Справа № 640/3526/19
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2025-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2025 року № 640/3526/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог.

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Пенсійного фонду України(відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві(відповідач 2), в якому просить суд:

- визнати незаконними дії відповідачів у припиненні виплати пенсії та визнати незаконними дій права на отримання пенсії незалежно від місця проживання, зокрема і на окупованій території України та про відшкодування майнової шкоди в розмірі невиплачених щомісячних пенсій починаючи з травня 2018 року;

- постановити рішення про компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових та службових осіб відповідачів шляхом виплати грошової суми в обґрунтованому розмірі в 130 000 грн.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог зазначає, що вважає дії відповідачів з призупинення йому як внутрішньо переміщеній особі виплати пенсії протиправними у зв`язку із чим, вважає що має право на компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових та службових осіб відповідачів.

Відповідачами подано відзиви на позовну заяву у яких вони заперечують проти задоволення позовних вимог, зокрема з тих підстав що на момент звернення до суду заборгованість по пенсії перед позивачем сплачена у повному обсязі, вважають позовну заяву безпідставною та необгрунтованою та такою що задоволенню не підлягає.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.03.2019 позовна заява залишена без руху.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.05.2019 у справі було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали справи №640/3526/19 до Київського окружного адміністративного суду.

За результатом автоматизованого розподілу, справу №640/3526/19 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Леонтовичу А.М.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 адміністративну справу №640/3526/19 прийнято до провадження та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у в м. Києві, як внутрішньо переміщена особа та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно довідки від 12.10.2017 року № 4682 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державною адміністрацією ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою. Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . Фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

З травня 2018 року виплату пенсії ОСОБА_1 було призупинено в зв`язку з проведенням перевірки щодо підтвердження факту проживання внутрішньо переміщених осіб на підконтрольній Україні території.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві відповідно до Витягу з рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Дніпровській районній в м. Києві державній адміністрації від 21.03.2019 № 12, у травні 2019 року поновлено виплату пенсії позивачу та виплачено кошти за період з 01.05.2018 по 30.04.2019 року у повному обсязі.

Вважаючи протиправними дії відповідачів щодо зупинення виплати пенсії, позивач звернувся з позовом до суду.

V. Норми права

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зазначає таке.

Згідно ст. 1 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20.10.2014 № 1706-VІІ (далі - Закон № 1706) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Статтею 4 Закону № 1706-VІІ встановлено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону № 1706-VІІ підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання, зокрема, є дані, отримані з відповідних державних реєстрів.

Згідно з частиною 1 статті 4 -1 Закону № 1706-VІІ для обліку внутрішньо переміщених осіб створюється Єдина інформаційна база даних про таких осіб.

Згідно пункту 3 Порядку створення, ведення та доступу до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2016 № 646, інформація до бази даних вноситься структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі створення) рад в електронній формі на підставі поданої внутрішньо переміщеною особою заяви, форму якої затверджує Мінсоцполітики.

У відповідності до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 4 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України від 15.04.2014 №1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Правовий режим тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано виключно законами України.

Відповідно до статті 48 додатку до IV Гаазької Конвенції Про закони і звичаї війни на суходолі та додаток до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі, якщо на окупованій території окупант стягує визначені такою державою податки, мита і збори, він здійснює це, по можливості, відповідно до чинних правил оподаткування та їхньої сфери дії, внаслідок чого, на нього покладається обов`язок нести витрати по управлінню окупованою територією у тій самій мірі, як це був зобов`язаний робити законний уряд.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 12 Закону № 1706, у разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пунктом 3 частини другої етапі 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Згідно п. 10 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 (далі - Порядок № 365), структурний підрозділ з питань соціального захисту населення протягом трьох робочих днів з дня складення акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (крім осіб, зазначених в абз. 2 і 3 п. 7 цього Порядку) та отримання електронної справи отримувача соціальної виплати вносить на розгляд комісій з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - комісії), подання про призначення (відновлення) або про відмову в призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати.

Відповідно до п. 12 Порядку № 365 за результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї або інших документів, визначених в абзацах другому і третьому пункту 7 цього Порядку, комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб- сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати.

Відповідно до п. 15 Порядку № 365 орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Тобто, територіальні органи Пенсійного фонду України вправі лише на підставі рішення комісії призначити (відновити) виплату пенсії.

VI. Оцінка суду

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відносно припинення виплати пенсії та виплати пенсії незалежно від місця проживання, зокрема, і на окупованій території суд зазначає таке.

Згідно статті 1 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20.10.2014 № 1706-VІІ (далі - Закон № 1706) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Отже, внутрішньо переміщеною особою є особа, яка покинула постійне місце проживання у результаті, зокрема, тимчасової окупації.

Статтею 4 Закону № 1706 встановлено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону № 1706-VІІ підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання, зокрема, є дані, отримані з відповідних державних реєстрів.

Згідно з частиною 1 статті 4 -1 Закону № 1706 для обліку внутрішньо переміщених осіб створюється Єдина інформаційна база даних про таких осіб.

Згідно пункту 3 Порядку створення, ведення та доступу до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2016 № 646, інформація до бази даних вноситься структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі створення) рад в електронній формі на підставі поданої внутрішньо переміщеною особою заяви, форму якої затверджує Мінсоцполітики.

У відповідності до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 4 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України від 15.04.2014 №1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Правовий режим тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано виключно законами України.

Відповідно до статті 48 додатку до IV Гаазької Конвенції Про закони і звичаї війни на суходолі та додаток до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі, якщо на окупованій території окупант стягує визначені такою державою податки, мита і збори, він здійснює це, по можливості, відповідно до чинних правил оподаткування та їхньої сфери дії, внаслідок чого, на нього покладається обов`язок нести витрати по управлінню окупованою територією у тій самій мірі, як це був зобов`язаний робити законний уряд.

У зв`язку з тим, що органи державної влади України не функціонують на окупованих територіях, уряд України не має можливості контролювати та гарантувати отримання виділених коштів їх кінцевому власнику.

Разом з тим, передбачений законом обов`язок отримувати довідку внутрішньо- переміщеної особи надає можливість ідентифікувати особу, її громадянство та місце її проживання з метою захисту прав такої особи та протидії діяльності незаконних організацій.

Вищезазначені норми спрямовані одночасно як на реалізацію прав осіб, які були змушені покинути своє постійне місце проживання, так і на протидію щодо фінансування терористичних організацій на окупованих ними територіях України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 12 Закону № 1706, у разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пунктом 3 частини другої етапі 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Таким чином, відповідачем 2 на підставі п. 3 ч. 1 статті 12 Закону № 1706, інформації, яка містила обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання з травня 2018 року виплату пенсії ОСОБА_1 було призупинено в зв`язку з проведенням перевірки щодо підтвердження факту проживання внутрішньо переміщених осіб на підконтрольній Україні території.

У зв`язку з наведеним суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконними дій відповідачів у припиненні виплати пенсії позивачу.

Стосовно поновлення пенсійних виплат та виплати заборгованості суд зазначає таке.

Згідно п. 10 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 (далі - Порядок № 365), структурний підрозділ з питань соціального захисту населення протягом трьох робочих днів з дня складення акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (крім осіб, зазначених в абз. 2 і 3 п. 7 цього Порядку) та отримання електронної справи отримувача соціальної виплати вносить на розгляд комісій з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - комісії), подання про призначення (відновлення) або про відмову в призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати.

Відповідно до п. 12 Порядку № 365 за результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї або інших документів, визначених в абзацах другому і третьому пункту 7 цього Порядку, комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб- сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати.

Відповідно до п. 15 Порядку № 365 орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Тобто, територіальні органи Пенсійного фонду України вправі лише на підставі рішення комісії призначити (відновити) виплату пенсії.

Судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві відповідно до Витягу з рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Дніпровській районній в м. Києві державній адміністрації від 21.03.2019 № 12, у травні 2019 року поновлено виплату пенсії позивачу та виплачено кошти за період з 01.05.2018 по 30.04.2019 року.

З огляду на зазначене ураховуючи, що позивачу поновлено виплату пенсії та сплачено заборгованість з виплати пенсії за період з 01.05.2018(дата зупинення виплати) по 30.04.2019 року (дата поновлення виплати), спір про поновлення виплати пенсії та виплату заборгованості відсутній.

За встановлених обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди в розмірі невиплачених щомісячних пенсій починаючи з травня 2018 року.

Беручи до уваги, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди у сумі 130000 грн. ґрунтується на протиправності дій/рішень відповідачів та враховуючи, що судом у цій справі встановлено, що відповідачі, як суб`єкти владних повноважень діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у задоволенні вимоги про компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових та службових осіб відповідачів шляхом виплати грошової суми в обґрунтованому розмірі в 130 000 грн. належить відмовити.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачами у спірних правовідносинах, було дотримано критеріїв правомірності, передбачених ч.2 ст.2 КАС України, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

VIІ. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду докази на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав задоволення адміністративного позову.

VIІI. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Враховуючи, що в задоволенні позову належить відмовити підстави розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.