Справа № 320/21036/25
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2025-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

01 травня 2025 року м. Київ № 320/21036/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Вісьтак М.Я., розглянувши
позовну заявуОСОБА_1
до1) Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві; 2) Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізький області,
провизнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізький області (далі відповідач-2), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо невірного розрахунку величини коефіцієнту страхового стажу з моменту призначення пенсії за віком, що призвело до розрахунку розміру пенсії в меншому розмірі за належний позивачу;

- зобов`язати відповідача-1 здійснити перерахунок пенсії позивачу за період з 18.01.2006 по 14.11.2025 шляхом врахування правильного коефіцієнту страхового стажу з моменту призначення пенсії за віком в розмірі 0,48083 та виплатити недоотриману пенсію за весь період.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

В силу положень пункту 4 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

При цьому, під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має бути сформульований максимально чітко і зрозуміло.

Суд також звертає увагу позивача на те, що судочинство здійснюється з метою захисту порушеного права, тому вимоги є позовними, якщо вони викладені конкретно (які саме дії, бездіяльність чи рішення суб`єкта владних повноважень позивач оскаржує в рамках адміністративної справи, а також що саме позивач просить суд зобов`язати зробити вказаного суб`єкта).

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинити певні дії.

При цьому, у позовній заяві не зазначено які саме дії/бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізький області оскаржуються позивачем. Проте в якості відповідача позивачем визначено лише Міністерство оборони України.

Крім того, сформульовані позивачем таким чином позовні вимоги позбавляють можливості обрати належний та ефективний спосіб захисту порушеного права.

Суд звертає увагу позивача, що правову категорію «зміст позовних вимог» слід розуміти як дію суду, про вчинення якої позивач вимагає постановити судове рішення, що спрямована на задоволення певної матеріально-правової вимоги позивача. Зважаючи на те, що рішення суду завжди спрямоване на захист конкретного суб`єктивного права зміст позовних вимог не може бути абстрактним чи містити певні умовні категорії і повинен формулюватись максимально чітко і зрозуміло, що свідчить про те, що позивачу слід уточнити прохальну частину позову.

У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску (частина шоста статті 161 цього Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною першою статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Так, згідно з приписами частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді.

Дана позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду від 31.03.2020 по справі № 807/235/16.

Суд зазначає, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Судом встановлено, що предметом даного позову є оскарження бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невірного розрахунку величини коефіцієнту страхового стажу позивача з моменту призначення пенсії за віком, що призвело до розрахунку розміру пенсії в меншому розмірі та зобов`язання відповідача-1 здійснити перерахунок пенсії позивача шляхом врахування правильного коефіцієнту страхового стажу з моменту призначення пенсії за віком в розмірі 0,48083 за період з 18.01.2006 по 14.11.2025 та виплатити недоотриману пенсію за весь період.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що ознайомившись з матеріалами своєї пенсійної справи позивач виявив невідповідність в розрахунках коефіцієнту страхового стажу, що призвело до нарахування пенсії в меншому розмірі за належний. Вказує, що в листі від 27.01.2012 № 60/13-55 відповідач зазначає, що 18.01.2006 було призначено пенсію за віком та коефіцієнт страхового стажу становив 0,39917. Відповідно до розпорядження від 30.08.2012 № 133804 коефіцієнт страхового стажу становив 0,40250 з урахуванням кратності 1,35 становив 0,54338. Позивач вважає, що оскільки з 29.09.1995 він не працював, відповідно і коефіцієнт страхового стажу має бути незмінним, в розмірі 0,48083. Позивач стверджує, що у зв`язку з тим, що в особистому кабінеті на вебпорталі Пенсійного фонду України була відсутня електронна пенсійна справа, він тривалий час був позбавлений можливості ознайомитись із пенсійними розпорядженнями, які містяться в пенсійній справі.

Також ОСОБА_1 зазначає, що він неодноразово звертався до територіального органу Пенсійного фонду України та отримував відмови. Це підтверджується наявними в матеріалах справи Листом Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва від 27.01.2012 № 60/13-55 та Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 20.02.2024 № 2600-0202-8/35296.

Водночас з даних автоматизованої системи КП «Діловодство спеціалізованого суду» вбачається, що 30.07.2024 ОСОБА_1 звертався до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з подібними позовними вимогами.

Ухвалою від 16.12.2024 (суддя Кушнова А.О.) було визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду, зазначені позивачем у заяві від 20.09.2024 та вище зазначену позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, - повернуто позивачу.

Тобто про порушення своїх прав позивач дізнався у січні 2012 року. Проте з даною позовною заявою звернувся до суду лише 28.04.2025 (згідно із штампом відділу документального забезпечення і контролю (канцелярія), тобто позивач пропустив шестимісячний строк звернення встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.

Одержані позивачем Лист відповідача-1 від 20.02.2024 №2600-0202-8/35296 та Рішення відповідача-2 від 21.03.2025 № 04 у відповідь на його заяви не змінює момент, з якого позивач дізнався/повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ці дати не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги доводи позивача викладені у позовній заві про поновлення строку звернення до суду, з наступних підстав:

В обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду, в позовній заяві позивач, з посиланням на позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 07.11.2019 у справі № 295/6531/17, зазначив, що відносини щодо реалізації конституційного права на соціальний захист у старості між позивачем та пенсійним органом виникли з моменту отримання останнім заяви позивача про призначення пенсії за віком, виходячи із змісту конституційного права на соціальний захист зазначені відносини є триваючими, оскільки право на пенсію гарантується державою, є довічним і не може бути обмеженим неправомірними діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Будь-яких інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду із даним адміністративним позовом, які є поважними, позивачем не вказано.

При цьому суд враховує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В той же час суд вважає безпідставними посилання позивача на постанову Верховного Суду від 07.02.2019 у справі № 295/6531/17, оскільки в даній справі особою оскаржувалися дії пенсійного органу щодо відмови у призначенні пенсії. Крім того даною постановою Верховного Суду, постанову Богунського районного суду м. Житомира від 10.07.2017 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2017 було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки судами не вирішувалось питання на підставі позовної заяви та доданих до неї документів про наявність чи відсутність причин поважності пропуску строку, та суди не дослідили чи є ці правовідносини, з якими позивач пов`язує порушення свого права, триваючими.

При цьому, доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем суду не наведено.

Більше того, після 2020 року практика Верховного Суду у соціальних спорах щодо строків звернення до суду зі спорами про перерахунок вже призначених пенсій або про оскарження дій/рішень пенсійного органу щодо призначення пенсій змінилась.

Суд враховує, що судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду у справі № 240/12017/19 від 31.03.2021 відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі № 816/197/18, від 20.10.2020 у справі № 640/14865/16-а, від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, та дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів; позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду; в той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно, а відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Таким чином, доводи, викладені позивачем у позовній заяві щодо строку звернення до суду з даною позовною заявою, є безпідставними.

Відтак суд не визнає як поважні причини пропуску строку на звернення до суду з даною позовною заявою доводи позивача щодо того, що право на пенсію гарантується державою, є довічним і не може бути обмеженим неправомірними діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

У своїй заяві позивач жодним чином не обґрунтовує поважність причин пропуску вказаного строку та жодних доказів, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачу звернутись з даним адміністративним позовом до суду у межах строків, встановлених законом, позивачем суду не надано.

Наведені вище обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального законодавства, у зв`язку з чим суд, враховуючи приписи статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху з наданням позивачу часу для усунення зазначених недоліків.

Вказані недоліки повинні бути усунені позивачем у п`ятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали шляхом подання до суду: заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з даним позовом та доказів поважності причин пропуску такого строку; позовної заяви, яка оформлена у відповідності до вимог пункту 4 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (шляхом уточнення позовних вимог до відповідача та/або кожного з відповідачів) з урахуванням наведених вище висновків суду; копії (й) позовної заяви, недоліки щодо форми (змісту) якої усунуто, для її направлення відповідачу (ам).

Враховуючи викладене та керуючись частиною першою статті 169, статтями 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізький області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

2. Встановити позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали.

3. Роз`яснити позивачу, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати (видати) позивачу(його представнику).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Вісьтак М.Я.