Справа № 140/1044/24
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/1044/24 пров. № А/857/20788/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В, Довгої О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року (суддя- Денисюк Р.С., ухвалене в м. Луцьк) у справі № 140/1044/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлення-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.07.2022 № 0-0304 та № 0-0304.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржив ОСОБА_1 подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задоволити.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що згідно копій договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12.04.2021, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, фізична особа ОСОБА_1 є власником наступних об`єктів нерухомого майна: 1) «Навіс для зерна» площею 970 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) «Типовий склад» площею 768.4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення, якими ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2021 рік, а саме: 04.07.2022 № 0-0304 за 2021 рік на суму 17289,00 грн, № 0-0304 за 2021 рік на суму 21285,00 грн.

Податкові зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 роки нараховані по 2 вказаних об`єктах нерухомості за період з 12.04.2021 по 31.12.2021.

Як вже зазначено вище, позивач є власником об`єктів нерухомого майна, а саме: 1) «Навісу для зерна»; 2) «Типового складу».

Спірним у цій справі є питання правомірності визначення податковим органом грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, власнику нежитлових приміщень, та можливість застосування положень пп. 266.2.2 ж п.266.2 ст.266 ПК України за обставин, що склалися.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України передбачено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відтак, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Статтею 10 ПК України передбачено, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.

Згідно підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Разом з тим, у підпункті 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України наведені об`єкти, які не є об`єктом оподаткування за вказаною нормою закону (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) цього Кодексу не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування законодавець визначив цільове призначення їх фактичного використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

Підпунктом ж пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлена пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

З аналізу наведених норм підпункту ж пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Залежно від періоду (до і після 01.01.2019) застосовувалася додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).

Згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України № 507 від 17.08.2000р., клас Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (1271) включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів.

Отже, перелік будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, визначений наведеною нормою, не є вичерпним та містить лише одне виключення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що належні позивачу на праві власності об`єкти нерухомості приміщення типового складу та навісу для зерна, та по яким відповідачем визначені грошові зобов`язання, є будівлями, що можуть використовуватися у сільськогосподарській діяльності.

Разом з тим, дана обставина повинна бути доведена належними та допустимими доказами, які б підтверджували їх фактичне використання позивачем протягом 2021 року у сільськогосподарській діяльності.

Як встановлено судом першої інстанції, під час розгляду справи не представлено будь-яких документів про те, що дійсно такі будівлі та приміщення, які за своїм прямим призначенням призначені для використання саме в сільськогосподарській діяльності, приймали участь (прямо чи побічно) у виробництві сільськогосподарської продукції, яку як стверджує позивач він здійснює.

Позивачем не доведено те, що він є сільськогосподарським виробником.

Поняття сільськогосподарський товаровиробник міститься у ст.1 Закону України Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років № 2238-III від 18.01.2001 року, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Законодавцем вживається також поняття виробники сільськогосподарської продукції. Так, відповідно до приписів ст.1 Закону України Про сільськогосподарський перепис виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

В розумінні вказаних нормативних актів, фізична особа може бути сільськогосподарським виробником, однак така обставина повинна бути доведена належними та допустимими доказами.

Апеляційний суд звертає увагу, що наявність у родичів позивача сільськогосподарських паїв на земельні ділянки, які розташовані в с. Полиці, що посвідчуються відповідними сертифікатами та наявності у власності позивача трактора БЕЛАРУС-82.2 ніяким чином не свідчить про те, що він є таким виробником.

На час розгляду справи судом першої інстанції, у справі відсутні будь-які документи, які б засвідчували, що саме позивач використовує земельні паї, а не будь-хто з його родичів та з якого періоду. З долученого до справи договору купівліпродажу від 10.10.2021, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_2 на продаж сої не випливає, що цей товар було вирощено саме ОСОБА_1 , та чи здійснювалась передача товару саме у 2021 році.

В договорі відсутні посилання на дату передачі товару та документи, які б засвідчували фактичну передачу товару, згідно умов договору, його оплату.

Зміст наявних у справі документів не дає можливості визначити, яку саме сільськогосподарську діяльність здійснює ОСОБА_1 та яким чином зазначені об`єкти ним використовуються у сільськогосподарській діяльності.

При вирішенні питання щодо наявності у позивача пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, суд першої інстанції вірно врахував, що позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що він дійсно є сільськогосподарським виробником та безпосереднього ним використання у сільськогосподарській діяльності вищезазначених об`єктів нерухомості.

Рішення Камінь-Каширської міської ради від 16.07.2021 №8/11-56 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,6500 га для іншого сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 » ОСОБА_1 та те, що він є власником спеціалізованої сільськогосподарської техніки ніяким чином не підтверджують використання об`єктів нерухомості в його сільськогосподарській діяльності та те, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником.

Відтак, визначена у законодавстві пільга може бути застосована за наявності всіх умов, визначених підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, чого в даному випадку у позивача не має.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, про недоведеність того, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні йому на праві власності нежитлові приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

З врахуванням наведеного судом першої інстанції підставно відмовлено в задоволенні позову.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року у справі №140/1044/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга