Справа № 755/5044/25
Суддя: Яровенко Н. О.
Дата ухвалення: 2025-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №:755/5044/25
Провадження №: 2-а/755/164/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" травня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.,

при секретарі Цикалюк Д.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу за адміністративним позовом громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправним дій та скасування рішення, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування рішення про примусове видворення з України.

В обґрунтування посилається на те, що позивач 15.01.2024 року прибув до України з метою працевлаштування. 05 вересня 2024 року Львівським обласним центром зайнятості було прийнято рішення про видачу дозволу ТОВ «Остприма» на застосування праці іноземців, строком до 05.09.2025 року. Позивач працював у цьому товаристві та отримував заробітну плату від керівника. 16.10.2024 року Головним управлінням Державної міграційної служби України у Львівській області притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. ч. 2 ст. 203 КУпАП (перебування на території України понад встановлений строк). Постановою Позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 5100 грн. Позивач сплатив штраф добровільно. 16.10.2024 року було винесено рішення відносно позивача про примусове повернення до країни походження та зобов`язано покинути територію України до 26.10.2024 року. 29.01.2025 року відповідач прийняв оскаржуване Рішення про примусове видворення позивача з України, посилаючись на те, що позивач не виконав Рішення про примусове повернення до країни походження від 16.10.2024 року, керуючись ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Позивач не ухилявся від виконання Рішення про примусове повернення, оскільки не знав, що таке рішення взагалі було винесене відносно нього, і не виконав цього рішення з поважних причин, а саме у зв`язку з порушенням Головним управлінням Державної міграційної служби України у Львівській області норм законодавства, а саме ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п. 2 розділу ІІ Інструкції, 10 Розділу І, п. 1 ст. 5 Декларації про права людини, ст.19 Конституції України. Невиконання рішення про примусове повернення з поважних причин виключає можливість примусового видворення позивача. Отже, Рішення щодо примусового видворення позивача з України є передчасним та безпідставним. Дії позивача становить загрози для національної безпеки України чи охорони громадського порядку. Позивач не притягувався до кримінальної відповідальності, не порушував громадського порядку, не вчиняв жодних злочинів, характеризується позитивно та має хороші відносини з сусідами.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04 квітня 2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в судове засідання.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подала заяву про слухання справи у її відсутність. На позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, наявні докази, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 16.10.2024 року Головним управлінням Державної міграційної служби України у Львівській області притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. ч. 2 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. Позивач сплатив штраф добровільно 16.10.2024 року.

В той же день, 16.10.2024 року провідним спеціалістом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Лавриновичем В. винесено рішення, яким вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Туреччини ОСОБА_1 , зобов`язано його покинути територію України у термін до 26.10.2024 року.

Доказів оскарження даного рішення позивачем суду не надано.

29.01.2025 року головним спеціалістом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області Синицею В.О. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ 016379, де зазначено, що 29.01.2025р. о 13-00 годині за адресою: м. Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 15, виявлено, що громадянина Туреччини ОСОБА_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме: проживання на території України без документів на право проживання в Україні, за що передбачена відповідальність згідно ч. 2 ст. 203 КУпАП.

Постановою від 29.01.2025 року громадянина Туреччини ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн.

29 січня 2025 року головним спеціалістом відділу ідентифікації, правового забезпечення та міграційного контролю управління організації запобігання нелегальній міграції ЦМУ ДМС у М. Києві та Київській області Жанною Штоюндою винесено рішення, яким вирішено примусово видворити з України громадянина Туреччини ОСОБА_1 та роз`яснено порядок судового оскарження рішення.

Згідно змісту рішення від 29 січня 2025 року вбачається, що 29.01.2025 року був виявлений громадянин Туреччини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: перебуває на території України з 15.01.2024 року після закінчення дозволеного строку перебування іноземців, рішення про примусове повернення від 16.10.2024 року прийняте працівниками Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області не виконав. Того ж дня, відносно іноземця складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП. В ході складання протоколу про адміністративне правопорушення громадянин Туреччини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пояснив, що своєчасно не покинув територію Україну через брак коштів.

Встановлені обставини, а саме: нелегальне становище, відсутність в громадянина Туреччини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підстав подальшого перебування на території України свідчать про те, що порушені вимоги ст. 4, ст. 15, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Представник позивача в позовній заяві посилалась на порушення працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, а саме при винесені рішення не було залучено перекладача та відсутні свідки для підтвердження факту відмови позивача від перекладача під час прийняття рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 16.10.2024 року.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Положеннями ч. 2 ст. 203 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився.

З матеріалів справи вбачається, що 05 вересня 2024 року Львівським обласним центром зайнятості було видано дозвіл ТОВ «Остприма» на застосування праці іноземців та осіб без громадянства для громадянина Туреччини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді «Програміст», яке дійсне до 05.09.2025 року, однак доказів на підтвердження факту легального перебування позивача в Україні з 15.01.2024 по 05.09.2024 матеріали справи не містять.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду.

Вказаний перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 (далі - Інструкція).

Пункт 1.6 Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання незаконним та скасування рішення про примусове повернення громадянина Туреччини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29 січня 2025 року, оскільки позивач станом на д29.01.2025 року рішення про примусове повернення не виконав, територію України не покину, отже не виконав рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 16.10.2024 року.

До пояснень позивача, що він не ухилявся від виконання рішення про примусове повернення, оскільки не знав, що таке рішення було винесено відносно нього і не виконав його з поважних причин, суд відноситься критично та не приймає до уваги, оскільки в той же день коли було прийнято рішення про примусове повернення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, яке він в той же день виконав, що ставить під сумнів його твердження.

Одночасно із цим слід зазначити, докази звернення позивача до органів міграційної служби із заявою про надання посвідки на тимчасове проживання в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправним дій та скасування рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 9, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 1, 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», ст.ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 241-246, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в:

В задоволенні позову громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправним дій та скасування рішення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 01 травня 2025 року.

Суддя Н.О. Яровенко