Справа № 240/20405/24
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Житомир справа № 240/20405/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, які полягають у відмові у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої статтею 16 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку встановленням II групи інвалідності;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу передбачену статтею 16 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, з урахуванням проведених раніше виплат.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він після переогляду, починаючи з 11.01.2022 є інвалідом ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язку військової служби, а тому відповідно до п. 4 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон України № 2011-XII) має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги. Втім відповідач протиправно відмовив йому у призначенні одноразової грошової допомоги з підстави встановлення групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Ухвалою суду від 28.10.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки з дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності позивача (25.12.2015) до дня встановлення групи інвалідності минуло понад два роки, а тому позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Відповідно до наказу Житомирського окружного адміністративного суду №01-115В від 27.12.2024 головуючий суддя Шуляк Л.А. перебувала у щорічній відпустці в період з 01.01.2025 по 03.01.2025 та з 09.01.2025 по 10.01.2025 включно.

Відповідно до наказу Житомирського окружного адміністративного суду №01-07-В від 21.01.2025 головуючий суддя Шуляк Л.А. перебувала у щорічній відпустці у період з 03.02.2025 по 07.02.2025 та відповідно до наказу №01-06-ОС від 03.02.2025 головуючий суддя перебувала на навчанні в період з 10.02.2025 по 14.02.2025 включно.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач проходив військову службу.

Внаслідок отриманої травми ОСОБА_1 03.11.2014 року під час первинного огляду Житомирською обласною МСЕК №2 встановлено 20% втрати працездатності внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, про що свідчить довідка МСЕК серія ЖИА № 002281 від 03.11.2014 року.

В 2015 році відповідачем ОСОБА_1 призначено та виплачено одноразову грошову допомогу, передбачену статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в сумі 17052,00 грн. у зв`язку із втратою працездатності.

В подальшому, стан здоров`я позивача погіршився та 22.02.2016 року йому встановлено III групу інвалідності відповідно до довідки МСЕК серія 12ААА №514066 від 04.03.2016 року, внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

В 2016 році відповідачем призначено та виплачено позивачу одноразову грошову допомогу, передбачену статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в сумі 189 648,00 грн., у зв`язку із встановленням III групи інвалідності.

11.01.2022 позивачу первинно встановлено ІІ групу інвалідності, про що свідчить довідка МСЕК серія 12АAB №719136 від 24.01.2022 року, внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

У зв`язку зі встановленням II групи інвалідності, позивач звернувся до відповідача із заявою та доданими до неї необхідними документами з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Однак, листом від 10.09.2024 року №1/47/16-1125Д-71 відповідач відмовив у призначенні спірної грошової допомоги через те, що між первинним та повторним встановленням інвалідності минуло більше двох років.

Позивач вважає таку відмову протиправною, а тому звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (надалі - Закон № 2232-XII), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (тут і надалі Закон № 2011-XII в редакції чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення одноразової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності), відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року (ч. 2 ст. 16-2 Закону № 2011-XII).

Відповідно до ч. 4 ст. 16-3, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок 975, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 № 335, яка застосовується з 01.01.2017 та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 334, яка застосовується з 24.04.2019).

Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності (абз. 2 п. 3 Порядку № 975).

Відповідно до п. 8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Проаналізувавши вищенаведені норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку повторним оглядом та зміною групи інвалідності, безпосередньо пов`язане з датою встановлення групи інвалідності вперше.

Суд зазначає, що в даному випадку між первинною втратою працездатності у вигляді ІІІ групи інвалідності (22.02.2016) та зміною групи інвалідності з ІІІ на ІІ (24.01.2022) пройшов двохрічний термін.

А тому, відповідачем правомірно відмовлено позивачу у призначенні йому одноразової грошової допомоги.

Аналогічні правові висновки щодо застосування наведених вище правових норм, викладено у постановах Верховного Суду від 21.08.2019 справа № 806/2187/18, від 15.07.2020 справа №240/10153/19, від 02.12.2020 № 1.380.2019.00695, від 04.12.2020 справа № 260/1173/19, від 24.03.2021 справа 826/6671/16.

Стосовно посилання представника позивача на рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 у справі № 3-192/2020 (465/20), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII зі змінами, то суд вважає, що таке не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, з огляду на наступне.

Так, згідно з частиною 2 статті 152 Конституції України, статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі приписи, що визнані неконституційними, втрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Із резолютивної частини цього рішення від 06.04.2022 видно, що пункт 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII зі змінами, визнаний неконституційним та втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, станом на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності (11.01.2022), пункт 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" був чинним, оскільки такий втратив чинність лише з 06.04.2022.

Відтак, при вирішенні даних спірних відносин не застосовуються висновки Конституційного Суду України, зазначені у рішенні від 06 квітня 2022 року №1-р(ІІ)/2022.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що відповідач довів правомірність своїх дій, а тому слід відмовити у задоволенні позову.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 6-9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст складено: 30 квітня 2025 р.

30.04.25