Справа № 300/5029/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/5029/24 пров. № А/857/28990/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Онишкевич Т.В.

Судова-Хом`юк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року (головуючий суддя Григорук О.Б.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження в м. Івано-Франківськ, у справі №300/5029/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

25 червня 2024 року адвокат Шевченко Наталія Павлівна звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 79 від 26.02.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 згідно поданої нею заяви про призначення пенсії від 11.08.2023; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII з 27.08.2023 - наступного дня після досягнення пенсійного віку, з урахуванням:

- до стажу роботи за Списком № 1 періоду роботи апаратником центрифугування в цеху по виробництву соди каустичної діафрагмовим методом ЦМК заводу «Діанат» ТОВ ВКФ «Метл» з 02.04.2000 по 21.07.2001;

- до страхового стажу періоду отримання допомоги на догляд за особою з інвалідністю внаслідок психічного розладу з 01.08.2016 по 01.02.2017.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має достатній вік, страховий та пільговий стаж для призначення з 27.08.2023 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, а відповідач протиправно оскаржуваним рішенням № 79 від 26.02.2024 відмовив у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 згідно заяви від 11.08.2023.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції від 17 жовтня 2024 року скасувати та в позові відмовити. Апеляційну скаргу мотивує тим, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, зокрема щодо зайнятих посад, характеру виконуваної роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Матеріали справи свідчать, що записи у трудовій книжці позивача за спірні періоди роботи не містять відомостей, заповнених відповідно до абзацу 4 пункту 2.14 розділу 2 Інструкції №58.

Апелянт вказує, до страхового стажу зараховуються лише ті періоди, протягом яких сплачувалися страхові внески. Це, власне, і є принциповою відмінністю між поняттями «трудовий стаж» і «страховий стаж». Зазначає, що згідно довідки від 08.06.2023 № 511, виданої управлінням соціального захисту населення Калуської міської ради, ОСОБА_1 отримувала допомогу на догляд за особою з інвалідністю I-II групи внаслідок психічного розладу за період з 01.03.2016 по 01.02.2017, проте відповідно до індивідуальним відомостей про застраховану особу за період з 01.03.2016 по 01.02.2017 даних про сплату єдиного внеску не має. Звертає увагу апеляційного суду, що на момент звернення позивачка не досягла віку передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058, а тому права на пенсію не мала.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, із заявою від 11.08.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових мовах по Списку № 1.

На виконання рішення Комісії при ГУПФУ в Івано-Франківській області Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянуто заяву позивача від 11.08.2023.

За результатами розгляду заяви від 11.08.2023 та доданих документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення № 79 від 26.02.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV у зв`язку з недосягненням пенсійного віку. Вказаним рішенням встановлено, що вік заявника на дату звернення становив 44 роки 11 місяців 15 днів, враховано: страховий стаж - 30 років 8 місяців 18 днів; пільговий стаж за Списком № 1 - 8 років 2 місяці 5 днів. Зазначено, що до страхового стажу та до стажу роботи за Списком № 1 зараховано всі періоди.

Відповідно до стажу для розрахунку права, періоди роботи позивача апаратником центрифугування в цеху по виробництву соди каустичної діафрагмовим методом ЦМК заводу «Діанат» ТОВ ВКФ «Метл2 з 02.04.2000 по 21.07.2001 враховані до загального страхового стажу, не враховані до пільгового стажу за Списком № 1.

До страхового стажу позивача не враховано спірний період отримання допомоги на догляд за особою з інвалідністю внаслідок психічного розладу з 01.08.2016 по 01.02.2017.

Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 та не зарахування до стажу роботи за Списком № 1 періодів роботи, позивач звернулась з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Вимогами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, регламентуються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-VI від 28.12.2007 року (далі - Закон № 1058) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Так, відповідно до ч.2 ст.114 Закону №1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, які рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/200 визнанні неконституційними) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Як це вбачається з оскаржуваного рішення, до пільгового стажу позивача Головним управлінням Пенсійного фонду в Івано-Франківській області позивачці не зараховано період роботи апаратником центрифугування в цеху по виробництву соди каустичної діафрагмовим методом ЦМК заводу «Діанат» ТОВ ВКФ «Метл» з 02.04.2000 по 21.07.2001.

Так, щодо доводів апелянта про те, що записи у трудовій книжці позивача за спірні періоди роботи не містять відомостей, заповнених відповідно до абзацу 4 пункту 2.14 розділу 2 Інструкції №58. Період роботи з 02.04.2000 по 21.07.2001 апаратником центрифугування в цеху по виробництву соди каустичної діафрагмовим методом ЦМК заводу «Діанат» ТОВ ВКФ «Метл» не підтверджений уточнюючою довідкою, а наявність у трудовій книжці періоду роботи та посади позивачки не свідчить про наявність у неї права на зарахування періоду до пільгового стажу, оскільки не звільняє від врахування інших умов встановлених статтею 114 Закону України № 1058 необхідних для зарахування спірного періоду до пільгового стажу, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

За приписами статті 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За період до 1 січня 2004 року обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статтями 56-63 Закону №1788.

У пунктах 1, 2 та 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі по тексту - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, то для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Абзацом 1 пункту 20 Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано період роботи, що зараховується до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Однак, дія цього порядку поширюється на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 року у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 року у справі №233/2084/17.

Водночас, пунктами 1, 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 №442 (далі -Порядок № 442) визначено, що атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за №1451/11731 (далі - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 4.2 Порядку № 383 визначено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Таким чином, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові та безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Разом з цим, Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 за №442, яким передбачено, що відповідно до статті 13 Закону №1788-XII пенсії за віком на пільгових умовах за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених відповідною постановою Кабінету Міністрів України, призначаються за результатами атестації робочих місць.

Абзацом 2 пункту 4 вказаного Порядку встановлено, що відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Особа, яка працює на посаді, віднесеній до списків №№1, 2, робоче місце по якій підлягає атестації відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Відтак, не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки відповідальність за її проведення не покладається на працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі уповноважених органів, а не працівник.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі №520/15025/16-а, в якій, з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі №21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі №21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах №21-51а15, та №21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі №21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі №21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі №21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі №21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Як це встановлено судом першої інстанції, гідно наказу Цілісного майнового комплексу завод «Діанат» ТзОВ Виробничо-комерційна фірма «Метл» від 05.04.2000 № 2Д/к результати атестації робочих міць для підтвердження пільгового стажу по Списку № 1 та № 2, проведеної за наказом по заводу «Каустик» ВАТ «Оріана» № 73 від 16.02.1999 та за показниками зайнятості працівників структурних підрозділів «Діанат» ВАТ «Оріана» в шкідливих умовах і на підставі результатів санітарно-гігієнічних досліджень факторів виробничого середовища і трудового процесу, рахувати дійсними для працівників ЦМК заводу «Діанат» ТОВ ВКФ «Метл» до проведення чергової атестації, так як термін дії попередньої складає 5 років.

Посада апаратника центрифугування в особливо шкідливому цеху - з виробництва соди каустичної діафрагмовим методом передбачена чинним у період роботи позивача Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Постановою КМУ від 11.03.1994 № 162, розділ VIII "Хімічне виробництво", підрозділ «А», код КП 1080А010.

З огляду на вищевикладене, як це правильно зауважив суд першої інстанції, не зарахування позивачу до пільгового стажу за Списком № 1 періоду роботи апаратником центрифугування в цеху по виробництву соди каустичної діафрагмовим методом у ЦМК заводу «Діанат» ТОВ ВКФ «Метл» з 02.04.2000 по 21.07.2001, з обґрунтувань, що спірний період роботи не підтверджений уточнюючою довідкою, є безпідставним, оскільки відповідальність проведення атестації робочих місць та оформлення уточнюючої довідки покладається на власника підприємства, а не працівника.

Матеріалами справи встановлено, що згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 (яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, згідно Порядку №637) є всі належним чином оформлені записи про роботу на ТОВ ВКФ «Метл» в цеху з виробництва соди каустичної діафрагмовим методом на посаді апаратника центрифугування в період з 02.04.2000 по 21.07.2001 роки.

Відповідно суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що спірний період роботи позивача апаратником центрифугування в цеху по виробництву соди каустичної діафрагмовим методом у Цілісному майновому комплексі завод «Діанат» ТзОВ Виробничо-комерційна фірма «Метл» з 02.04.2000 по 21.07.2001 підлягає до зарахування позивачу до пільгового стажу за Списком № 1.

Щодо доводів апелянта про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивачки періоду догляду за особою з інвалідністю І-ІІ групи внаслідок психічного розладу з 01.08.2016 по 01.02.2017 , суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно із вимогами пункту «ж» частини 1 статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII, право на трудову пенсію мають особи, які здійснюють догляд за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів соціального захисту населення або Пенсійного фонду України та інші документи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, згідно довідок Управління соціального захисту населення Калуської міської ради від 08.06.2023 № 511, від 10.07.2023 № 376 позивач у період з 01.08.2016 по 01.02.2017 отримувала допомогу по догляду за особою з інвалідністю І-ІІ групи внаслідок психічного розладу.

Таким чином, та обставина, що позивач отримувала компенсацію як особа, що здійснювала догляд за особою з інвалідністю І-ІІ групи внаслідок психічного розладу, свідчить про те, що вона відноситься до категорії застрахованих осіб, на яких розповсюджується дія Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII.

Так, вирішуючи питання про призначення пенсії ОСОБА_1 необхідно встановити декілька обставин, які в сукупності надають право на призначення пенсії на пільгових умовах, а саме: дату народження заявника; вік заявника; загальний страховий стаж заявника; пільговий страховий стаж заявника.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.»

Як це встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент прийняття спірного рішення про відмову в призначенні пенсії досягла віку 45 років, має необхідний загальний та пільговий стаж, а відтак відповідно у позивача є всі законні підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1.

Враховуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що належним способом захисту прав є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 79 від 26.02.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 : - до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи апаратником центрифугування в цеху по виробництву соди каустичної діафрагмовим методом у Цілісному майновому комплексі завод «Діанат» Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Метл» з 02.04.2000 по 21.07.2001; - до страхового стажу період отримання допомоги на догляд за особою з інвалідністю І-ІІ групи внаслідок психічного розладу з 01.08.2016 по 01.02.2017; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити позивачу з 27.08.2023 пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 1.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності свого рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах за списком №1, що має наслідком, як це правильно констатовано судом першої інстанції, таке скасувати, зарахувавши невизнані періоди до пільгового стажу та призначити пенсію на пільгових умовах.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року у справі №300/5029/24- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк