Справа № 203/1472/25
Суддя: Ханієва Ф. М.
Дата ухвалення: 2025-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/1472/25
Провадження № 2-а/0203/17/2025
УХВАЛА

28 квітня 2025 року суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська Ханієва Ф.М., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Ханієвої Ф.М. в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

06.03.2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративною позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, в якій просить суд:

- скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, від 12.02.2025 року, серії АВ №00004805, винесену Державною службою України з безпеки на транспорті, відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2025 року, справу №203/1472/25, провадження №2-а/0203/17/2025, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М., яка передана канцелярією суду 14.03.2025 року.

Ухвалою суду від 14.03.2025 року було поновлено ОСОБА_1 строк для подання адміністративного позову про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

25.04.2025 року (передано канцелярією 28.04.2025 року) до канцелярії Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Ханієвої Ф.М. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування вимог заяви ОСОБА_1 зазначив, що справа №203/1472/25 за його позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, потрапила на розгляд до тієї самої судді, яка раніше вже розглядала абсолютно ідентичну справу №203/4028/24 та винесла у ній рішення про відмову в задоволенні позову, яке було скасовано апеляційним судом. Як позивач, він не може залишити поза увагою той факт, що попереднє рішення судді у справі №203/4028/24 було не просто несправедливим воно було скасовано апеляційною інстанцією, як таке, що суперечить закону. В умовах, коли та сама суддя знову розглядатиме справу з тим самим змістом, у нього виникає обґрунтований і глибокий сумнів у її здатності винести об`єктивне і неупереджене рішення. Зважаючи на вищевикладене, позивач просить суд задовольнити заяву.

Суд, вирішуючи заяву про відвід, проаналізувавши доводи позивача, норми КАС України, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до статей 6 та 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 КАС України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 КАС України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу визначений у ст. 40 КАС України, відповідно до якої питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід судді вирішується ухвалою суду, що розглядає справу, яка оформлюється окремим документом. Питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Також суд зазначає, що згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції з прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Вимога безсторонності, згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

У рішенні по справі «П`єрсак проти Бельгії» (Piersack v. Belgium) від 01.10.1982, заява №8692/79, Європейський Суд з прав людини вказав (п.30): не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції. У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу.

Вказаний висновок, що потім був підтриманий у наступних рішеннях Суду, зокрема, у справі «МакГоннелл проти Сполученого Королівства» (McGonnell v. the United Kingdom), заява №28488/65, §51, ECHR 2000, та Клейн та інші (Kleyn and Others)), започаткував розмежуванням критеріїв неупередженості (безсторонності):

- суб`єктивний беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі;

- об`єктивний визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь яких сумнівів у його безсторонності.

Аналіз викладених вище норм КАС України, судової практики ЄСПЛ, та підстав, вказаних позивачем у заяві про відвід судді, дає підстави для висновку, що така заява є безпідставною та необґрунтованою. Адже, згідно з ч. 4 ст. 36 КАС України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суд зазначає, що незгода особи, яка бере участь у справі, з процесуальними діями судді під час судового розгляду справи є підставою для оскарження прийнятих за результатами розгляду справи рішень в апеляційному чи касаційному порядку. Оцінку процесуальним діям суду можуть надавати лише суди вищих інстанцій. Заява не містить жодної з підстав, визначених КАС України для відводу головуючого судді. Позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді у розгляді вищевказаної справи.

З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що заявлений відвід головуючому судді є необґрунтованим, та вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС України.

Керуючись статтями 36, 37, 40, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Ханієвої Ф.М. в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення визнати необґрунтованою.

Передати заяву про відвід судді для її вирішення в іншому складі суду, відповідно до вимог ст. 31 КАС України.

Ухвала суду набирає законної сили з момент її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Ф.М. Ханієва