Справа № 320/21585/25
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про забезпечення позову

30 квітня 2025 року 320/21585/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши в місті Києві заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України ,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із заявою про забезпечення позову у якій просить:

- вжити заходів забезпечення позову та зупинити дію п. 3 Наказу Міністерства юстиції України №1146/5 від 25.04.2025 щодо тимчасового блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Білокур Ірині Олександрівні строком на один місяць.

Відповідно до положень статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

В обгрунтування заяви про забезпечення позов позивач посилається на очевидну протиправність оскаржуваного Наказу та порушення прав позивача.

Крім того, позивач посилається на те, що блокуванням доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обмежується її гарантоване Конституцією України право на працю та отримання доходу від своєї професійної діяльності, оскільки професійна діяльність нотаріуса пов`язана із доступом до Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач зазначає, що навіть у випадку скасування оскаржуваного Наказу, права позивача не будуть відновлені, оскільки дія цього наказу призведе до непоправних наслідків у вигляді втрати клієнтів та значної частини доходу.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 150 КАСУ суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має

право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання

рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав

або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до

суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкти владних

повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду,

таким рішенням дією або бездіяльністю.

Тобто, з наведених положень вбачається, що підставами для вжиття заходів забезпечення

позову є в тому числі фактори: невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має звернутися до суду; очевидність ознак протиправності рішення суб`єкта владних повноважень та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

У відповідності до положень п. 1), 2), 4) ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно - правового акта, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Згідно ч. 2 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із

заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав

(інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову

для заінтересованих осіб.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову

дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими

позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших

учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в

разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи

оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при

цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є

учасниками цього судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості і доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної

вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового

рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання

рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких

заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового

процесу.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його

відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності

здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких

просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

Позивач в заяві наводить обставини щодо унеможливлення поновлення та ефективного захисту порушених прав та інтересів позивача до розгляду справи по суті та нівелювання ефективності будь якого судового захисту порушеного права та можливості його поновлення.

Оскаржуваний Наказ фактично позбавляє можливості отримувати

дохід від своєї професійної діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії (в

тому числі): посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне

посвідчення правочину тощо); видають свідоцтва про право на спадщину; видають свідоцтва

про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) на підставі

спільної заяви або в разі смерті одного з подружжя; видають свідоцтва про придбання майна з

прилюдних торгів (аукціонів); видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів

(аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися.

Зазначені вище напрями діяльності нотаріуса здебільшого становлять основу його діяльності та, в більшості випадків, призводять до необхідності вчинення реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За п. 2-1) ч. 1 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є (в тому числі) одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав.

Згідно п. 2) ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме

майно та їх обтяжень» державним реєстратором є нотаріус. За ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі (в тому числі): укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

Обов`язковість вчинення відповідних реєстраційних дій за наслідками вчинення нотаріальних дій передбачено окремою статтею 31-2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, станом на сьогоднішній день, нотаріальна діяльність нерозривно пов`язана з вчиненням реєстраційних дій, які закон не лише уповноважує здійснювати нотаріуса, а й зобов`язує. Без доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нотаріус не може належним чином здійснювати нотаріальну діяльність і користуватись свідоцтвом на зайняття нотаріальною діяльністю.

Проте фактично, діями Відповідача було в частині анульовано свідоцтво нотаріуса на

зайняття нотаріальною діяльністю, адже унеможливлено вчинення нотаріальних дій, які

становлять основу діяльності нотаріуса. Водночас питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю розглядається Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату за поданням Міністерства юстиції України, його територіальних органів або Нотаріальної палати України у випадках, визначених Законом України «Про нотаріат». Позивач не буде мати можливості вчиняти нотаріальні дії у значній кількості спадкових справ, по яким нотаріальне провадження вже відкрито, що призведе до заподіяння шкоди правам та інтересам клієнтів Заявника, шкоди діловій та професійній репутації Заявника, для виправлення яких їй буде необхідно докласти значних зусиль. Тобто, якщо дію оскаржуваного наказу не буде зупинено па період розгляду даної справи, нотаріус втратить значну частину клієнтів та зазнає шкоди. У зв`язку з чим, навіть у випадку скасування наказу Мінюсту щодо блокування доступу до реєстру з моменту його прийняття, права Позивача не будуть відновленні, оскільки дія цього наказу призведе до непоправних наслідків у вигляді втрати клієнтів та значної частини доходу. Отже, для

того, щоб захист прав Позивача у даній справі був ефективним і призвів до поновлення

прав після завершення судового провадження і прийняття рішення на користь Позивача,

існували та існують обґрунтовані підстави для забезпечення позову шляхом зупинення дії

Оскаржуваного наказу. При цьому, прийняття рішення у спорі про визнання протиправним Оскражуваного Наказу і його скасування вже не поновить прав та інтересів Позивача, адже за період дії Оскаржуваного Наказу нотаріус не зможе здійснювати діяльність як державний

реєстратор речових прав на нерухоме майно та отримувати відповідний дохід. Тобто,

задоволення позову, який буде пред`явлено Позивачем, вже не зможе призвести до

ефективного і повного відновлення прав Позивача, які в нього існували за умов

відсутності Оскаржуваного Наказу Відповідача.

Заявник повідомив суд, що протягом десяти днів з дня постановления ухвали про забезпечення позову буде подана позовна заява до Київського окружного адміністративного суду з

позовними вимогами до Міністерства юстиції України (Мін`юсту) про визнання протиправним

та скасування наказу Мін`юсту від 25.04.2025 року № 1146/5 «Про задоволення скарги» (копія

наказу додається). Заходи забезпечення адміністративного позову, про який просить Заявник, відповідатимуть предмету майбутнього позову та, в той же час, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Зазначене вище є, на думку суду, достатніми підставами, з огляду на завдання адміністратвиного судочинства, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, для вжиття заходів забезпечення позову до вирішення справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150-157, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову та зупинити дію п. 3 Наказу Міністерства юстиції

України № 1146/5 від 25.04.2025 щодо тимчасового блокування доступ до Державного реєстру

речових прав на нерухоме майно приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Біловар Ірині Олександрівні строком на один місяць.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженнні, набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Терлецька О.О.