Справа № 380/6202/25
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/6202/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про стягнення податкового боргу фізичної особи ОСОБА_1 .

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Державної податкової служби у Львівській області з вимогою стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) податковий борг до бюджету в сумі 12 142 (дванадцять тисяч сто сорок дві) гривні 84 копійки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач має заборгованість перед бюджетом станом на 17 березня 2025 року у загальній сумі 12 142,84 гривень, яка складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваного фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості 4 927,58 гривень (на підставі податкових повідомлень-рішень: від 10.06.2021 № 1-1319, від 25.08.2022 № 1-1319, від 07.11.2022 № 2-1319, від 30.03.2023 № -1319, від 30.03.2023 № -1319, від 20.02.2024 № 1-1319, від 20.02.2024 № 1-1319) та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваного фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 7 215,26 гривень (на підставі податкових повідомлень-рішень: від 25.08.2022 № 1-1319, від 30.03.2023 № -1319, від 20.02.2024 № 1-1319).

Позивач стверджує, що зазначені суми грошових зобов`язань є узгодженими, оскільки вони не були сплачені відповідачем у встановлені Податковим кодексом України строки (60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення) та не були оскаржені в адміністративному чи судовому порядку.

Відповідачу надіслано податкову вимогу від 13 вересня 2023 року № 0-1301. Оскільки відповідач добровільно податковий борг не сплатив, позивач звернувся до суду з вимогою про його примусове стягнення. Позивач зазначає про зупинення перебігу строків давності на період дії воєнного стану та про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою від 02 квітня 2025 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу було встановлено 15-денний строк для подання відзиву з дня вручення ухвали.

Згідно з інформацією, наданою суду, копія ухвали про відкриття провадження разом з позовною заявою та додатками, надіслана на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві, повернулася до суду 29 квітня 2025 року з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до частини одинадцятої статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена адресату належним чином. Враховуючи зазначене та те, що відповідач не повідомив суд про зміну свого місця проживання, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про розгляд справи.

Відзив на позовну заяву від відповідача у встановлений судом строк не надійшов. Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши позовну заяву, додані до неї докази та матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, всебічно, повно та об`єктивно встановивши обставини справи, надав їм правову оцінку та

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Головним управлінням Державної податкової служби у Львівській області на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відповідно до вимог статті 266 Податкового кодексу України було визначено податкові зобов`язання відповідача з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (житлова та нежитлова нерухомість) за відповідні податкові періоди та сформовано податкові повідомлення-рішення (далі ППР):

- щодо житлової нерухомості: № 1-1319 від 10.06.2021, № 1-1319 від 25.08.2022, № 2-1319 від 07.11.2022, № -1319 від 30.03.2023, № -1319 від 30.03.2023, № 1-1319 від 20.02.2024, № 1-1319 від 20.02.2024;

- щодо нежитлової нерухомості: № 1-1319 від 25.08.2022, № -1319 від 30.03.2023, № 1-1319 від 20.02.2024.

Копії зазначених податкових повідомлень-рішень долучені позивачем до матеріалів справи.

Згідно п. 4 розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України 28 грудня 2015 року № 1204 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 31 грудня 2020 року № 846) та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за № 124/28254, якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Відтак податкові повідомлення-рішення вважаються врученими платнику податків, в розумінні вимог зазначеного Положення.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим, не надав доказів оскарження зазначених податкових повідомлень-рішень в адміністративному чи судовому порядку.

Відповідно до підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за звітний рік сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 та пунктом 56.1 статті 56 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання, визначене контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні, вважається узгодженим, якщо платник податків не розпочав процедуру його адміністративного або судового оскарження у встановлені строки.

Оскільки відповідач не сплатив визначені у податкових повідомленнях-рішеннях суми податку у 60-денний строк та не оскаржив їх, ці суми набули статусу узгоджених грошових зобов`язань.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно з довідкою про заборгованість та розрахунком заборгованості, наданими позивачем, станом на 17 березня 2025 року за відповідачем обліковується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (житлова нерухомість) у сумі 4 927,58 гривень та з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (нежитлова нерухомість) у сумі 7 215,26 гривень. Загальна сума податкового боргу становить 12 142,84 гривень.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу.

