Справа № 420/39848/24
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хлімоненкової М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту від 10 грудня 2024 року механіка-водія-електрика взводу зв`язку НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 про звільнення з лав Збройних Сил України на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами.

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути повторно рапорт від 10 грудня 2024 року механіка-водія-електрика взводу зв`язку НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 про звільнення з лав Збройних Сил України на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю ІІ групи, за відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством України.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що з 31 січня 2023 року перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно до указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 69/2022.

Водночас, матір позивача є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико - соціальною експертною комісією серії 12 ААА №552752 від 13.12.2021 року, та потребує стороннього догляду, обмеження фізичного навантаження. Відповідно до висновку №387 від 05.06.2024 року про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду. Актом обстеження сімейного стану військовослужбовця № 3, складеного 05 грудня 2024 року, також встановлено, що ОСОБА_3 потребує постійного догляду; перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа; зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 ; є особою з інвалідністю ІІ групи; має сина ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем та наразі проходить службу у Збройних Силах України; має дочку, яка знаходиться під тимчасовою російською окупацією (Кінбурнська коса Миколаївського району Миколаївської області); наявність членів сім`ї другого ступеня споріднення не встановлена.

Враховуючи вищевикладене, маючи намір звільнитися з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за своєю матір`ю особою з інвалідністю ІІ групи ОСОБА_2 , 10 грудня 2024 року позивачем подано рапорт командиру взводу зв`язку 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 про звільнення з лав Збройних Сил України на підставі підпункту «Г» пункту « 2» частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII за сімейними обставинами, з пакетом документів, які підтверджують наявність у позивача відповідних обставин для звільнення.

Цього ж дня була отримана «відмова» у задоволенні рапорту позивача шляхом проставлення відповідної резолюції на рапорту з приміткою «довести документи згідно чинного законодавства та вимог помічника командира військової частини з правової роботи». Вимоги помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи, майора ОСОБА_4 викладені на останній сторінці рапорту позивача про звільнення від 10 грудня 2024 року.

Позивач вважає відмову у його звільненні з військової служби безпідставною, оскільки, на його думку, ним доведено документально наявність передбаченої законом підстави для звільнення з військової служби згідно з пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ, та надано всі документи, які встановлені Додатком 19 до Інструкції, на підтвердження відсутності у ОСОБА_2 членів сім`ї І, ІІ ступеня споріднення, що можуть чи не можуть здійснювати догляд за нею. Відповідачем у резолюції на рапорті позивача не зазначено, яких конкретно документів, що передбачені пп. 26 п. 5 Додатку № 19 до Інструкції, окрім тих, що були долучені ОСОБА_1 до рапорту, не вистачає для розгляду його клопотання про звільнення з військової служби.

З приводу відсутності вказівки у складеному акті обстеження сімейного стану військовослужбовця № 3 від 05 грудня 2024 року про наявність/відсутність у ОСОБА_2 (матері військовослужбовця) членів сім`ї ІІ ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд за нею та документальне підтвердження перебування дочки ОСОБА_2 (сестри Позивача) в окупації позивач звертає увагу, що комісією встановлено відсутність будь-яких осіб, крім матері військовослужбовця ОСОБА_2 , як особи з інвалідністю ІІ групи за місцем реєстрації її проживання як внутрішньо переміщеної особи, що свідчить про відсутність у неї членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд. З огляду на те, що ОСОБА_2 проживає за встановленою адресою: АДРЕСА_1 , одна, що підтверджено комісією на чолі з головою - т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , то, видається, встановити у будь-який інший спосіб, ніж зі слів цієї особи наявність чи відсутність інших родичів І чи ІІ ступенів споріднення, які теоретично могли б здійснювати догляд за собою з інвалідністю неможливо. Крім того, в акті обстеження сімейного стану військовослужбовця № 3 від 05 грудня 2024 року в графі «інформація про інших членів сім`ї особи, яка потребує догляду (постійного догляду), які відповідно до закону зобов`язані її утримувати (які зобов`язані і можуть здійснювати постійний догляд другого ступеня споріднення» стоїть «-» (прочерк), що свідчить про відсутність інформації про наявність таких родичів, зокрема й тих, хто проживають окремо від ОСОБА_2 . Оскільки відповідні особи не проживають разом з ОСОБА_2 , видається, апріорі неможливо вимагати від особи з інвалідністю надати будь-які документи, які б стосувались особи (у цьому випадку) сестри позивача, оскільки такі документи є власністю цієї особи ( ОСОБА_5 ).

Водночас, у позивача є додаткові документи, які підтверджують обставини, зафіксовані в акті обстеження сімейного стану військовослужбовця. Так, згідно витягу з реєстру територіальної громади, сформованого 28 червня 2024 року, місце проживання ОСОБА_5 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 . Аналогічного змісту інформація зафіксована довідкою виконавчого комітету Очаківської міської ради Миколаївської області від 02 липня 2024 року № 759/02-02/04. Надати витяг про відсутність у матері військовослужбовця ОСОБА_2 , 22 березня 1952, членів сім`ї першого чи другого ступенів споріднення (витяги з реєстрів актів цивільного стану) неможливо. Та й у законодавстві України відповідна вимога відсутня.

Також в аспекті вказівок у резолюції майора ОСОБА_4 на відсутність документального підтвердження встановлених актом обставин, відсутність підпису військовослужбовця, особи, яка потребує догляду, позивач вказує зокрема на те, що лише у пп. 26 п. 5 Додатку № 19 до Інструкції передбачено серед документів, які додаються до рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затверджений керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Разом з цим, чинне законодавство України не містить ні порядку ініціювання проведення відповідного обстеження, ні порядку формування комісії для його проведення, ні процедури проведення обстеження, ні форми і порядку складання акту, ні відповідних строків, а тому говорити про те, що акт мав би містити якусь інформацію, яка у ньому відсутня, безпідставно. Така вимога до змісту (форми) акту обстеження сімейного стану військовослужбовця як його підпис у законодавстві України відсутня.

Ухвалою суду від 30.12.2024 відкрито спрощене провадження у справі.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти позовних вимог ОСОБА_1 повністю та зазначає, що позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду рапорту, однак, рапорт розглянутий, проте у його задоволенні відмовлено. Наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту із зазначенням її підстави. За своєю правовою природою бездіяльність - це пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретних дій, які вона повинна була вчинити відповідно до вимог чинного законодавства. Однак, командування військової частини НОМЕР_1 , де безпосередньо проходить службу позивач, прийняло рішення щодо розгляду рапорту про звільнення рішення з військової служби, отже не допустило протиправну бездіяльність щодо неприйняття рішення за результатом розгляду його рапорту.

Відповідач зауважує про існування недосконалості та неузгодженості термінів та понять в нормативно-правових актах стосовно питання «яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду» та «який орган має видавати цей документ». Аналізуючи повноваження МСЕК, передбачені Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, відповідач зазначає, що остання визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі осіб з інвалідністю, а також осіб, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності. Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійно стороннього догляду, то на переконання відповідача, такі повноваження віднесені до ЛКК, які мають право приймати: 1) висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку; 2) висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-4/о); 4) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/ о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667. Абзацом 8 п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII визначено два документи альтернативно для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою (у разі відсутності інших осіб): або висновок медико-соціальної експертної комісії, або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Законодавцем чітко врегульовано про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, та про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі та його призначення.

Позивач, як далі вказується відповідачем, реалізуючи, визначене нормами чинного законодавства, своє право на звільнення, звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами відповідно п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини, як необхідність постійного догляду за своєю матір`ю. До вказаного рапорту позивачем, серед іншого, додано: висновок №387 від 05.06.2024 р., висновок №387 Авангардійської лікарсько консультаційної комісії (без дати його видачі), довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 13.12.2021 р. Дослідженням змісту висновку №387 від 05.06.2024 р., встановлено, що такий висновок видано для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги догляду на непрофесійній основі. Висновок дійсний до 05.06.2025 р. Разом з тим, вказаний висновок не містить всіх реквізитів, згідно форми №080-4/о визначених у Інструкції №407. Зокрема у п. 4 Висновку вказано рекомендовані соціальні послуги: отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Таким чином, слід прийти до висновку, що висновок №387 від 05.06.2024 р. не містить всіх вимог, які згідно форми №080-4/о повинен містити «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі», затверджений наказом Міністерством охорони здоров`я України 09.03.2021 №407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я». Крім того, у п. 4 Висновку №387 «Члени комісії» двічі вказано прізвище та ініціали « ОСОБА_6 » та міститься візуально ідентичні підписи. Зрозуміло, що кількісний склад комісії має становити не менше трьох чоловік. З огляду на наведене, вказаний висновок не може вважатися таким, що оформлений з дотриманням відповідної процедури. Крім того, з доданого позивачем до рапорту про звільнення Акту № 3 обстеження сімейного стану військовослужбовця від 05.12.2024 р. вбачається, що у матері позивача є донька, яка проживає на території тимчасово окупованій російською федерацією. При цьому довідку, якою позивач підтверджує проживання ОСОБА_5 на території тимчасово окупованій російською федерацією, слід оцінювати критично, оскільки, виникають обґрунтовані сумніви наявності у органу місцевого самоврядування (Очаківської міської ради) точної та достовірної інформації щодо проживання на таких територіях. Крім того, сторонами не заперечується той факт, що в акті обстеження сімейного стану не вказані особи другого ступеня споріднення.

З огляду на викладене, на думку відповідача, є обґрунтованими твердження, які стали підставою для відмови у задоволенні рапорту позивача, що надані до рапорту про звільнення з військової служби матеріали, не відповідають вимогам чинного законодавства та містять неточності. Документи, які не відповідають по змісту вимогам чинного законодавства та, які містять неточності, або ж у яких відсутні відомості, визначені вимогами закону, порядку чи інструкції, не можуть братись суб`єктом владних повноважень до уваги та бути підставою для прийняття позитивного рішення. Таким чином, відмовляючи позивачу у задоволенні його рапорту про звільнення, відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. При цьому, відповідач також звертає увагу, що позивач не позбавлений права на повторне подання рапорту на звільнення у разі оформлення у відповідності до вимог чинного законодавства.

Позивач надав відповідь на відзив, у якій вказує на хибність та необґрунтованість доводів, викладених у відзиві на позовну заяву, наголошуючи на тому, що фактично, його рапорт розглянутий не був, оскільки розглянутим може вважатися той рапорт, за яким прийнято рішення та це рішення або відповідь доведені до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження. Водночас із «відповіді», яку отримав позивач, випливає, що його рапорт не був розглянутий належним чином і за цим документом не було прийнято рішення, оскільки рапорт просто повернуто ОСОБА_1 з відміткою «довести документи згідно вимог чинного законодавства та вимог ПКБр ПР», ні посилання на конкретні приписи законодавства, ні походження вимог помічника командира військової частини з правової роботи відповідна «відповідь» не містить. У «відповіді» на рапорт ОСОБА_1 , військова частина НОМЕР_1 на підставі дослідження наданих військовослужбовцем документів пропонує «довести документи згідно вимог законодавства», проте не вказує у який строк та у який спосіб це має зробити позивач, чи буде розглянутий рапорт від 10 грудня 2024 року повторно у разі виконання «вимог» командира в/ч НОМЕР_1 чи є потреба подавати відповідний рапорт повторно. Позивач, не маючи однозначної вмотивованої відмови у задоволенні рапорту від 10 грудня 2024 року про звільнення його з військової служби не може належним чином реалізувати свої права, а тому є безпідставними доводи відповідача про те, що з його сторони про жодну бездіяльність не може йти мови, оскільки відмітка на рапорті про необхідність «довести документи згідно вимог чинного законодавства» не є належним способом прийняття рішення за наслідком розгляду рапорту ОСОБА_1 як акту індивідуальної дії.

Також, позивач вказує й на безпідставність викладених у відзиві відповідача доводів щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 , вважаючи, що ним доведено документально наявність підстав для звільнення з лав Збройних Сил України на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами. Позивач наголошує, що «відмова» у задоволенні його рапорту про звільнення від 10 грудня 2024 року не містила посилання відповідача на не підтвердження потреби матері ОСОБА_1 як особи з інвалідністю ІІ групи у постійному догляді. За умови відсутності посилання відповідача на цю обставину під час «прийняття рішення» за наслідками розгляду рапорту ОСОБА_1 від 10 грудня 2024 року, на цю підставу в/ч НОМЕР_1 не може посилатися під час судового оскарження допущеної нею бездіяльності. Заради повного встановлення судом обставин, які підлягають доказуванню, позивачем також вказується, що рапорт позивача від 10 грудня 2024 року про звільнення був не першим йому передували рапорти від 09 липня 2024 року за вх. № 26869, від 15 липня 2024 року за вх. № 31963, від 27 серпня 2024 року за вх. № 33479, які були залишені «без розгляду», у їх задоволенні «відмовлено» і жодного разу причина продовження служби позивача не пов`язувалась із відсутністю підтвердження потреби ОСОБА_2 у постійному догляді. Єдиною підставою «не звільнення» ОСОБА_1 було та є підтвердження відсутності інших членів сім`ї, які можуть здійснювати догляд за матір`ю позивача. З огляду на вищевикладене, відповідач не може в рамках судового провадження посилатися на підставу «прийняття» негативного рішення за наслідками розгляду рапорту ОСОБА_1 від 10 грудня 2024 року, про яку перша згадка зафіксована саме у відзиві на позовну заяву. Така поведінка в/ч НОМЕР_1 не відповідає засадам добросовісності. Крім того, на думку позивача, відповідач безпідставно намагається обґрунтувати той факт, що визначення потреби ОСОБА_2 у постійному догляді та сторонньому догляді є різними фактами, які мають різне юридичне значення та породжують різні наслідки. Позивач зауважує, що ключовим фактом, який має бути встановлений, на його переконання, є наявність у особи з інвалідністю потреби у догляді в принципі, а «постійний» чи «сторонній» це вже прикметники, які буквально характеризують правову природу догляду як інституту. Відповідне переконання ґрунтується на тому, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальні послуги» залежно від типології соціальна послуга з догляду є комплексною, що передбачає узгоджені дії фахівців з надання постійної або систематичної комплексної допомоги (тобто йдеться про те, що догляд може бути пов`язаний виключно з діями третьої особи (тобто суб`єктний критерій) та здійснюється постійно або систематично (темпоральний критерій). Встановлення потреби у «сторонньому догляді» є ідентичною потребою у «постійному догляді», оскільки догляд як такий не може бути особистим і епізодичним. У разі якщо мова йде про окремі аспекти допомоги в організації життєдіяльності особи з інвалідністю їй встановлюється нагляд. Хибним на думку позивача є переконання відповідача у тому, що висновок ЛКК не підтверджує потребу ОСОБА_2 у постійному сторонньому догляді, оскільки надається виключно для реалізації права на соціальну послугу. Оскільки у ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи і перебуває у складній життєвій ситуації, зумовленій проблемами у самообслуговуванні, є син (позивач ОСОБА_1 ), який здатен надати їй необхідний догляд, то вона не має права на соціальні послуги, забезпечення надання яких могло б відбутися в рамках системи соціального захисту, проте це не означає, що у неї відповідна потреба кудись зникла. Перешкоджаючи у звільненні позивача з військової служби відповідач не лише порушує права ОСОБА_1 , але й його матері ОСОБА_2 , яка змушена вчиняти додаткових заходів щодо залучення на платній основі сторонніх осіб для надання їй догляду, якого вона потребує. Щодо «недоліків» Акту обстеження сімейного стану військовослужбовця № 3 від 05 грудня 2024 року, про які йдеться у відзиві, варто зазначити, що вони є необґрунтованими. Так, у позові детально йдеться про те, що члени сім`ї визнаються такими з огляду на два критерії: спільне проживання; ведення спільного господарства. Комісією в Акті № 3 не встановлено проживання разом з ОСОБА_2 будь-яких осіб, ні першого ні другого ступеня споріднення, а тому очевидно, що будь-яких членів сім`ї, які б могли здійснювати догляд за матір`ю Позивача немає, а тому про них інформація у акті й не має міститися. Позивач зауважує, що якби ОСОБА_2 не повідомила комісії про існування дочки, про яку зазначено в Акті, питання б про існування будь-кого із членів сім`ї, які можуть надавати догляд особі, яка його потребує, взагалі не виникло б. Позивач та його матір намагались забезпечити всебічне встановлення комісією відповідних обставин, нічого не приховуючи, що у майбутньому стало перешкодою для реалізації ОСОБА_1 права на звільнення.

Військова частина надала заперечення на відповідь на відзив позивача, у яких наголошує на своїй позиції щодо спірних правовідносин, вважаючи, що відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності, оскільки рапорт позивача був розглянутий відповідно до вимог чинного законодавства. Всупереч наведеним у відповіді на відзив запереченням, вимоги помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальником юридичної служби, якраз ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, які вказані у резолюції на рапорті. З приводу посилань на неправомірність дій відповідача в частині не вказання строку на приведення документів доданих до рапорту до вимог чинного законодавства, не зазначення щодо можливості повторного розгляду рапорту від 10.12.2024 відповідач звертає увагу, що чинним законодавством, зокрема, Порядком №531 не передбачено якихось строків доопрацювання рапорту чи долучених до нього документів, а рівно ж «повторного» розгляду рапорту. З системного аналізу норм законодавства, які регулюють дане питання, вбачається, що розгляд рапорту має наслідком прийняття рішення, яким рапорт або задовольняється або не задовольняється. Прийняття якихось проміжних рішень за наслідками розгляду рапорту, наприклад: «зупинити розгляд до надання відповідних документів», «розглянути повторно, після…» чинним законодавством не передбачено. Щодо заперечення представника позивача, що серед причин непогодження попередніх рапортів жодного разу не вказувалась потреба ОСОБА_2 у постійному догляді. Вказане твердження не відповідає дійсності, оскільки, наприклад, у резолюції на рапорті від 09.07.2024 р., вказано: «Особа має бути інвалідом, яка потребує постійного догляду…». У резолюції на рапорті від 27.08.2024 р, вказано: «… або самі потребувати постійного догляду». Зрозуміло, що мова йде про можливість звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), при наявності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, якщо вони самі потребують постійного догляду. Тому, твердження представника позивача щодо «першої згадки» про підставу прийняття негативного рішення за наслідками розгляду рапорту лише у відзиві на позов не відповідає дійсності. Вважає відповідач також недоречним посилання позивача на норми Закону України «Про соціальні послуги» (п. 2 ч. 2 ст. 16), щодо дій фахівців з надання постійної або систематичної комплексної допомоги. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач є фахівцем у сфері надання соціальних послуг. Щодо підтвердження висновком ЛКК потреби ОСОБА_2 у постійному сторонньому догляді відповідач звертає увагу на те, що як вже було вказано у відзиві на позов, висновок №387 Авангардівської лікарсько-консультативної комісії не містить дати його складення (видачі) та вказана форма висновку, не затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 р №407. Щодо вчинення ОСОБА_2 додаткових заходів для залучення на платній основі сторонніх осіб для надання їй догляду, про вказану обставину представник позивача повідомила лише у відповіді на відзив, проте, не надала жодних доказів, які б підтверджували її. Щодо повідомлення самою ОСОБА_2 про існування дочки, яка може здійснювати за нею догляд, вказана обставина (відсутність інших осіб, в тому числі членів сім`ї другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд), могла бути підтверджена шляхом складання афідевіту.

Позивач надав додаткові пояснення по справі, у яких зазначив, що абз. 14 пп. 3 ч. 12 ст. 26 Закону визначена виключно одна із сімейних обставин, настання якої, може стати підставою для прийняття військовослужбовцем рішення про звільнення, будь-яких вимог до її підтвердження відповідна правова норма не містить. У позовній заяві та відповіді на відзив детально проаналізоване правове регулювання порядку звільнення з військової служби на підставі абз. 14 пп. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», проте про жодну з цих норм у «відмові» відповідача не йдеться, що унеможливлює встановлення яких саме приписів законодавства позивач не дотримався, звертаючись до відповідача 10 грудня 2024 року з рапортом. В зауваженнях на рапорті ОСОБА_1 мова йде виключно про непідтвердження ним відсутності у матері Позивача як особи з інвалідністю ІІ групи, яка потребує догляду, інших членів сім`ї І чи ІІ ступенів споріднення, які могли б за нею доглядати. Саме ця частина приписів абз. 14 пп. 3 ч.12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» підкреслена ОСОБА_7 . Водночас, на підставі чого начальник юридичної служби зробив висновок про те, що до акту обстеження житлових умов військовослужбовця мають долучатися ще й копії якихось документів, факти, встановлені у ньому, мають бути викладені не так, як це зроблено у акті № 3 від 05 грудня 2024 року, має обов`язково стояти підпис, у цьому випадку, ОСОБА_2 , незрозуміло. Тобто підстава відмови у задоволенні рапорту Позивача у ньому не зазначена. Та й у сучасних умовах відсутні будь-які вимоги законодавства до форми таких актів, порядку, строків їх складання, а тому стверджувати, що вони не дотримані позивачем, якого не було і не могло бути під час проведення ІНФОРМАЦІЯ_2 виїзного обстеження житлових умов військовослужбовця нелогічно. Не зрозумілим є й те, які додатки до рапорту не завірені Позивачем у встановленому законом порядку. Невідомим залишилося й те, які документи треба надати для того, щоб відповідний рапорт ОСОБА_1 був погоджений. У позові детально йдеться про те, що жодна з державних адміністративних послуг не дозволяє сформувати довідку про походження людей від певної особи та показати їх родинні зв`язки. Логічним видається, що підтвердити можна лише родинні зв`язки між певними особами. Якщо такої особи немає (члена сім`ї ІІ ступеня споріднення) то на підтвердження цього не може бути надано жодного доказу. І зауваження відповідача про можливість оформлення афідевіту у цій ситуації більше схоже на знущання, оскільки відповідна письмова урочиста заява ніде у законодавстві України не фігурує як документ, який може підтвердити певні юридичні факти, зокрема й ті, які пов`язані зі звільненням з військової служби за сімейними обставинами. Вирваними із контексту є й зауваження відповідача про те, що у відзиві на позов не вперше зауважено про не підтвердження потреби ОСОБА_2 у постійному догляді. Відповідач посилається на рапорт ОСОБА_1 від 09 липня 2024 року, проте у ньому в якості підстав для відмови у звільненні та пропозицій щодо усунення виявлених недоліків поданих документів йдеться про необхідність надати витяги з державного реєстру актів цивільного стану про наявність родичів І чи ІІ ступенів споріднення ОСОБА_2 , а також надати відомості (у разі наявності родичів), що вони потребують стороннього догляду. Тобто мова йде не про підтвердження потреби у постійному сторонньому догляді матері Позивача, а членів її сім`ї І чи ІІ ступенів споріднення (у разі їх наявності). Тут також варто зауважити, що в рекомендаціях мова йде про «родичів» у той час як законодавство оперує категорією «члени сім`ї», що передбачає наявність не лише кровного споріднення, але й ведення спільного господарства і спільного проживання. У рапорті від 27 серпня 2024 року зауваження аналогічне тому, яке викладене у рапорті від 09 липня 2024 року йдеться про відсутність доказів того, що донька ОСОБА_2 (сестра Позивача) потребує догляду, а отже не може здійснювати догляд за матір`ю. Про будь-які недоліки документів про стан ОСОБА_2 мова не йде. Відповідач дійсно лише у відзиві на позовну заяву вперше зауважив, що йому не надано доказів потреби ОСОБА_2 як особи з інвалідністю ІІ групи у постійному сторонньому догляді.

Від відповідача також надійшли додаткові пояснення по справі, у яких відповідач вказує на те, що твердження представника позивача у відповіді на відзив, що встановлення потреби у «сторонньому догляді» є ідентичною потребою у «постійному догляді», оскільки догляд як такий не може бути особистим і епізодичним, слід оцінювати критично, оскільки поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком. Водночас, висновок №387 від 05.06.2024 про потребу у догляді дійсний лише до 05.06.2025 р. Крім того, ні висновок №387 від 05.06.2024 р., ні довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 13.12.2021 р. не вказує на вид догляду: «постійний» чи «сторонній». Долучений позивачем до рапорту висновок ЛКК №387 від 05.06.2024 р., який, на думку представника позивача, свідчить про наявність когнітивних порушень у матері позивача унаслідок яких вона потребує постійного догляду, неможливо визнати належною підставою для застосування підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII і, як результат, звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами, оскільки він не належить до документів, що підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за його матір`ю, а його призначенням є отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Висновок №387 від 05.06.2024 р. (форма 080-4/0) не містить жодного посилання на безтермінову необхідність постійного отримання сторонньої допомоги матір`ю позивача, що, очевидно, вказує на обмежену часовими межами компетенцію лікарської комісії із цього питання. Крім того, у висновку №387 від 05.06.2024 р. (форма 080-4/0) вказано лише про те, що цей висновок дійсний до 05.06.2025, у той час як позивач ініціює остаточне звільнення з військової служби. Щодо членів сім`ї відповідач звертає увагу, що долучені позивачем до адміністративного позову письмові докази на підтвердження спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 містять відмінності в частині віднесення адреси, за якою проживає та/або зареєстрована матір позивача станом на різні календарні дати, зокрема: згідно висновку №387 Авангардівської лікарсько-консультативної комісії (без дати видачі), ОСОБА_2 проживає: Одеська область, Одеський район, с. Василівка; згідно висновку №387 від 05.06.2024 р (форма №080-4/о), місце проживання особи: Одеська область, Одеський район, с. Василівка; згідно акту №3 обстеження сімейного стану військовослужбовця від 05.12.2024 р, місце проживання військовослужбовця та/або особи, яка потребує догляду (адреса проведення обстеження): АДРЕСА_1 .

Позивач надав додаткові пояснення із запереченнями щодо долучення та врахування додаткових пояснень по справі відповідача, у яких вкотре викладено позицію щодо необґрунтованості відповідачем правомірності його дій та зауважень щодо поданого рапорту про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ.

Відповідач також надав письмові пояснення із запереченнями проти долучення додаткових пояснень від 24 лютого 2025 року (заперечення щодо долучення пояснень Відповідача від 20.02.2025 р) до матеріалів справи № 420/39848/24.

Від позивача надійшло клопотання про врахування висновків при розгляді цієї справи, які викладені у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2025 року у справі №380/16966/24, при вирішенні справи № 420/39848/24.

Відповідач надав клопотання про витребування додаткових письмових доказів по справі.

Від представника позивача надійшли заперечення щодо заявленого клопотання про витребування додаткових доказів по справі.

Ухвалою суду від 30 квітня 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування додаткових доказів по справі було відмовлено.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді механіка-водія-електрика взводу зв`язку 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у званні солдат.

10.12.2024 на ім`я командира зводу зв`язку НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 від механіка-водія-електрика взводу зв`язку НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 надійшов рапорт (вх.№46381) з клопотанням перед вищим командуванням про звільнення ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України у запас на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Заявник у рапорті зазначив, факт необхідності здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду підтверджується висновком №387 Авангардівської лікарсько-консультативної комісії та висновком №387 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 05.06.2024. Факт відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення у матері заявника, як особи з інвалідністю І чи ІІ групи, яка потребує постійного стороннього догляду підтверджується свідоцтвом про смерть батька - ОСОБА_8 серії НОМЕР_3 , виданим Подільським ВРАЦС у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Указаний рапорт з клопотаннями командира взводу зв`язку 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , помічника начальника штабу - начальника зв`язку 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 та начальника штабу - заступника командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 був направлений командиру Військової частини НОМЕР_1 за вх.№46381 від 10.12.2024.

