Справа № 260/1577/25
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2025-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2025 року м. Ужгород№ 260/1577/25
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гебеш С.А.

при секретарі судових засідань - Романець Е.М.

та осіб, які беруть участь у справі:

позивач - не з`явився;

представник позивача - не з`явився;

представник відповідача - Сбітнєв І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі представника Пересоляка Олександра Сергійовича звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, а саме:

Визнати дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби відповідно до абз. 11 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи - протиправними.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби відповідно до абз. 11 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи.

Судовий збір та інші судові витрати покласти на Відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України. Позивач звернувся із рапортом до командира Військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби на підставі статті 26 ч. 12 п. 3 абз 11 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи, що підтверджується довідкою ЛКК та формою 080-4/о від 12.02.2025 року. Однак, відповідач повідомив його про відсутність підстав для звільнення з військової служби на підставі статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", через недоведення потреби у постійному догляді за ОСОБА_2 , у зв`язку із чим звернувся із даним позовом до суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд справи.

31.03.2025 року Військова частина НОМЕР_1 подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, як безпідставних. Заперечуючи проти позову вказує на те, що на сьогоднішній день існує усталена практика про те. що факт потреби особи з інвалідністю в постійному догляді повинен підтверджуватися саме висновком МСЕК, а висновок ЛКК може бути належним доказомм підтвердження потреби у постійному догляді, якщо особа не є інвалідом або є неповнолітньою особою.

Будучи належним чином повідомленим про день, час та місце проведення судового засідання, представник позивача у судове засідання не з`явився, однак 23.04.2025 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані сторонами докази, заслухавши представників сторін, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є чоловіком ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_3 (а.с. 15).

ОСОБА_1 на даний час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Дружина позивача - ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджено витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 12.02.2025 року №95/25/69В (а.с. 9-10).

Відповідно до висновку від 12.02.2025 року №418/6 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі та довідки ЛКК від 12.02.2025 ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду (форма №080-4/0) (а.с. 18, на звороті).

30.12.2023 року позивач звернувся до Командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом на звільнення з військової служби за сімейними обставинами за абз. 11 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи (а.с. 7).

07.03.2025 року позивача повідомлено про те, що у рапорті та доданих документах не доведена потреба у постійному догляді за ОСОБА_2 (а.с.8).

Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII (далі по тексту - Закон України № 2232-XII у редакції на час виникнення спірних провідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до статті 1 частин 1, 2 Закону України № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до статті 2 частини 1 Закону України № 2232-XII військова служба - є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 2 частиною 6 Закону України № 2232-XII передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи строк дію воєнного стану в Україні продовжено.

В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходження військової служби та подав рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружино. з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи.

В даному аспекті суд зазначає наступне.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України № 2232-XII.

Відповідно до статті 26 Закону України № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці-жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років; виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи; необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду; наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи; необхідність здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд; наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;иховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років; виховання військовослужбовцем дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність.

Системний аналіз статті 26 Закону України № 2232-XII дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю і чи ІІ групи.

Разом з тим, відповідачем підставою для відмови у задоволенні рапорту позивача зазначено про недоведення потреба у постійному догляді за ОСОБА_2 .

Разом з тим, суд вказує на те, що у вказаній відповіді відповідач не конкретизував, які саме документи слід додати позивачу до рапорту для підтвердження постійного догляду за дружиною, яка є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства та зазначив про те, що за наявності підтверджуючих документів, що дають право на звільнення з військової служби, радять солдату ОСОБА_3 надати оригінали документів або їх належним чином завірені копії для повторного розгляду рапорту по суті.

Так, наказом Міністерства оборони України №531 від 06.08.2024 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 за №1214/42559, затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (надалі - Порядок №531). Цей наказ набрав чинності 08.08.2024 з дня його офіційного опублікування.

Порядок №531 визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №531 з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника).

За правилами пунктів 1, 2 розділу ІІ Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.

Відповідно до пунктів 2-6 розділу ІІІ Порядку №531, командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.

Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку.

Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.

Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.

Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).

Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства.

В контексті спірних правовідносин, суд звертає увагу, що пунктом 2 розділу ІІІ Порядку №531 прямо передбачено, що командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. При цьому така резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку.

У матеріалах справи міститься рапорт позивача про звільнення його з військової служби та додані до нього документи.

Із наданих відповідачем документів, видно що командиром військової частини НОМЕР_1 накладено резолюцію на рапорт позивача "встановленим порядком", однак не виконано вимоги до оформлення резолюції (рішення) до рапорту військовослужбовця, визначені у додатку 1 до Порядку №531, а саме не зазначено правову підставу та обґрунтування відмови у погодженні рапорту позивача чи його задоволення.

Вищевикладені обставини свідчать про те, що рапорт позивача не розглянутий належним чином в установленому законодавством порядку, тобто не прийнято рішення про його відмову чи про його задоволення у зв`язку з чим, суд доходить висновку, що відповідач допустив протиправні дії щодо неналежного розгляду рапорту позивача про звільнення з військоовї служби, а позивач розцінив це як відмову у звільненні з військової служби.

Водночас, за таких обставин, суд вважає передчасними вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення з військової служби позивача, оскільки рапорт позивача є нерозглянутим належним чином.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 76 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує, відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є не частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись статтями 242-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі статті 26 частини 12 пункту 3 абз 11 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) повторно вирішити питання про звільнення з військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до статті 26 частини 12 пункту 3 абз 11 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи, з врахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 30.04.2025 року.

СуддяС.А. Гебеш