Позивачем долучено до матеріалів справи копію податкової вимоги від 13 вересня 2023 року № 0-1301 та докази її надсилання відповідачу.

Податкова вимога надсилалась відповідачеві відповідно до положень п. 6 розділу IV Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 30 червня 2017 року № 610 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 24 липня 2017 року за № 902/30770.

Податкова вимога вважається належним чином надісланою (врученою) платнику податків, якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою, а для фізичної особи (її законного чи уповноваженого представника) - місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків (його законному чи уповноваженому представникові), або надіслана в електронний кабінет засобами ІТС з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Вказана вимога залишена без виконання, податковий борг відповідач не погасив.

У постанові Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі № 120/479/21-а, колегія суддів касаційної інстанції звертає увагу, що добросовісний платник податків, зобов`язаний забезпечити отримання кореспонденції, у разі невиконання цього обов`язку, платник не вправі посилатись на неотримання ним документів, як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних наслідків.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 140/30/20.

Згідно п. 42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Верховний Суд у постанові від 04 червня 2020 року по справі №826/11455/15 дійшов висновку, що не виконання платником податків обов`язку щодо повідомлення контролюючого органу про зміну податкової адреси позбавляє його можливості посилатися у спорі з контролюючим органом, що документи, правомірності яких стосується спір, не були йому вручені, якщо буде встановлено, що документи були направлені в установленому законом порядку на його податкову адресу, навіть у випадку повернення цих документів підприємством поштового зв`язку через неможливість їх вручення. Такий правовий наслідок висновується з норми п. 42.2 статті 42 ПК України. Однак, цей наслідок не може бути поширений на випадок, коли контролюючий орган володіє достовірною інформацією про зміну платником місця проживання.

З урахуванням того, що у контролюючого органу відсутні відомості щодо зміни податкової адреси відповідача, а матеріалами справи не встановлена будь-яка інша адреса платника податків, направлення податкової вимоги на адресу місця реєстрації відповідача свідчить про дотримання вимог п. 42.2 статті 42 ПК України.

Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право стягувати до бюджетів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Пункт 87.11 статті 87 Податкового кодексу України встановлює: «Орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження».

Відповідно до підпункту 14.1.137 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, орган стягнення це державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу, яким у даному випадку є позивач - Головне управління Державної податкової служби у Львівській області.

Суд також враховує, що відповідно до пункту 102.9 статті 102 Податкового кодексу України (в редакції Закону України № 2120-IX від 15.03.2022), на період дії правового режиму воєнного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, зокрема, строків давності для стягнення податкового боргу, передбачених статтею 102 Податкового кодексу України. Отже, строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У справах за позовом суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого позову покладається на позивача.

Позивач, Головне управління Державної податкової служби у Львівській області, надав докази на підтвердження наявності у відповідача узгодженого та несплаченого податкового боргу у заявленій сумі (копії ППР, розрахунок боргу).

Відповідач, ОСОБА_1 , не скористався своїм правом на подання відзиву та не надав доказів сплати податкового боргу або доказів неправомірності його нарахування.

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд доходить висновку, що позивачем доведено наявність у відповідача узгодженого та непогашеного податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у загальній сумі 12 142,84 гривень. Відтак, вимога позивача про стягнення цієї суми податкового боргу є обґрунтованою, правомірною та підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до пункту 27 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції Закону № 2719-IX від 03.11.2022), центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з питаннями стягнення податкового боргу.

Отже, позивач у цій справі звільнений від сплати судового збору. Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд,

ухвалив :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету податковий борг в сумі 12142 (дванадцять тисяч сто сорок дві) гривні 84 копійки.

3. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 30 квітня 2025 року.

Суддя Коморний О.І.