Справа № 580/10601/24
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2025-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року справа № 580/10601/24
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23), в якій просить:

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком, згідно статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з дати звернення з 12.07.2024 року.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 07.02.2025 залучено співвідповідачем в адміністративній справі, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відмова відповідача у призначенні пенсії зі заниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є безпідставною.

Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у відзиві зазначило, що з позовними вимогами не погоджується та просило у задоволенні позову відмовити повністю, при цьому вказавши, що заява про призначення пенсії з 12.07.2024 відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та яким прийнято рішення від 19.07.2024 №32 про відмову у призначенні пенсії, а тому Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області є неналежним відповідачем.

Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області у відзиві на позов також з позовними вимогами не погодилося та просило у задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

У відповідності до посвідчення категорії 2 серії НОМЕР_1 виданого 27.09.2007 Черкаською ОДА, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році.

12.07.2024 гр. ОСОБА_1 у віці 55 років, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 19.07.2024 №32 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно ст. 55 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вказано, що страховий стаж становить 12 років 1 місяць 23 дні. За результатами розгляду документів, до страхового стажу не зараховані періоди трудової діяльності згідно дубліката трудової книжки ( НОМЕР_2 ), оскільки трудова книжка оформлена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме: дата заповнення трудової книжки (30.01.2003) не відповідає періодам роботи, внесеним в документ (01.10.1993 - 27.05.1997). Разом з тим, довідка від 09.07.2024 за № 801-66/85, видана ПАТ Азот про період роботи з 01.10.1995 по 27.05.1997 потребує перевірки, оскільки наявна розбіжність з трудовою книжкою та відсутня підстава видачі документа. Період роботи з 15.02.2000 по 15.12.2002 не підтверджується відомостями в Індивідуальних відомостях про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка сформована 12.07.2024). Повернутись до питання зарахування зазначеного періоду до страхового стажу можливо за результатами проведення зустрічної перевірки або за умови надання додаткових документів, що підтверджують факт роботи. Водночас, до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1984 по 04.03.1991, згідно диплома серії НОМЕР_3 від 06.03.1991, оскільки період навчання перетинається з періодом проходження військової служби. Разом з тим, довідку про період строкової служби від 07.09.2021 за № 3/120, яка видана районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки не взято до уваги, оскільки документ не містить підстави видачі. Для зарахування вищевказаних періодів до страхового стажу необхідно надати уточнюючу довідку, видану навчальним закладом або уповноваженим органом, із зазначенням періодів і форми навчання та підтверджуючий документ/довідку про час проходження строкової служби, виданий уповноваженим органом.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач звернувся до суду.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивно забруднених території, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року №796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ).

Згідно зі статтею 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), якою визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів - 8 років.

Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які відпрацювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним у встановленому порядку (чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на три роки понад передбачений цією статтею.

Таким чином, станом на час звернення до відповідача, позивач маючи статус ліквідатора Чорнобильської катастрофи (категорія 2), відповідно до частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ дає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щодо відмови у призначені пенсії в наслідок відсутності страхового стажу, суд зазначає таке.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 19.07.2024 №32 визначено, що страховий стаж позивача становить 12 років 1 місяць 23 дні.

Не враховано до стажу періоди роботи згідно дубліката трудової книжки ( НОМЕР_2 ), з 15.02.2000 по 15.12.2002, період навчання з 01.09.1984 по 04.03.1991, згідно диплома серії НОМЕР_3 від 06.03.1991, а також строкову службу згідно довідки від 07.09.2021 за № 3/120.

Як встановлено судом, періоди роботи відображені у «Дублікаті» трудової книжки серія НОМЕР_2 позивач з 01.10.1993 по 06.10.2023 працював на різних посада та професіях, які не зараховані відповідачем в наслідок заповнення трудової книжки 30.01.2003 з періодами роботи внесеним в документ від 01.10.1993 по 27.05.1997.

При чому, станом на момент виникнення спірних відносин відповідачем не було встановлено відсутності трудової книжки позивача або відповідних записів у ній щодо спірних періодів, наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи, які б унеможливлювали зарахування спірних періодів до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Закону №1058, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; система персоніфікованого обліку була впроваджена з 01.07.2000 (Постанова Кабінету Міністрів України № 794 від 04.06.1998 року «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування»).

Пунктом 5.1-5.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993, передбачено, що особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Пунктом 4 Постанови Кабінету міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 № 301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Так, підставою для не зарахування до загального страхового стажу періоду роботи згідно «Дубліката» трудової книжки НОМЕР_2 , є неспівпадіння дати заповнення її і наявного трудового стажу, а також наявністю непідтверджених відомостей.

Суд вказує, що недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії та позбавляти позивача конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

При цьому, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Однак, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити страховий стаж позивача.

Також, Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 (адміністративне провадження № К/9901/18274/18) зазначив, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Суд також звертає увагу на те, що відповідачем не заперечується та не спростовується достовірність записів у трудовій книжці за весь період роботи, а судом не встановлено недостовірності вказаних записів та трудової книжки в цілому, а тому їх належить досліджувати на предмет розміру страхового стажу та, як наслідок, на предмет наявності чи відсутності у позивача достатнього страхового стажу станом на дату звернення його до ПФУ із заявою про призначення пенсії. Інших підстав для відмови у призначенні позивачу пенсії матеріали справи не містять.

Позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком, на загальних підставах.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового та пільгового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Щодо не зарахування періоду навчання в Тальнівському будівельному технікумі та строкової військової служби до страхового стажу, суд зазначає таке.

Як встановлено судом, згідно довідки відокремленого структурного підрозділу «Тальнівського Будівельно-економічного фахового коледжу Уманського Національного університету Садівництва» №391/24 від 21.08.2024 та Диплому ПТ №653862, ОСОБА_1 в період з 01.09.1984 по 25.05.1987 та з 24.01.1990 по 06.03.1991 проходив навчання в Тальнівському будівельному технікумі на денному відділені за фахом 1225 «Сільське господарство та цивільне будівництво» та отримав кваліфікацію «технік-будівельник».

Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.09.2021 №3/120, тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_4 , довідки військової частина НОМЕР_5 від 20.05.2024 №41/2-316-Л-55, ОСОБА_1 проходив строкову військову службу з 09.12.1987 по 20.10.1989, в тому числі в населених пунктах зони відчуження з 14.12.1987 по 20.10.1989.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який набрав чинності 01.01.2004 року, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. «в», «д» ч. 3 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення, до стажу роботи зараховується також:

-військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби;

-навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

За таких обставин, за правилами до ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, п. «в», «д» ч. 3 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення спірний період підлягав зарахуванню до страхового стажу позивача.

При чому, як встановлено з форми РС право, підтверджений стаж ОСОБА_1 становить 19 років, 09 місяців 7 днів, до якого зокрема зараховано період навчання, проходження строкової військової служби та даних «Дубліката» трудової книжки НОМЕР_2 .

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що приймаючи спірне рішення, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області проігноровано наявність визначеного у позивача страхового стажу понад 19 років (форми РС право) та надумано встановлено стаж в 12 років 1 місяць 23 дні не здійснивши дій визначених Законом.

Суд зазначає, що наявність сумнівів у відповідача щодо достовірності поданих документів для призначення пенсії може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №127/9055/17.

За таких обставин, вказані твердження відповідача в оскаржуваному рішенні щодо не врахування до страхового стажу позивача періодів роботи згідно дубліката трудової книжки, навчання та проходження строкової військової служби, не можуть бути підставою неврахування відповідних періодів для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку, на підставі ст. 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що заяву до управління Пенсійного фонду України про призначення пенсії позивач подав 12.07.2024.

Отже, відповідно днем призначення позивачу пенсії є 12.07.2024.

Однак, при вирішенні даного спору суд також бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Приймаючи до уваги встановлення судом протиправності відмови у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та протиправність неврахування страхового стажу, суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 27.10.2023 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 134, 241-246, 255, 263, 295, 370 КАС України суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 19.07.2024 №32.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС" від 12.07.2024 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя Петро ПАЛАМАР