.2019 № 887), у пункті 4 якого закріплено, що Департамент організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріальне-технічне та фінансове забезпечення.

Відповідно до пункту 2 Розділу ІV Положення про Департамент патрульної поліції Департамент та його підрозділи становлять єдину систему. Підрозділи департаменту підзвітні та підконтрольні Департаменту.

Департамент є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності (пункт 8 Розділу ІV Положення про Департамент патрульної поліції зі змінами).

Департамент фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законом, та забезпечує їх цільове використання (пункт 9 Розділу ІV Положення про Департамент патрульної поліції із змінами).

Тобто, Управління патрульної поліції у відповідній області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції без статусу юридичної особи та відповідно до бюджетного законодавства не отримує бюджетних коштів, отже не являється їх розпорядником.

У зв`язку з викладеним судові витрати підлягають стягненню саме з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України або шляхом відшкодування коштів з бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у відповідній області Департаменту патрульної поліції.

Аналогічна правова позиція щодо суб`єкта, за рахунок якого слід стягувати витрати зі сплати судового збору в даній категорії справ викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 757/52466/18-а та Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 543/775/17.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, що має наслідком ухвалення постанови про скасування додаткового судового рішення, задоволення заяви позивача частково та стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплаченого судового збору за подання позовної заяви у сумі 536 грн. 80 коп.

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецеденту практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного додаткового рішення неповно з`ясував обставини, що сплати судового збору, що має наслідком скасування додаткового рішення суду першої інстанції та задоволення заяви частково.

Керуючись статтями 241, 243, 286, 308, 311, 317, 321, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області задовольнити.

Додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2025 року у справі №607/1810/22 скасувати та заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (місце знаходження: вул. Федора Ернста, 3, м.Київ, 03048, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний