Справа № 320/5213/25
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року № 320/5213/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Колеснікової І.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 із позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.09.2024 №39755/10-36-24-05/ НОМЕР_1 прийняте Головним управлінням ДПС у Київській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.09.2024 №39754/10-36-24-05/ НОМЕР_1 прийняте Головним управлінням ДПС у Київській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.09.2024 №39757/10-36-24-05/ НОМЕР_1 прийняте Головним управлінням ДПС у Київській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.09.2024 №39756/10-36-24-05/ НОМЕР_1 прийняте Головним управлінням ДПС у Київській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.09.2024 №39753/10-36-24-05/ НОМЕР_1 прийняте Головним управлінням ДПС у Київській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.09.2024 №39758/10-36-24-05/ НОМЕР_1 прийняте Головним управлінням ДПС у Київській області;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.09.2024 №Ф-39759/10-36-24-05/ НОМЕР_1 прийняту Головним управлінням ДПС у Київській області;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску від 03.09.2024.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.02.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

Свої вимоги позивач мотивує порушенням порядку прийняття оскаржуваних рішень, не ставлячи при цьому під сумнів зміст визначених ними порушень.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві наголошує, що оскаржувані рішення прийняті відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені у наданому суду відзиві.

Заслухавши у судовому засіданні 10.03.2025 позиції присутніх представників учасників справи (позивача та відповідача), дослідивши наявні у справі докази, судом вирішено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, посадовими особами ГУ ДПС у Київській області на підставі наказу ГУ ДПС у Київській області від 26.06.2024 №1804-п та направлень на перевірку від 11.07.2024 №6983/10-36-24-05 та №6983/10-36-24-05 було проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та правомірності нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2018 по 31.12.2023.

Перевірка проводилась з 12.07.2024 по 25.07.2024.

За результатами податкової перевірки складено акт про результати документальної планової виїзної перевірки від 01.08.2024 №40785/10-36-24-05/ НОМЕР_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та правомірності нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 .

Актом перевірки встановлено наступні порушення ФОП ОСОБА_1 :

- п.167.1 ст. 167, п.177.2 ст. 177 ПК України в частині заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету на суму 664535,63 грн., в т. ч.: за 2018 рік у сумі 120365,38 грн., 2019 рік в сумі 106462,81 грн., за 2020 рік в сумі 169110,39 грн., за 2021 рік в сумі 29399,25 грн. та за 2022 рік в сумі 187534,25 гри. та за 2023 рік у сумі 51663,55 грн.;

- п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України в частині заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 55377,97 гри., в т.ч. за 2018 рік в сумі 10030,45 грн., за 2019 рік у сумі 8871,90 грн., за 2020 рік в сумі 14092,53 грн., за 2021 рік в сумі 2449,94 грн. та за 2022 рік в сумі 15627,85грн., за 2023 рік у сумі 4305,30 грн.;

- п. 198.5 ст. 198, п. 200.1 п. 200.4 ст. 200 ПК України в частині заниження податку на додану вартість в розмірі 398544,00 грн.;

- п.2 ч.1 ст.7, ст.8, ч.2 ст.9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-У1 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження чистого оподаткованого доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове, у зв`язку з чим порушено вимоги п.2 ч.1 ст.7, ст.8, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та в результаті чого донараховано єдиний внесок на загальну суму 453451,30 грн., у тому числі за 2018 рік у розмірі 137602,08 грн., за 2019 рік у розмірі 128022,49 грн,, за 2020 рік у розмірі 134334,20 грн., за 2021 рік у розмірі 22821,77 грн. та за 2022 рік у розмірі 30670,76 грн.;

- п. 12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині пересорту товару, а саме реалізований товар по безготівковій та готівковій формі розрахунків за період за період з 01.01.2018 по 31.12.2023 в загальній сумі 3877107,46 грн., у т.ч. за 2018 рік на суму 835956,98 грн., за 2019 рік на суму 813627,63 грн., за 2020 рік на суму 1215319,97 грн., та за 2022 рік у сумі 1012202,88 грн.;

- п. 44.3 ст. 44 ПК України, а саме ФОП ОСОБА_1 не надано в повному обсязі первинні документи, за період, що підлягає перевірці протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів.

- пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49, пл. 69.1 підрозд. 10 розд. XX ПК України в частині подання з порушенням установлених законодавством термінів податкову декларацію, а саме: несвоєчасно подано декларацій з акцизного податку за грудень 2021 року, березень 2022 року, квітень 2023 року та травень 2023 року.

В подальшому позивачем отримано податкові повідомлення-рішення, прийняті ГУ ДПС у Київській області на підставі акта перевірки, зокрема:

- від 03.09.2024 №39755/10-36-24-05/ (форма «ПС»), яким застосовано штрафні санкції за несвоєчасне подання до контролюючого органу декларацій з акцизного податку в сумі 1 360 грн. 00 коп.;

- від 03.09.2024 №39754/10-36-24-05/ (форма «ПС»), яким застосовано штрафні санкції за не надання книги обліку доходів для проведення документальної позапланової виїзної перевірки в сумі 1 020 грн. 00 коп.;

- від 03.09.2024 №39757/10-36-24-05/ (форма «Р»), яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 438 398 грн. 40 коп. (за податковими зобов`язаннями - 398 544 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 39 854 грн. 40 коп.);

- від 03.09.2024 №39756/10-36-24-05/ (форма «Р»), яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на зальну суму 57 268 грн. 21 коп. (за податковими зобов`язаннями - 55 377 грн. 97 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1 890 грн. 24 коп.);

- від 03.09.2024 №39753/10-36-24-05/ (форма «Р»), яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 687 218 грн. 45 коп. (за податковими зобов`язаннями - 664 535 грн. 63 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 22 682 грн. 82 коп.);

- від 03.09.2024 №39758/10-36-24-05/ НОМЕР_1 (форма «С»), яким застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі З 877 107 грн. 46 коп.

Крім того, позивачем отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.09.2024 року №Ф-39759/10-36-24-05/, відповідно до якої ГУ ДПС у Київській області вимагає сплатити заборгованість з єдиного внеску в сумі 453 451,30 грн.

Також, позивачем отримано рішення від 03.09.2024 №39760/10-36-24-05/ про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 199 526,65 грн.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (п.75.1 статті 75 ПК України).

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого; законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок (п.п. 75.1.2 п.75.1 статті 75 ПК України).

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведенню документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки (п. 77.4 ПК України).

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням: про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (п. 42.2 статті 42 ПК України).

Так, Верховний Суд зазначив (постанова від 11 квітня 2024 року у справі №380/11516/22), що порядок вручення документів платнику податків, передбачений пунктом 42.2 статті 42 ПК України, встановлений законом спосіб не передбачає умови отримання (ознайомлення) документів, надісланих за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а лише передбачає факт їх надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Законодавець встановив два окремих випадки, коли платнику податків вважаються належним чином врученими документи: надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (що і було зроблено відповідачем) або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Тобто, конструкція норми визначено пунктом 77.4 статті 77 ПК України «не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано» зобов`язує саме надіслати повідомлення та наказ на податкову адресу платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем про проведення планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 проінформований письмовим повідомленням від 26 червня 2024 року №453/10-36-24-05 та наказом Головного управління ДПС у Київській області від 26 червня 2024 року №1804-п, які 26 червня 2024 року направлені на податкову адресу ФОП ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням.

Наказ та повідомлення були направлені на податкову адресу позивача, а саме: АДРЕСА_1 , та вручені останньому 03.07.2024.

Таким чином, враховуючи, що перевірка проводилася з 12.07.2024, а наказ та повідомлення направлені 26.06.2024, тобто більш ніж за 10 днів, відповідачем було дотримано вимог п. 77.4 статті 77 ПК України.

Направлення на проведення документальної планової виїзної перевірки та службові посвідчення осіб, які в них зазначені, пред`явлено ФОП ОСОБА_1 12 липня 2024 року особисто рід підпис.

Отже, відповідачем виконано визначені ПК України вимоги для проведення перевірки позивача.

ВИСНОВОК: Твердження Позивача, що особа має бути повідомлена за 10 днів до початку перевірки про її проведення 4 не відповідає конструкції норми ПК України. .

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до втримання відповідної кореспонденції або повідомлень, крім того, необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього (постанова КАС ВС від 23 травня 2022 року справа №810/3116/18, постанови від 06 серпня 2019 року у справі №520/8681/18, від 09 жовтня 2018 року у справі №820/1864/17, від 23 травня 2022 року у справі: №810/3116/18, від 14 липня 2022 року у справі №160/6980/20).

При цьому добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків (постанова ВС від 24 вересня 2019 року у справі №825/1109/16).

Так, відповідно до п. 106 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, під час вручення, фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказам з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення: про вручення його прізвище. На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою «вручити особисто», внутрішнього рекомендованого листа з позначкою «судова повістка» одержувач розписується та зазначає прізвище.

Напис про одержання поштового відправлення, в якому зазначене його прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків.

Вказаний висновок узгоджуєтеся із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах по справах №222/1402/16-а та № 520/3945/19.

Як вбачається з матеріалів справи, документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 проводилася, за адресою: АДРЕСА_2 та приміщенні ГУ ДПС у Київській області.

Верховний Суд у постанові від 25.11.2021 по справі №440/1961/19 дійшов висновку, що «правомірність проведення документальної виїзної перевірки в приміщенні контролюючого органу залежить від обставин та умов, які передували її проведенню та призвели до того, що перевірка приведена у приміщенні контролюючого органу. Якщо зміна місця проведення перевірки відбулася безпідставно, без згоди на 'це платника податків та без забезпечення йому права на участь у проведенні такої перевірки, то така може бути визнана протиправною. Однак, якщо ж це відбулося з об`єктивних причин, за відсутності заперечень з боку платника податків і при цьому право платника податків на участь було забезпечено (незалежно від того, чи скористався платник податків таким правом), то така перевірка не може бути визнана протиправною.

Отже, саме по собі проведенні виїзної перевірки у приміщенні органу державної податкової служби не свідчить про допущення контролюючим органом порушень норм ПК України, які тягнуть за собою протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки».

Як вказує відповідач, проведення частини перевірки (дослідження інформації з баз даних) у приміщенні ГУ ДПС у Київській області обумовлено тим, що позивачем не було надано до перевірки документів, що зафіксовано актом про ненадання документів від 22.07.2024 №1923/10-36-24-05/ НОМЕР_1 . У зв`язку з чим під час проведення перевірки використана інформація наступних комп`ютерних автоматизованих інформаційних систем Головного управління ДПС у Київській області: відомості про доходи з інформаційного фонду ДРФО, Архів податкової звітності, та ІКС «Податковий блок», Система обліку даних реєстраторів розрахункових операцій. При цьому, доступ до даних баз міг бути здійснений лише за адресою податкового органу.

Водночас, факт виїзду за податковою адресою позивача останнім не заперечується та підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, вказані обставини не свідчать про порушення порядку проведення перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 подано заяву від 12.07.2024 №б/н (вх. Головного управління ДПС у Київській області від 12.07.2024 № 47221/6), щодо перенесення термінів проведення перевірки, у зв`язку з частковою втратою та пошкодженням первинних документів.

Проте, ФОП ОСОБА_1 не надано документів, які підтверджують настання події, що призвела до втрати та/або пошкодження первинних документів, що унеможливлює зафіксувати факти, що підтверджують втрату та/або пошкодження первинних документів.

Відповідно до п. 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів, можуть складатися зведені; облікові документи.

За загальним правилом, відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган ((посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів, (ч. 3 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Приписами пункту 44.3 статті 44 ПК України встановлено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності

Необхідність зберігати документи також передбачена пунктом 6.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Мінфіну від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення № 88): первинні документи та облікові регістри, що пройшли обробку, бухгалтерські та інші звітності до передачі їх до архіву підприємства, установи повинні зберігатися в бухгалтерській службі у спеціальних приміщеннях або зачинених шафах під відповідальністю осіб, уповноважених головним бухгалтером.

Відповідно до п. 6.10 Положення № 88 у разі пропажі, або знищення первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку і звітності керівник підприємства, установи письмово повідомляє про це правоохоронні органи та наказом призначає комісію для встановлення «переліку відсутніх документів та розслідування причин їх пропажі або знищення.

Для участі в роботі комісії запрошуються представники слідчих органів, охорони і державного пожежного нагляду.

Результати роботи комісії оформляються актом, який затверджується керівником підприємства, установи. Копія акту надсилається органу, в сфері управління якого перебуває підприємство, установа, а також територіальним органам центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства а також законодавства з плати єдиного внеску, - підприємствами та місцевому фінансовому орґану - установами, в 10-денний строк.

З наведеного вбачається обов`язок суб`єкта господарювання у разі пропажі або знищення первинних документів повідомити про це правоохоронні органи та, з метою встановлення факту втрати документів, провести службове розслідування, про що керівник цього підприємства видає наказ, яким уповноважує комісію на проведення такого.

Окрім цього, пунктом 44,5 статті 44 ПК України платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідні митної декларації.

Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів 'до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків.

Згідно матеріалів справи, позивачем було заявлено про часткову втрату документів 12.07.2024, проте дану подію позивач пов`язує з подіями, що, на його думку, мали місце у період з 12.06.2022 по 25.09.2023.

Тобто, позивачем повідомлено про втрату документів поза межами 5-денного строку, визначеного ПК України.

Отже, на думку суду, оскільки в листі позивача відсутнє посилання на інформацію щодо вжиття відповідних заходів, а саме акту комісії про зникнення (знищення) первинних документів, деталізації втрачених/знищених документів, відсутність доказів, які посвідчують подію втрати документів, у ГУ ДПС не було законодавчих підстав для перенесення термінів документальної позапланової виїзної перевірки та надання строку для відновлення втрачених документів.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що : визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.3 статті 44 ПК України визначено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної; для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) зі дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 ст. 44 Кодексу, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 392 Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву

Передбачені п. 44.3 ст. 44 Кодексу терміни зберігання документів продовжуються на період зупинення відліку строку Давності у випадках, передбачених п. 102.3 ст. 102 Кодексу.

Якщо документи, визначені у п. 44.1 ст. 44 Кодексу, пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених п. 44.3 ст. 44 Кодексу (п. 44.4 ст. 44 Кодексу).

Статтею 102 Кодексу визначено строки давності, які застосовуються упри проведенні перевірок контролюючими органами. Так, відповідно до лі. 102.1 ст. 102 Кодексу контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п. 133.4 ст. 133 Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше - за днем її фактичного подання.

У разі подання платником додатку уточнюючого розрахунку до податкової декларації або уточнюючої декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань в межах поданих уточнень, за такою податковою декларацією протягом 1095 днів (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 392 Кодексу) з дня подання уточнюючого розрахунку (декларації).

Суд зазначає, що п. 52 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених ст. 102 Кодексу.

Отже, ст. 44 Кодексу встановлено мінімальні терміни зберігання документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів - 1095 днів з дня подання податкової звітності, 2555 днів - для Документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертнім ціноутворенням, із збільшенням цього строку при проведенні процедури оскарження у разі визначення сум зобов`язань контролюючими органами.

При цьому, оскільки перебіг строків давності, передбачених ст. 102 Кодексу зупиняється, строки зберігання документів на період дії карантину також продовжуються.

Таким чином, суд критично оцінює доводи позивача щодо спливу строку зберігання ним документів, які були витребувані у нього контролюючим органом при проведенні перевірки.

Беручи до уваги зазначене суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) було доведено правомірність прийнятих ним оскаржуваних рішень, оскільки доводи позивача щодо порушення порядку проведення перевірки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, в той час як по суті виявлених контролюючим органом порушень позивачем заперечень надано не було.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних рішень на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Київській області (03151, місто Київ, вулиця Святослава Хороброго, будинок 5а; код ЄДРПОУ ВП 44096797) про визнання протиправними та скасування рішень відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.