Справа № 380/3512/25
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 рокусправа №380/3512/25
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Кухар Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_4 щодо незвільнення ОСОБА_1 за підпунктом ґ пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_4 прийняти рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту ґ пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як особу без громадянства, яка проходить безперервну військову службу більше шести місяців за власним бажанням.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є особою без громадянства. 24.03.2024 року позивач призваний на підставі Указу Президента України №69/2022 за мобілізацією. 08.02.2025 року позивач вирішив скористатися своїм правом на звільнення і подав рапорт на підставі підпункту «ґ» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 12.02.2025 року позивач отримав відмову у звільнення, яка обґрунтована відсутністю контракту.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Кухар Н.А.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву (вх. №10810 від 10.02.2025 року), в якому просив у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне.

Перелік підстав для звільнення військовослужбовців із числа осіб без громадянства з військової служби під час дії воєнного стану в Україні передбачений лише пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII. Підпункт 2 пункту 4 статті 26 Закону № 2232- XII не містить жодних підстав для звільнення військовослужбовців із числа осіб без громадянства з військової служби під час дії воєнного стану в Україні у разі, якщо вони проходять військову службу за призовом під час мобілізації.

Пункт 3 частини 5 статті 26 Закону 2232-XII, серед іншого, містить підпункт ґ, відповідно до якого під час дії воєнного стану військовослужбовці із числа осіб без громадянства можуть бути звільненні з військової служби та контракт з ними може бути припинений (розірвано) за власним бажанням військовослужбовця, але не раніше шести місяців проходження ними безперервної військової служби.

Виходячи із вищезазначених норм, особи без громадянства можуть бути звільненні з військової служби та контракт про проходження військової служби може бути припинено (розірвано) за підпунктом ґ пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232- XII, за умови, що такі особи уклали контракт.

Позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1

08 лютого 2025 року Позивач подав рапорт на звільнення з військової служби. У своєму рапорті Позивач посилався на підпункт ґ пункту 3 частини 5 (для осіб, які проходять службу за контрактом) статті 26 Закону № 2232-XII, як підставу для звільнення з військової служби.

12 лютого 2025 року командування військової частини НОМЕР_1 розглянуло рапорт Позивача та відповідно до вимог законодавства України надало вмотивовану відповідь за результатами розгляду рапорту про відсутність у Позивача підстав для звільнення.

Зокрема, військовою частиною НОМЕР_1 зазначено:

В рапорті на звільнення Ви посилаєтесь па підпункт г пункту 3 частини 5 статті 26 вищезазначеного Закону «за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України), але не раніше шести місяців проходження ними безперервної військової служби»

Однак Ви проходите військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, тому дане посилання є хибним.

Тобто, оскільки Позивач не проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 за контрактом, а натомість проходить військову службу за призовом під час мобілізації, відповідно військова частина НОМЕР_1 не може прийняти рішення про розірвання контракту з Позивачем та звільнення його з військової служби, адже такий контракт ніколи Позивачем не укладався.

Відсутність контракту про проходження військової служби позбавляє Позивача права скористатися можливістю припинення (розірвання) контракту під час дії воєнного стану в Україні та звільнитися з військової служби за власним бажанням за підпунктом "ґ" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII. Очевидним є факт, що неможливо припинити (розірвати) контракт про проходження військової служби якщо він ніколи не укладався.

Доказів того, що Позивач проходить військову службу в Збройних Силах України за контрактом і уклав такий контракт, Позивачем не надано.

Від так у Позивача відсутнє право на звільнення з військової служби на підставі підпункту "ґ" пункт 2 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII. Позивачем також не надано інших доказів для підтвердження наявності у нього підстав для звільнення з військової служби за інших підстав.

Представник позивача подала відповідь на відзив в якому позовні вимоги підтримала повністю (вх. №22730 від 18.03.2025).

Частиною 1 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

24 березня 2024 року ОСОБА_1 призвано на військову службу до Збройних Сил України за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 .

08 лютого 2025 року Позивач подав рапорт на звільнення з військової служби. У своєму рапорті Позивач посилався на підпункт ґ пункту 3 частини 5 (для осіб, які проходять службу за контрактом) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» № 2232-XII від 25 березня 1992 року (зі змінами),як підставу для звільнення з військової служби.

12 лютого 2025 року командування військової частини НОМЕР_1 розглянуло рапорт Позивача та відповідно до вимог законодавства України надало відповідь №1780вих. за результатами розгляду рапорту про відсутність у Позивача підстав для звільнення з огляду на те, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у звільненні з військової служби, що і стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по теперішній час.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року "Про загальну мобілізацію", затвердженим Законом України від 03.03.2022 року №2105-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до статті 1 цього Закону особа без громадянства - особа, яка не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону; іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні;) іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

У разі якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж передбачені цим Законом, застосовуються правила, передбачені таким міжнародним договором України.

Статтею 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

На час видання спірного наказу вказаний Закон містив зокрема такі норми:

Відповідно до статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Військовий обов`язок не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні.

У випадках, передбачених законом, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, можуть у добровільному порядку (за контрактом) проходити військову службу у Збройних Силах України.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджується Кабінетом Міністрів України.

Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України.

Відповідно до статті 2 частин 1- 4 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 21-1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" іноземці та особи без громадянства можуть бути прийняті на військову службу до Збройних Сил України за контрактом на посади рядового, сержантського і старшинського складу.

На військову службу за контрактом приймаються раніше не судимі іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах і відповідають таким вимогам проходження військової служби: мають вік, передбачений статтею 22 цього Закону; придатні до військової служби за станом здоров`я; пройшли професійно-психологічний відбір; мають достатній рівень фізичної підготовки.

Для прийняття на військову службу іноземці та особи без громадянства звертаються до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем їх проживання.

Процедура прийому та професійно-психологічного відбору, форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки його припинення (розірвання), порядок присвоєння військових звань іноземцям та особам без громадянства визначаються положенням про проходження військової служби у Збройних Силах України іноземцями та особами без громадянства, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до статті 21-2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" для прийнятих на військову службу за контрактом іноземців та осіб без громадянства встановлюється випробувальний строк два місяці.

Доступ іноземців та осіб без громадянства до державної таємниці здійснюється відповідно до Закону України "Про державну таємницю".

Отримання іноземцями та особами без громадянства офіцерських військових звань Збройних Сил України можливе лише після отримання громадянства України у встановленому законом порядку.

Доступ іноземців та осіб без громадянства до державної таємниці здійснюється відповідно до Закону України "Про державну таємницю".

Отримання іноземцями та особами без громадянства офіцерських військових звань Збройних Сил України можливе лише після отримання громадянства України у встановленому законом порядку.

Указом Президента України від 10 червня 2016 року № 248/2016 затверджено Положення про проходження військової служби у Збройних Силах України іноземцями та особами без громадянства (далі по тексту Положення № 248/2016), яким визначається порядок проходження іноземцями та особами без громадянства (далі - іноземці) військової служби у Збройних Силах України.

Згідно пункту 2 Положення № 248/2016 іноземці, які на законних підставах перебувають на території України, можуть бути прийняті на військову службу за контрактом до Збройних Сил України (далі - військова служба) у добровільному порядку.

У добровільному порядку іноземці проходять:

військову службу за контрактом осіб рядового складу;

військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.

З іноземцями, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт про проходження іноземцями чи особами без громадянства відповідного виду військової служби у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту згідно з додатками 1 і 2 (далі - контракт про проходження військової служби).

Контракт про проходження військової служби - це письмова угода, що укладається між іноземцем і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.

Відповідно до пункту 13 Положення № 248/2016 встановлення, зміна або припинення правових відносин іноземців, які проходять військову службу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо), оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, а саме: 1) подання за формою, визначеною Міністерством оборони України, - на всіх військовослужбовців щодо призначення на посади, переміщення, звільнення з військової служби; 2) списку військовослужбовців, які подаються до присвоєння чергових військових звань за формою, визначеною Міністерством оборони України; 3) клопотання посадових осіб у вигляді службової характеристики за формою, визначеною Міністерством оборони України, рапорту, телеграми, списку, донесення, якщо в умовах воєнного часу неможливо оформити документи, визначені підпунктами 1 - 2 цього пункту, - на військовослужбовців щодо призначення на посади, переміщення, звільнення з посад і зарахування у розпорядження, звільнення з військової служби та присвоєння їм військових звань.

Пунктом 17 Положення № 248/2016 встановлено основні умови прийняття на військову службу за контрактом іноземця є:

визнання і виконання іноземцем Конституції України та законів України;

перебування іноземця на законних підставах на території України;

відсутність в іноземця судимості;

наявність в іноземця дійсного паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства.

Пунктом 120 Положення № 248/2016 встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби за підставами, передбаченими частиною п`ятою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", здійснюється:

1) у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які мають рівні з ними права та вищі;

2) у військових званнях до головного майстер-сержанта (головного майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами корпусів і командувачами військ оперативних командувань, посадовими особами, які мають рівні з ними права та вищі; а також командувачами видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, Головнокомандувачем Збройних Сил України, Головою Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, командиром військової частини НОМЕР_5 , керівником служби персоналу Міністерства оборони України.

Відповідно до пункту 130 Положення № 248/2016 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються підстави звільнення з військової служби.

Як встановлено судом з військового квитка серії НОМЕР_6 від 24.03.2024 року вбачається, що 24.03.2024 року ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України № 69/2022 призвано у Збройні сили України за мобілізацією. Військову присягу прийняв 30.03.2022 року у військовій частині НОМЕР_1 .

На даний час позивач проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_1 .

08 лютого 2025 року Позивач подав рапорт на звільнення з військової служби в якому просив звільнити з лав Збройних Сил України за власним бажанням на підставі підпункту ґ пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки він є особою без громадянства.

Листом від 12.02.2025 року військова частина НОМЕР_1 відмовила позивачу у звільнення, за вказаною у рапорті підставою, у зв`язку з відсутністю контракту.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, на нього не поширюється військовий обов`язок і він не належить до категорії військовозобов`язаних чи резервістів у розумінні Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Водночас, позивач зазначає, що міг бути прийнятий на військову службу добровільно, лише шляхом укладення строкового контракту про проходження іноземцями та особами без громадянства військової служби у Збройних Силах України в порядку, передбаченому Положенням, яке затверджене Указом Президента України від 10.06.2016 № 248/2016.

Позивач вважає, що не зобов`язаний знати про особливості оформлення призову. Обов`язок належного оформлення призову військовозобов`язаних лежить на суб`єктах владних повноважень, що не було належним чином виконано.

Разом з тим, суд зазначає, що предметом даного позову є правомірність дій військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту ґ пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та наявність права у позивача на звільнення з вказаних підстав.

Відповідно до частини 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Таким чином, в рамках даної справи суд не надає оцінки правомірності прийняття позивача на військову службу. Якщо позивач вважає, що при прийнятті на військову службу були порушені його права, свободи або законні інтереси, він має право в установленому порядку, звернутися до суду за їх захистом.

Повертаючись до обставин даної справи, суд зазначає, що позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення на підставі підпункту ґ пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Відповідно до підпункту ґ пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу контракт припиняється (розривається) під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах:

ґ) за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України), але не раніше шести місяців проходження ними безперервної військової служби;

Докази того, що позивач проходив військову службу в Збройних Силах України за контрактом і уклав такий контракт відсутні.

Від так у позивача відсутнє право на звільнення з військової служби на підставі підпункту ґ пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

За наведених підстав, суд дійшов висновку, що військова частина НОМЕР_1 , відмовляючи позивачу у звільненні з військової служби на підставі підпункту ґ пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу , діяла правомірно.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги не належать до задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 243-246, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяКухар Наталія Андріївна