Сторонами не заперечується, що до Рапорту було додано копії документів, на підтвердження обставин для звільнення ОСОБА_1 відповідно до його рапорту, а саме: копія рапорту ОСОБА_1 ; копія РНОКПП ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копія паспорту ОСОБА_2 ; копія РНОКПП ОСОБА_2 ; копія пенсійного посвідчення ОСОБА_2 ; копія Довідки до акта огляду медико-соціального експертною комісією №552752 на ім`я ОСОБА_2 ; висновок №387 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 05.06.2024; висновок №387 Авангардівської лікарсько консультативної комісії; довідку Очаківської міської ради Миколаївської області від 06.09.2024 №7519 про склад сім`ї; довідку про взяття внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 ; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_8 .

Вказаний рапорт був погоджений начальником відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 , однак не отримав погодження помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи - начальника юридичної служби.

Так, на останній сторінці рапорту позивача від 10.12.2024 помічником командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи - начальником юридичної служби вказано наступне: «- Нормою ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме підпунктом 3 частини 12 статті 26 передбачена необхідність здійснювати догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), яка є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеню споріднення такої особи … (далі за текстом). В акті огляду сімейного стану в/с №3 зазначені відомості лише зі слів особи яка потребує догляду, втім жодних документальних підтверджень не надано, також про осіб другого ступеню споріднення не зазначено абсолютно нічого. Власне акт навіть не підписаний військовослужбовцем та особою яка потребує догляду. Надана копія акту не завірена відповідно до вимог чинного законодавства».

На першій сторінці рапорту позивача проставлено відмітку «Відмова», міститься підпис командира військової частини НОМЕР_1 та вказівка «Довести документи згідно чинного законодавства та вимог ПКБрзПР».

Разом з цим, жодного управлінського рішення по указаному вище рапорту позивача в матеріалах справи не міститься. Відповідачем під час розгляду справи не надано будь-яких документів, які б підтверджували прийняття відповідачем управлінського рішення за результатами розгляду рапорту позивача від 10.12.2024.

Вважаючи протиправною таку бездіяльність відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.

Як визначено статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частинами 1, 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, було введено воєнний стан. Строк дії Указу та, відповідно, воєнного стану в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України. На момент розгляду даної адміністративної справи воєнний стан в Україні триває.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-ХІІ.

При цьому підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, встановлені у частині 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ та розмежовані з огляду на період застосування: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1); під час воєнного стану (пункт 2).

Таким чином, з огляду на введення в Україні військового стану та зважаючи на вид військової служби, яку проходить позивач, підстави звільнення його з військової служби визначені у пункті 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, зокрема, пп. г - через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Так, п. 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, під час дії воєнного стану, зокрема - необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України врегульований Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 (зі змінами) (далі - Положення № 1153).

Відповідно до абзаців 2 та 3 пункту 12 Положення №1153, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно із пунктом 225 Положення №1153, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з п. 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитись з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

10.04.2009 Міністром оборони України видано наказ №170 «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» (надалі Положення №170), який визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153.

У відповідності до п.12.1, 12.11 Положення №170, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років); документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин (пункт 5 Додатку 19 до Інструкції).

Статтею 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 р. №2961-IV (далі за текстом Закон №2961) визначено, що медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я. Особа з обмеженнями повсякденного функціонування направляється для проходження медико-соціальної експертизи з метою підтвердження стійкого обмеження життєдіяльності та встановлення статусу «особа з інвалідністю» або «дитина з інвалідністю» у разі виявлення мультидисциплінарною реабілітаційною командою ознак стійкого обмеження життєдіяльності, що зазначається в індивідуальному реабілітаційному плані. Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.

Медико-соціальні експертні комісії визначають:

- групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана особою з інвалідністю однієї групи і лише з однієї причини. При підвищенні групи інвалідності в разі виникнення більш тяжкого захворювання причина інвалідності встановлюється на вибір особи з інвалідністю. У разі якщо однією з причин інвалідності є інвалідність з дитинства, вказуються дві причини інвалідності;

- види трудової діяльності, рекомендовані особі з інвалідністю за станом здоров`я. Висновок про нездатність до трудової діяльності внаслідок інвалідності готується виключно за згодою особи з інвалідністю (крім випадків, коли особу з інвалідністю визнано недієздатною);

- причинний зв`язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли у дитинстві, вродженою вадою;

- ступінь втрати професійної працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання;

- ступінь втрати здоров`я, групу інвалідності, причину, зв`язок і час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій або Чорнобильської катастрофи, військової агресії Російської Федерації проти України; - медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

Медико-соціальні експертні комісії:

- встановлюють компенсаторно-адаптаційні можливості особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації;

- складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи і строки їх виконання, та здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання цієї програми;

- вивчають виробничі, медичні, психологічні, екологічні, соціальні причини виникнення інвалідності, її рівня і динаміки та беруть участь у розробленні комплексних заходів щодо профілактики і зниження рівня інвалідності серед повнолітніх осіб, удосконалення реабілітаційних заходів;

- забезпечують своєчасний огляд (переогляд) повнолітніх осіб з порушеннями стану здоров`я, осіб з інвалідністю. У разі якщо особа, яка звертається для встановлення інвалідності, не може прибути на огляд (переогляд) до комісії за станом здоров`я згідно з висновком лікарськоконсультативної комісії, огляд (переогляд) проводиться за місцем її проживання (вдома), у тому числі за місцем проживання у стаціонарних установах для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю, закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб або в закладах охорони здоров`я, в яких така особа перебуває на лікуванні;

- вносять до централізованого банку даних з проблем інвалідності інформацію про повнолітніх осіб, яких визнано особами з інвалідністю.

Лікарсько-консультативні комісії закладів охорони здоров`я:

- визначають наявність стійкого розладу функцій організму дитини та відповідно можливі обмеження її життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем; - складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи і строки їх виконання, та здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання цієї програми; - надають консультативну допомогу з питань реабілітації та стороннього догляду, диспансерного нагляду або допомоги дітям з інвалідністю; - забезпечують своєчасний огляд (переогляд) дітей з порушеннями стану здоров`я та дітей з інвалідністю.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, в редакції чинній на час виникнення спірних відносин. (далі - Положення № 1317).

Відповідно до п. 4 Положення № 1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають, зокрема,

- ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

- потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування.

Відповідно до пунктів 19, 24 Положення № 1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Таким чином, з наведених положень вбачається, що необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я є самостійною підставою для звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті абзацу 12 пункту 2 частини 12 статті 26 Закону «Про військовий обов`язок та військову службу».

З наведеного вбачається, що абзац 4 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає два документи альтернативно для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою або висновок медико-соціальної експертної комісії, або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

З матеріалів справи встановлено, що з метою звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ, позивач звернувся із відповідним рапортом, до якого на підтвердження передбаченої законом обставини надав, зокрема:

- Довідку від 13.12.2024 до акту МСЕК Серія 12 ААА №552752, відповідно до якої матері позивача ОСОБА_2 призначено ІІ групу інвалідності, за загальним захворюванням кат. «Б», довічно. Висновок про умови та характер праці» потребує стороннього догляду, обмеж. фізичного навантаження.

- Висновок Авангардівської лікарсько консультативної комісії КНП Авангардівська АЗПСМ №387 від 05.06.2024, виданий ОСОБА_2 (матері позивача) про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі форми №080-4/о. Рекомендовано соціальні послуги: отримання соціальної послуги із догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Висновок дійсний до 05 червня 2025 року.

- Висновок Авангардівської лікарсько консультативної комісії КНП Авангардівська АЗПСМ №387, за яким встановлений діагноз: ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз. Церебральний атеросклероз. Дисцикуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ ступеня. Остеохондроз шийного відділу хребта. Висновок ЛКК: має високий ступень втрати здоров`я, що спричиняє недієздатність до самообслуговування та залежність від інших осіб. Потребує постійного стороннього догляду.

- Акт №3 від 05.12.2024 обстеження сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 , складений комісією у складі військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_4 та службових осіб Подільської РДА, на підставі ч.23,25,26,27,28 п.5 Додатку №19 до Інструкції №170 та рапорту солдата ОСОБА_1 від 03.12.2024 №18500. Указаним актом зокрема встановлено: Прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка потребує догляду (адреса проведення обстеження) АДРЕСА_1 (довідка від 09.12.2022 року №5110- про взяття на облік ВПО); Документ, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду (постійного догляду) (за наявності інвалідності), довідка до акту огляду МСЕК від 13.12.2021 серія 12 ААА №552752; Документ, що підтверджує потребу особи в наданні соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, висновок від 05.06.2024 №287. Родинний зв`язок між військовослужбовцем та особою, яка потребує догляду, постійного догляду: першого ступеня споріднення син/мати (свідоцтво про народження НОМЕР_4 ). Інформація про інших членів сім`ї особи, яка потребує догляду (постійного догляду), які відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд): першого ступеня споріднення зі слів особи, яка потребує догляду дочка. Підстави неможливості здійснення ними догляду (постійного догляду) (за наявності такої особи) дочка знаходиться під тимчасово російською окупацією; другого ступеня споріднення «прочерк».

Відповідно до указаного Акту, обстеженням за вказаною адресою встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована/проживає за адресою АДРЕСА_1 (довідка від 09.12.2022 року №5110- про взяття на облік ВПО). Для військовослужбовця ОСОБА_1 є родичем першого ступеня споріднення. При цьому, зі слів особи, яка потребує догляду із числа інших осіб, першого ступеня споріднення є донька, яка між тим не може здійснювати постійний догляд оскільки знаходиться під тимчасово російською окупацією (Кінбурській косі Миколаївського району, Миколаївської області).

Вказаним Актом також не зафіксовано встановлених інших осіб, другого ступеня споріднення, які б могли здійснювати постійний догляд.

Висновок: під час обстеження сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_2 , доводиться військовослужбовцю членом сім`ї першого ступеня споріднення, являється інвалідом ІІ групи, та за висновком від 05.06.2024 №387 їй рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, особи, які надають, або можуть їх надавати зі слів матері, відсутні.

Враховуючи викладене, на думку суду позивачем було надано достатньо документів для розгляду поданого ним рапорту від 10.12.2024.

Суд також враховує, що у відповідності до частини 1 статті 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Водночас, враховуючи, що донька матері позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як з`ясовано судом, не може здійснювати догляд за своєю матір`ю, оскільки мешкає на тимчасово окупованій рф території, а іншого відповідачем не доведено, позивачем, на думку суду, подано достатньо доказів, для розгляду рапорту про звільнення його з військової служби, з урахування всіх додатків.

