Справа № 420/6650/25
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6650/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 12.09.2024 року №3219, видане громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Одеській області повторно розглянути заяву громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 від 12.03.2024р. про надання дозволу на імміграцію в Україну із доданими документами.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16 листопада 2016 року між Кутайні Ахмедом та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.11.2016р. 12 березня 2024 року громадянин Сирії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ДМС в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію», у зв`язку з тим, що він понад два роки перебуває у шлюбі з громадянкою України. 12 вересня 2024 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області було прийнято рішення №3219 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі пункту 4-1 частини першої ст. 10 Закону України «Про імміграцію».

Проте, вказує позивач, поважних причин для такої відмови надано не було. Так Відповідач аргументує відмову тим, що позивач разом із дружиною не прийшли на співбесіду та не пройшли тестування, проте ані позивач, ані дружина позивача не отримували жодних запрошень від відповідача на проходження співбесіди, тому така відмова є необґрунтованою. Рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від №3219 від 12.09.2024р. є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки Позивач тривалий час постійно проживає в Україні, що вказує на стійкі правові зв`язки між ним та дружиною, а також державою Україна, а відмова у наданні дозволу на імміграцію призводить до погіршення його усталеного способу життя та життя його сім`ї, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Ухвалою суду від 10.03.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

До суду від відповідача 19.03.2025 року надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача вказує, що ГУ ДМС в Одеській області не визнає даний адміністративний позов.

Представник відповідача зазначає, що 12.03.2024 разом із заявою про надання дозволу на імміграцію громадянином Сирії ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_2 були надані письмові згоди на проведення письмових тестів з метою проведення процедури перевірки обставин, за яких факт перебування у шлюбі з громадянкою України не визнається підставою для надання дозволу на імміграцію. У згоді іншого з подружжя позивача - ОСОБА_2 та у згоді особи, яка звернулася із заявою про надання дозволу на імміграцію - Сирії ОСОБА_1, зазначені контактні номери телефонів, адреси особистої електронної пошти, підтверджено технічну можливість для проведення співбесіди або тестування в режимі відеоконференцзв`язку (Viber/WhatsApp) та надано згоду на проходження співбесіди, письмових тестів щодо наявності/відсутності обставин, за яких факт перебування у шлюбі з громадянином України або іммігрантом не визнається підставою для надання дозволу на імміграцію, а також проведення відео- або аудіозапису під час їх проходження, та підтверджено те, що про час та місце проведення співбесіди та тестування їм буде повідомлено за номером телефону та адресою електронної пошти за три робочі дні до запланованої дати проведення співбесіди та тестування.

Тобто, вказує представник відповідача, позивачу та його дружині було достеменно відомо про необхідність проведення вищезазначених співбесід та тестувань, на які подружжя надали згоди. Було здійснено телефоні дзвінки на зазначені у згодах позивача та його дружини, проте, телефонний дзвінки не було прийнято, також, листами від 06.08.2024 № 5100.19.1-8673/51.1-24 та від 29.08.2024 № 5100.19.1-9530/51.1-24 позивач разом з дружиною запрошувалися до ГУ ДМС в Одеській області для співбесіди та проходження тестування. Зазначені листи були направлені на електрону пошту ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), зазначену ОСОБА_1 у згоді особи, яка звернулась із заявою про надання дозволу на імміграцію на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону, що підтверджується скриншотами з СЕД «Мегаполіс». Проте ні на призначені дати ні станом до дня прийняття рішення подружжя до ГУ ДМС не з`явилися.

Тобто, зазначає представник відповідача, подружжя, будучи запрошеним до Головного управління ДМС в Одеській області у встановленому порядку, не повідомивши поважні причини, не з`явилися для проведення співбесіди та тестування, передбачених частиною другої статті 4-1 Закону та Порядком проведення процедури. Враховуючи не проходження позивачем разом з дружиною тестування, 12.09.2024 ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення № 3219 про відмову у наданні дозволу на імміграцію громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 10 Закону.

До суду від представника позивача 24.03.2025 року надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача вказує, що позивач категорично не згодний з позицією відповідачу, яка викладена останнім у відзиві на позовну заяву. Жодних запрошень на таку співбесіду позивачем та його дружиною отримано не було. У матеріалах особової справи відсутні докази того, що Відповідач дійсно намагався зв`язатися з позивачем телефоном. Також серед наданих документів містяться лише скріншоти, які нібито підтверджують відправлення Позивачу електронних листів із запрошеннями на співбесіду. Водночас із копій, наданих до суду, неможливо встановити жодних важливих деталей, таких як електронна адреса отримувача або інші дані, які підтверджували б автентичність та зміст відправлених листів. З їхніх назв та описів не випливає, що це саме запрошення на співбесіду. Також Відповідач не надав доказів того, що Позивач фактично отримав ці листи.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Позивач громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт країни походження № N016168950 від 09.01.2023 року, 12.03.2024 року звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію».

Разом із заявою надав, зокрема, копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , відповідно до якого 16.11.2016 року між громадянином Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Балтським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зареєстрований шлюб.

За результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на імміграцію в Україну, начальником Головного управління ДМС України в Одеській області 12.09.2024 року затверджений Висновок про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Згідно Висновку зазначено: "...У згоді іншого з подружжя заявника - ОСОБА_2 та у згоді особи, яка звернулася із заявою про надання дозволу на імміграцію - Сирії ОСОБА_1 зазначені контактні номери телефонів, адреси особистої електронної пошти підтверджено технічну можливість для проведення співбесіди або тестування режимі відеоконференцзв`язку (Viber/WhatsApp) та надано згоду на проходження співбесіди, письмових тестів щодо наявності/відсутності обставин, за яких факт перебування у шлюбі з громадянином України або іммігрантом не визнається підставою для надання дозволу на імміграцію, а також проведення відео- або аудіозапису під час їх проходження, та підтверджено те, що про час та місце проведення співбесіди та тестування їм буде повідомлено за номером телефону та адресою електронної пошти за три робочі дні до запланованої дати проведення співбесіди та тестування.

Тобто заявнику та його дружині було достеменно відомо про необхідність проведення вищезазначених співбесід та тестувань, на які подружжя надали згоди.

Листами від 06.08.2024 № 5100.19.1-8673/51.1-24 та від 29.08.2024 № 5100.19.1-9530/51.1-24 заявник разом з дружиною запрошувалися до ГУ ДМС в Одеській області для співбесіди та проходження тестування. Зазначені листи були направлені на електронну пошту, зазначену громадянином Сирії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у згоді особи, яка звернулась із заявою про надання дозволу на імміграцію на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію» (ІНФОРМАЦІЯ_2).

Проте ні на призначені дати ні станом до дня прийняття рішення подружжя до ГУ ДМС не з`явилися.

За інформацією, отриманою засобами інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» встановлено, що громадянин Сирії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його дружина громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , державний кордон України не перетинали і весь час перебувають на території України.

Тобто подружжя, будучи запрошеним до Головного управління ДМС в Одеській області у встановленому порядку, не повідомивши поважні причини, не з`явилися для проведення співбесіди та тестування передбачених частиною другою статті 41 Закону України «Про імміграцію» та Порядком проведення процедури перевірки обставин, за яких факт перебування у шлюбі з громадянином України або іммігрантом не визнається підставою для надання дозволу на імміграцію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (далі - Порядок проведення)".

12.09.2024 року Головним управлінням ДМС в Одеській області прийняте Рішення № 3219 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі пункту 4-1 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію».

Супровідним листом від 13.09.2024 року вих. №5100.19.1-10234/51.1-24 Головним управлінням ДМС в Одеській області повідомлено позивачу про прийняте рішення.

Не погоджуючись з рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 3219 від 12.09.2024 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом; посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно положень статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначені підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

У відповідності з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України «Про імміграцію» від 07.06.2001 № 2491-III (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до визначення термінів, що наведене в статті 1 Закону України «Про імміграцію», імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Статтею 3 Закону України «Про імміграцію» установлено, що правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Підстави для надання дозволу на імміграцію визначені в статті 4 Закону України «Про імміграцію».

Відповідно до частини першої цієї статті, дозвіл на імміграцію надається іммігрантам, категорії яких визначені в частинах другій і третій цієї статті. У разі масового прибуття іммігрантів в Україну для державного регулювання процесу імміграції за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Кабінетом Міністрів України встановлюється квота імміграції у визначеному ним порядку.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Для отримання дозволу на імміграцію у порядку, встановленому статтею 9 України «Про імміграцію», подається заява про надання дозволу на імміграцію.

Заяву про надання дозволу на імміграцію та документи, визначені цією статтею, заявник подає особисто або через законного представника до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або до дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордоном (ч. 2 ст. 9 Закону України «Про імміграцію»).

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про імміграцію», для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи:

1) три фотокартки;

2) оригінал (після пред`явлення повертається) та копія паспортного документа іноземця (паспортних документів - якщо іноземець має множинне громадянство) або документа, що посвідчує особу без громадянства;

3) документ про місце проживання особи;

4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі);

5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Крім зазначених документів подаються, для всіх категорій осіб, зазначених у пункті 4 частини другої та у пункті 1 частини третьої статті 4 цього Закону, оригінали (після пред`явлення повертаються) та копії документів, що засвідчують їхні сімейні (родинні) відносини з громадянином України, а також документів, що підтверджують факт перебування родичів іммігранта у громадянстві України; у разі імміграції одного з подружжя, якщо другий з подружжя є громадянином України, додатково подається письмова згода кожного з подружжя на проходження співбесіди та письмових тестів для перевірки обставин, визначених у статті 4-1 цього Закону, яка надається чоловіком або дружиною особи, яка подає заяву про надання дозволу на імміграцію, під час подання документів для отримання дозволу на імміграцію.

У наданих матеріалах особової справи позивача наявна письмова згода ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на проходження співбесіди, письмових тестів щодо наявності/відсутності обставин, за яких факт перебування у шлюбі з громадянином України або іммігрантом не визнається підставою для надання дозволу на імміграцію, а також проведення відео- або аудіозапису під час їх проходження. Також дружиною позивача у вказаній згоді зазначено, що їй відомо, що про час та місце проведення співбесіди та тестування їй буде повідомлено за номером телефону та адресою електронної пошти за три робочі дні до запланованої дати проведення співбесіди та тестування.

За приписами ч.12 ст. 9 Закону України «Про імміграцію» строк розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати шість місяців з дня її подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або один рік з дня її подання до дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордоном.

Статтею 10 Закону України «Про імміграцію» у ч.1 визначено перелік підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, зокрема відповідно до пункту 4-1 дозвіл на імміграцію не надається особам, які уклали шлюб з громадянином України або іммігрантом, факт перебування в якому є підставою для надання дозволу на імміграцію, якщо такий шлюб за рішенням суду визнано недійсним у разі його фіктивності або якщо наявні обставини, визначені у статті 4-1 цього Закону

Згідно зі статтею 4-1 Закону України «Про імміграцію» Факт перебування особи у шлюбі з громадянином України або іммігрантом не визнається підставою для надання дозволу на імміграцію за таких обставин:

1) один із подружжя отримав матеріальну компенсацію в обмін на надання вільної згоди на укладення шлюбу, якщо це не є обов`язковим при укладенні шлюбу за межами України відповідно до права іноземної держави;

2) подружжя не проживає спільно та не пов`язане спільним побутом;

3) подружжя не зустрічалося або не спілкувалося до укладення шлюбу;

4) подружжя не спілкується зрозумілою для обох мовою;

5) один із подружжя раніше вже перебував у шлюбі з громадянином України або іммігрантом, який не було визнано підставою для надання дозволу на імміграцію;

6) кожний із подружжя не володіє інформацією про дані іншого з подружжя особистого характеру (дата та місце народження, місце проживання, освіта, місце роботи, фах, віросповідання, наявність близьких родичів, особливості побуту та уподобань);

7) відмова особи від особистої присутності її чоловіка або дружини під час подання нею заяви про надання дозволу на імміграцію;

8) відмова кожного з подружжя від надання письмової згоди на проходження співбесіди та письмових тестів для перевірки обставин, визначених цією статтею.

Під час перевірки обставин, визначених цією статтею, проводяться співбесіди з іноземцем або особою без громадянства (у тому числі з використанням системи відеоконференцзв`язку для візуальної ідентифікації особи, яка подала заяву про надання дозволу на імміграцію до дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордоном або після подання такої заяви на території України виїхала за її межі), іншим з подружжя, опитування інших осіб, якщо існує достатньо підстав вважати, що вони володіють відповідною необхідною інформацією, надсилаються запити до заінтересованих органів державної влади з метою отримання інформації про наявність/відсутність підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983 затверджений Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок провадження, у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою).

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Порядку провадження рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні підрозділи ДМС - стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і дозвіл на імміграцію яким надається поза квотою імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС або територіальний орган ДМС), а саме: одного з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітей і батьків громадян України.

Згідно з пунктом 12 Порядку провадження територіальні органи ДМС та територіальні підрозділи ДМС за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: проводять перевірку законності перебування в Україні іммігранта з використанням інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система "Аркан"), або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983 затверджено також і Порядок проведення процедури перевірки обставин, за яких факт перебування у шлюбі з громадянином України або іммігрантом не визнається підставою для надання дозволу на імміграцію (далі - Порядок перевірки, у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою).

Відповідно до п. 1 Порядку перевірки цей Порядок визначає процедуру проведення заходів з метою встановлення наявності/відсутності обставин, визначених статтею 4-1 Закону України "Про імміграцію", за яких факт перебування у шлюбі з громадянином України або іммігрантом не визнається підставою для надання дозволу на імміграцію, а також компетенцію працівників територіального органу ДМС і територіального підрозділу ДМС щодо проведення такої процедури.

Для перевірки обставин, визначених статтею 4-1 Закону України "Про імміграцію", під час подання документів, перелік яких визначений статтею 9 Закону України "Про імміграцію", заявником та іншим з подружжя надаються письмові згоди на проходження співбесіди, письмових тестів (далі - тестування) та проведення відео- або аудіозапису під час їх проходження. У письмовій згоді кожен з подружжя зазначає контактні дані (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), дату народження, громадянство), контактний номер телефону, адресу електронної пошти, адресу для листування, інформацію про місце перебування заявника та іншого з подружжя під час розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію (територія України чи за кордоном). У разі запланованого виїзду заявника чи іншого з подружжя за кордон ними зазначається країна перебування та наявність технічної можливості для проведення співбесіди або тестування в режимі відеоконференцзв`язку (п. 3 Порядку перевірки).

Відповідно до пункту 4 Порядку перевірки під час подання заяви про надання дозволу на імміграцію заявник та інший з подружжя повідомляються про те, що час та місце проведення співбесіди та тестування їм буде повідомлено за номером телефону та адресою електронної пошти за три робочих дні до запланованої дати проведення співбесіди та тестування.

Як вбачається з матеріалів особової справи позивача, відповідач дійсно направляв на адреси електронної пошти позивача та його дружити запрошення для проведення процедури перевірки обставин, за яких факт перебування у шлюбі з громадянином України не визнається підставою для надання дозволу на імміграцію Україну, на виконання положень статті 4-1 Закону України «Про імміграцію».

Водночас, згідно пункту 4 Порядку перевірки крім того, що про час та місце проведення співбесіди та тестування осіб повідомляється за адресою електронної пошти, аналогічне повідомлення повинно також бути здійсненим за номером телефону.

Доказів такого повідомлення за номером телефону позивача та його дружини відповідачем до суду не надано.

Відтак, з огляду на викладене, суд доходить висновку, що відповідачем не вжито всіх дій щодо належного сповіщення позивача та його дружини про проведення співбесіди, що свідчить про порушення відповідачем Порядку проведення процедури перевірки обставин, за яких факт перебування у шлюбі з громадянином України або іммігрантом не визнається підставою для надання дозволу на імміграцію.

Вказане є достатньою підставою для висновку про протиправність оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги позивача.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які наявні у справі щодо їх належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Позивачем за подання даного адміністративного позову (в якому заявлено одну вимогу немайнового характеру) сплачений судовий збір в розмірі 1937,92 грн.

Враховуючи, що адміністративний позов підлягає задоволенню, з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на користь позивача слід стягнути 968,96 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 12.09.2024 року №3219 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Одеській області повторно розглянути заяву громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 від 12.03.2024 року про надання дозволу на імміграцію в Україну із доданими документами.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмір 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (, адреса: вул. Преображенська, 44, м.Одеса, 65023).

Суддя П.П. Марин