Справа № 280/1334/25
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2025-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року Справа № 280/1334/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (69006, Запорізька обл., місто Запоріжжя, проспект Металургів, будинок, 6, )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся із позовною заявою до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту з майна боржника;

зобов`язати Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з усього нерухомого майна громадянина ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивачу стало відомо, що на його нерухоме майно було накладено арешт в межах виконавчого провадження № 52263385. Зазначає, що у листі відповідача від 03.09.2024 вказано, що відповідно до Aвтоматизованої системи виконавчого провадження встановлено що на примусовому виконанні у Bідділі перебувало виконавче провадження 52263385, щодо виконання виконавчого листа №234/11992/15-ц від 29.09.2015, виданого Краматорським міським судом Донецької області, про стягнення з Панченка на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості. Стверджує, що 21.09.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 21.09.2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, 27.09.2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Зазначає, що на даний час виконавче провадження строки зберігання якого закінчилися знищено, оскільки відповідно до Наказу Міністерства юстиції України № 2274-5 від 25.12.2008 року «Про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» вище зазначені виконавчі провадження знищено, у зв`язку із закінченням терміну зберігання архівних виконавчих документів строк зберігання яких становить 3 роки. Крім того, покликається на те, що Відділом виконавчої служби ідентифікувати підставу обтяження, а саме постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження не є можливим, оскільки в Автоматизованій системі виконавчого провадження дані про постанову відсутні, а паперові матеріали знищено. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною. Зазначає, що постанову про арешт майна боржника накладено, у зв`язку із наявністю боргу за іпотечним кредитом за нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території. Вважає бездіяльність відповідача протиправною. Тому, просить задовольнити позов.

Відповідач позовну заяву не визнав. У відзиві вх. № 12230 від 17.03.2025 вказує, що на в ході примусового виконання рішення 21.09.2016 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя з метою запобігання відчуження майна боржника винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 27.09.2016 року виконавче провадження № 52263385 було завершено на підставі п.5 ч.1 ст.47 ЗУ "Про виконавче провадження"(в редакції, чинній на час вчинення дій) - неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання боржника, в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити місце проживання боржника. Завершене виконавче провадження передано до архіву. Зазначає, що у зв`язку із відсутністю інформації про погашення заборгованості в повному обсязі, відсутністю інформації про сплату виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, Лівобережний ВДВС у м. Запоріжжі ПМУМЮ(м. Одеса) не має можливості проводити виконавчі дії, в тому числі й зняття арешту з майна боржника. Просить відмовити у позові.

Ухвалою суду від 03.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/1334/25.

Ухвалою суду від 10.03.2025 повернуто заяву представника ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог в адміністративній справі №280/1334/25 за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (69006, Україна, Запорізька обл., місто Запоріжжя, проспект Металургів, будинок, 6, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії без розгляду.

Ухвалою суду від 10.03.2025 у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі №280/1334/25 ОСОБА_2 , у якості третьої особи - відмовлено.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

На виконанні у Заводському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі перебувало виконавче провадження № 52263385 з примусового виконання виконавчого листа Краматорського міського суду Донецької області №234/11992/15-ц від 29.09.2015 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в розмірі 269744,79 грн.

21.09.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52263385.

21.09.2016 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

27.09.2016 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу та 27.09.2016 року виконавче провадження № 52263385 було завершено на підставі п.5 ч.1 ст.47 ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час вчинення дій), оскільки неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання боржника, в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити місце проживання боржника.

Відповідно до Інформаційної довідки реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо нерухомого майна позивача зареєстровано обтяження, а саме: номер запису про обтяження: 18009822 (спеціальний розділ), дата та час державної реєстрації: 14.12.2016 09:35:28, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер: 32904636 від 14.12.2016 року, вид обтяження: арешт нерухомого майна, обтяжував: Заводський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

ОСОБА_1 звернувся до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою щодо підстав накладення арешту.

Листом від 03.09.2024 Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив, що підстави для зняття арешту відсутні.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача та з вимогою зобов`язати відповідача вчинити певні дії, позивач звернувся із вказаною позовною заявою до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (в чинній редакції, далі Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема таких виконавчих документів як виконавчі написи нотаріусів.

В силу ч.ч. 1 та 2 ст. 13 Закону № 1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

У свою чергу, процедура накладення арешту на майно боржника врегульована ст. 56 Закону № 1404-VIII.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону № 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Досліджуючи спірні правовідносини в тому числі за ретроспективним методом їх врегулювання законодавством, яке діяло на момент їх виникнення, суд виходить також із наступного.

На час винесення державним виконавцем у виконавчому провадженні № 52263385 постанови про накладення арешту на нерухоме майно позивача (21.09.2016 ) та постанови про повернення виконавчого документа стягувачу (27.09.2016 ) діяли положення Закону України «Про виконавче провадження», в редакції 21 квітня 1999 року № 606-XIV (надалі Закон № 606-XIV ), який визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Вимогами статті 17 Закону № 606-ХIV передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, якими є зокрема виконавчі написи нотаріусів ( п. 4 ч. 2 статті 17 Закону).

Відповідно до приписів статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Також, статтею 57 Закону № 606-XIV унормовано, що арешт майна застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем зокрема шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Стаття 62 Закону № 606-XIV передбачала, що реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Положеннями п. 5 частини 1 статті 47 Закону № 606-XIV визначено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина 5 статті 47 Закону).

При цьому, відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 Закону № 606-XIV (у редакції, яка діяла станом на момент винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Зі змісту наведених законодавчих положень вбачається, що на момент винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу зняття арешту виконавцем мало відбуватися у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду, або іншого органу (посадовій особі), який його видав. В інших випадках повернення виконавчого документа законодавчо мотивованих підстав для безумовного зняття арешту з майна боржника не передбачено.

Відтак, при поверненні виконавчого документа стягувачу 27.01.2016 у виконавчому провадженні № 52263385 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV у державного виконавця на той час були відсутні законодавчо мотивовані підстави для зняття арешту з майна позивача, накладеного в межах даного провадження, а наразі таке зняття арешту державним виконавцем неможливе, в зв`язку із відсутністю чинного виконавчого провадження відносно позивача, в межах якого накладався арешт.

Натомість, як було зазначено вище, у силу ч. 1 ст. 56 Закону № 1404-VIII (у чинній редакції), арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Вказане свідчить проте, що арешт майна боржника, як правовий механізм забезпечення реального виконання виконавчого документа безпосередньо пов`язаний із здійсненням ( наявністю) виконавчого провадження відносно боржника, або об`єктивною можливістю його поновлення/ініціювання стягувачем, та запроваджується з метою подальшого звернення стягнення на арештоване майно шляхом його реалізації в межах процедури виконавчого провадження. Натомість, відсутність чинного виконавчого провадження, або об`єктивна неможливість стягувача його ініціювати, унеможливлює здійснення державним виконавцем будь-яких заходів та дій стосовно арештованого майна боржника, відтак відпадає потреба у забезпеченні виконавчого провадження відповідними обмежувальними заходами.

Як вбачається із наданої відповідачем інформації, 27.09.2016 виконавче провадження № 52263385 було завершено на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону № 606-XIV(в редакції, чинній на час вчинення дій). Завершене виконавче провадження передано до архіву. Матеріали виконавчого провадження №52263385 знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання..

За даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень та реєстру боржників чинні виконавчі провадження відносно позивача станом на 01.05.2025 відсутні.

Також, слід врахувати, що строки пред`явлення даного виконавчого документу до примусового виконання (після його повернення 27.09.2016 року) сплинули, а в матеріалах справи не міститься доказів, що такі строки поновлювались стягувачу, або повторного пред`явлення вказаного виконавчого документа до виконання, що також свідчить про відсутність чинних майнових вимог стягувача, задоволення яких можливе здійснити шляхом використання процедури примусового виконання вказаного виконавчого документа, як завершальної стадії виконання судових рішень.

Отже, суд зауважує, що зазначене унеможливлює здійснення державним виконавцем в межах даного провадження будь-яких виконавчих дій (в тому числі шляхом звернення стягнення на нерухоме майно), а тому наразі відпала реальна потреба у даному виді забезпечення, а наявність такого арешту на усе нерухоме майно позивача за даних обставин призводить до порушення справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, та надмірного втручання держави у право особи на мирне володіння майном, а відтак таке порушене право підлягає захисту шляхом скасування цих обмежень, і такий спосіб захисту є ефективним засобом юридичного захисту порушеного права позивача.

При цьому, наявність арешту на усе нерухоме майно за таких обставин позбавляє позивача набувати та вільно розпоряджатися своїм нерухомим майном, за відсутності реальних підстав та доцільності для продовження існування такого заходу обмеження, а отже існування такого стану та порушення прав позивача є в даному випадку невиправданим та ставить позивача у становище правової невизначеності.

Також наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19).

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналогічні норми закріплені в ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Щодо визнання бездіяльності відповідача щодо не зняття арешту протиправною, суд зазначає, що за ч.ч. 4, 5 ст. 59 № 1404-VIII, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Оскільки, в рамках спірних правовідносин були відсутні обставини, визначені ч.4 ст.59 Закону «України «Про виконавче провадження», то у відповідача були відсутні підстави для зняття такого арешту, що зумовлює висновок про відсутність з боку відповідача протиправної бездільності.

Натомість, як встановлено судом, з огляду на фактичне завершення виконавчого провадження, в рамках якого накладено арешт та його відсутність, відсутність інших виконавчих проваджень відносно боржника, станом на момент звернення із даним позовом розгляду втратив своєю актуальність як засіб забезпечення реального виконання рішення, а тому підстави для продовження його існування наразі відсутні. Інші мотивів продовження існування такого заходу забезпечення виконавчого провадження відсутні. Зворотного відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено, а з матеріалів справи не вбачається.

Крім цього слід звернути увагу, що позивач, який був боржником у вказаному виконавчому провадженні, позбавлений іншого способу захисту свого права на мирне володіння майном, аніж шляхом звернення до суду щодо скасування арешту на підставі рішення суду.

А отже в даному випадку, з огляду на ч. 5 ст. 59 № 1404-VIII арешт має бути знятий виключно за рішенням суду.

За змістом ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

У зв`язку із тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат на підставі ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (69006, Україна, Запорізька обл., місто Запоріжжя, проспект Металургів, будинок, 6, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Скасувати арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області №52263385 від 21.09.2016, номер запису про обтяження 18009822 (спеціальний розділ), дата державної реєстрації 14.12.2016.

Зобов`язати Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо зняття арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області № 52263385 від 21.09.2016, номер запису про обтяження 18009822 (спеціальний розділ), дата державної реєстрації 14.12.2016.

В іншій частині вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 01 травня 2025 року.

Суддя Л.Я. Максименко