Щодо підтвердження неможливості здійснення догляду донькою ОСОБА_5 , позивачем надавався витяг з реєстру територіальної громади щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп НОМЕР_5 , згідно з яким адреса проживання указаної особи АДРЕСА_2 та довідку від 02.07.2024 №759/02-02/04 виконавчого комітету Очаківської міської ради Миколаївської області, згідно з якою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , прописана за адресою АДРЕСА_2 , та фактично мешкає за цією адресою яка на даний період знаходиться під окупацією.

Крім того, позивачем надавалась довідка про склад сім`ї вих.№7519 від 06.09.2024, видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відділом забезпечення діяльності ЦНАП Очаківської міської ради про те, що до складу його сім`ї входять: мати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Наказом Міністерства оборони України №531 від 06.08.2024, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 за №1214/42559, затверджений Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (надалі - Порядок №531), який набрав чинності 08.08.2024. Порядок №531 визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №531 з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника).

За правилами пунктів 1, 2 розділу ІІ Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації. Усні рапорти розглядаються негайно, але не пізніше ніж у строки, для розгляду рапортів у паперовій формі, визначені пунктом 9 розділу III цього Порядку.

Особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі регламентовані розділом ІІІ Порядку №531, а особливості подання та розгляду рапортів в електронній формі - розділом ІV Порядку №531.

Згідно з пунктами 1, 2, 3, 4, 5 розділу ІІІ Порядку №531 у рапорті у паперовій формі військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок "Рапорт"; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис. Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку, а саме: погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада безпосереднього командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище; погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада прямого командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище; погоджено або не погоджено (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада прямого командира (начальника), військове звання, підпис, ім`я прізвище.

Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту.

Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою. Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті. Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).

Отже, з огляду на вказані вище норми, подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та погодження передає його своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання, і так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.

Відповідно до пункту 241 Положення №1153 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

З матеріалів справи, як було вказано вище, судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача через безпосереднього свого командира з відповідним рапортом про звільнення з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю інваліда ІІ групи.

Втім, відповідачем фактично не надані належні докази розгляду у встановленому порядку уповноваженим суб`єктом рапорту позивача, а також інформування позивача військовою частиною НОМЕР_1 про результати розгляду його рапорту належним чином.

З аналізу наявних у справі матеріалів, можна дійти висновку, що фактично наразі рапорт позивача командиром військової частини НОМЕР_1 не розглянутий по суті.

В контексті наведеного, оцінюючи доводи сторін суд зауважує, що з огляду на приведені законодавчі приписи, за результатом розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.

Згідно з пунктом 9 розділу ІІІ Порядку №531 розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:

1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;

2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.

Однак, як вже вказувалось вище, уповноваженою особою відповідача, до компетенції якої належить вирішення питання про звільнення позивача, рішення по суті рапорту щодо відмови в задоволенні або задоволення наведеного в ньому питання прийнято не було. Також не було надано оцінку наданим позивачем документам та викладеним у рапорті обставинам щодо звільнення його з військової служби, які були підставою для подання рапорту. Наявність чи відсутність підстав для звільнення позивача, що передбачені підпунктом «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю ІІ групи, як вбачається із напису на рапорті та резолюції командира військової частини, не вирішувалися.

В свою чергу зазначені у рапорті начальником юридичної служби зауваження щодо поданих позивачем документів разом з рапортом та зазначені у відзиві на позовну заяву зауваження щодо недоліків поданих позивачем документів, не звільняли відповідача, як суб`єкта, до повноважень якого належить вирішення питання щодо можливості звільнення позивача з військової служби, від обов`язку прийняття відповідного рішення, за наслідком розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби або мотивовану відмову в такому, адже суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції, що свідчить про вчинення відповідачем протиправної бездіяльності у спірних правовідносинах.

Проставлення відмітки на рапорті позивача «Відмова» із зазначенням «Довести документи згідно чинного законодавства та вимог ПКБрзПР», на переконання суду, не свідчить про належним чином розгляд рапорту позивача про звільнення уповноваженою особою із наданням відповідного управлінського рішення, зокрема й відмови, яка в силу вимог чинного законодавства має бути мотивованою.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, зважаючи на викладене, суд доходить висновку щодо наявності протиправної бездіяльності з боку відповідача щодо не розгляду рапорту механіка-водія-електрика взводу зв`язку НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд зауважує, що відповідно до норм чинного законодавства, прийняття рішення за рапортом належить до повноважень відповідача, а отже суд не може перебирати на себе функцію державного органу та приймати рішення за наслідками розгляду поданого позивачем рапорту. До того ж, прийняттю рішення передує певна процедура, а саме прийняття та реєстрація рапорту, доданих до нього документів; перевірка документів та відомостей необхідних для правильного його розгляду.

Відтак, з урахуванням викладеного, зважаючи на те, що у спірному випадку відповідачем допущено протиправну бездіяльність у формі не розгляду належним чином у встановленому законом порядку рапорту позивача, суд доходить висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача у даному випадку є зобов`язання відповідача розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби по суті, та прийняти відповідне рішення, з урахуванням окреслених у судовому рішенні висновків, та правової оцінки суду.

На підставі вкладеного, керуючись ст. ст. 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 10.12.2024 механіка-водія-електрика взводу зв`язку НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 про звільнення з лав Збройних Сил України на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами.

Зобов`язати військову частинку НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт від 10.12.2024 механіка-водія-електрика взводу зв`язку НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 про звільнення з лав Збройних Сил України на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю ІІ групи, за відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому судовому рішенні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса місця реєстрації: с.Василівка, Миколаївський район, Миколаївська область, 57555.

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА