Справа № 260/7016/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/7016/24 пров. № А/857/5866/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Ільчишин Н. В.
Гуляка В. В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року у справі № 260/7016/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

місце ухвалення судового рішення м. Ужгород
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїМаєцька Н.Д.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року у справі № 260/7016/24 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 14.06.2024 року № 51 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 02.07.1975 року по 11.03.1976 року, з 16.10.1980 року по 19.05.1981 року, період навчання згідно диплому від 27.02.1985 року з 01.09.1982 року по 21.02.1985 року, періоди роботи за 1973 - 1978 та 1992 1994 роки у колгоспі "Прогрес", та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.06.2024 року про призначення пенсії, з врахуванням висновків суду.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач-1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що до страхового стажу не зараховано: згідно трудової книжки б/н від 10.09.1975 року період роботи з 02.07.1975 по 11.03.1976, оскільки дата наказу на прийом (16.09.1975) суттєво відрізняється від дати прийому на роботу, з 16.10.1980 по 19.05.1981, оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу; період навчання згідно диплома серії НОМЕР_1 від 27.02.1985 з 01.09.1982 по 21.02.1985, оскільки період навчання перетинається з періодами роботи; періоди роботи згідно архівної довідки № 54/02-59 від 05.06.2024 за 1973-1978, 1992-1994 в колгоспі «Прогрес», оскільки в наданій довідці значиться ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним заявника, а документів, що підтверджують зміну імені не надавались.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу зазначену позивачем, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що трудовою книжкою позивача, дипломом та архівною довідкою підтверджується факт навчання позивача у період з 01.09.1982 р. по 21.02.1985 р., а також період роботи з 02.07.1975 р. по 11.03.1976 р., з 16.10.1980 р. по 19.05.1981 р., з 1973 р. по 1978 р. та з 1992 р. по 1994 р.

Судом звернуто увагу, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані у оскаржуваному рішенні обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 07 червня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 51 від 14 червня 2024 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Відповідно до вказаного рішення, до страхового стажу не зараховано: згідно трудової книжки б/н від 10.09.1975 року період роботи з 02.07.1975 по 11.03.1976, оскільки дата наказу на прийом (16.09.1975) суттєво відрізняється від дати прийому на роботу, з 16.10.1980 по 19.05.1981, оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу; період навчання згідно диплома НОМЕР_1 від 27.02.1985 з 01.09.1982 по 21.02.1985, оскільки період навчання перетинається з періодами роботи; періоди роботи згідно архівної довідки № 54/02-59 від 05.06.2024 за 1973-1978, 1992-1994 в колгоспі «Прогрес», оскільки в наданій довідці значиться ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним заявника а документів, що підтверджують зміну імені не надавались.

Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закону № 1058-IV), визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 26 Закону № 1058-ІV визначено умови призначення пенсії за віком.

Так, відповідно ч. ч. 1, 3 ст. 26 Закону № 1058-ІV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року.

Проаналізувавши наведені вище правові норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право на призначення пенсії за віком, у відповідності до ст. 26 Закону № 1058-ІV, починаючи з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024, мають особи, які досягли 65 років та за наявності страхового стажу від 15 до 21 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 07 червня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону № 1058-ІV.

Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 51 від 14 червня 2024 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Відповідно до вказаного рішення, до страхового стажу не зараховано: згідно трудової книжки б/н від 10.09.1975 року період роботи з 02.07.1975 по 11.03.1976, оскільки дата наказу на прийом (16.09.1975) суттєво відрізняється від дати прийому на роботу, з 16.10.1980 по 19.05.1981, оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу; період навчання згідно диплома НОМЕР_1 від 27.02.1985 з 01.09.1982 по 21.02.1985, оскільки період навчання перетинається з періодами роботи; періоди роботи згідно архівної довідки № 54/02-59 від 05.06.2024 за 1973-1978, 1992-1994 в колгоспі «Прогрес», оскільки в наданій довідці значиться ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним заявника а документів, що підтверджують зміну імені не надавались.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач безпідставно прийняв рішення від № 51 від 14 червня 2024 року, з огляду на таке.

Так, відповідно до положень статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У пункті 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача від 10.09.1975 року, вбачається, що позивач у період з 02.07.1975 року по 11.03.1976 року працював учнем офіціанта в ресторані «Турист». У період з 16.10.1980 року по 19.05.1981 року позивач працював на посаді учня офіціанта. Згідно диплома серії НОМЕР_1 від 27.02.1985 року, позивач проходив навчання у період з 01.09.1982 року по 21.02.1985 року. Також, згідно трудової книжки позивача та архівної довідки від 05.06.2024 року № 54/02-59, позивач у періоди 1973-1978 та 1992-1994 роки працював в колгоспі «Прогрес». При цьому, як вбачається із вказаної архівної довідки від 05.06.2024 року № 54/02-59, така видана ОСОБА_1 , в архівних документах такий значиться на російській мові.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на момент заповнення трудової книжки позивача, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 № 162.

У подальшому діяв наказ «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.93.

Відповідно до пункту 1.1 наказу «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.93, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п. 2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації, а не на власника трудової книжки.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення, неналежний порядок ведення та заповнення будь-якої документації з вини підприємства. Існуючий недолік не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист, зокрема призначення пенсії.

Також, така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19.

Крім цього, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

На думку суду апеляційної інстанції, зазначені в рішенні про відмову в призначенні пенсії недоліки носять формальний характер, оскільки наведені в трудовій книжці записи є чіткими та не містять ні виправлень, ні інших позначень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.

При цьому, відповідач не був позбавлений права, в разі наявності певних розбіжностей у документах, чи відсутності окремих документів в архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, тривалість трудоднів тощо. У спірному випадку орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для вжиття необхідних заходів щодо встановлення наявності чи відсутності у позивача трудового стажу за спірні періоди роботи позивача.

Однак, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити страховий стаж позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 14.06.2024 року № 51 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу та зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 02.07.1975 р. по 11.03.1976 р., з 16.10.1980 р. по 19.05.1981 р., з 1973 р. по 1978 р. та з 1992 р. по 1994 р.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зарахування до страхового стажу навчання позивача у період з 01.09.1982 р. по 21.02.1985, з огляду на наступне.

Так, згідно ч.3 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до розрахунку страхового стажу від 14.06.2024 року, до страхового стажу позивача зараховано період роботи, зокрема з 28.05.1981 по 12.05.1985.

Як вбачається із матеріалів справи період навчання з 01.09.1982 р. по 21.02.1985 співпадає з періодом роботи згідно записів у трудовій книжці, який зараховано до страхового стажу позивача, що підтверджується наведеним вище розрахунком.

Відтак, Головне управління не має підстав зараховувати одночасно період навчання з 01.09.1982 р. по 21.02.1985 до страхового стажу позивача і, як до стажу за навчання, і як до трудового стажу згідно записів у трудовій книжці.

Отже, висновки суду першої інстанції частково не відповідають встановленим у справі обставинам, що призвело до неправильного її вирішення у частині зарахування до страхового стажу навчання позивача у період з 01.09.1982 р. по 21.02.1985, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та в задоволенні позовних вимог відмовити. В решті рішення залишити без змін.

Згідно з пункту 4 частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції у частині зарахування до страхового стажу навчання позивача у період з 01.09.1982 р. по 21.02.1985 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року у справі № 260/7016/24 в частині зарахування до страхового стажу навчання позивача у період з 01.09.1982 р. по 21.02.1985 скасувати та в цій частині прийняти постанову, якою у задоволенні позову в цій частині відмовити.

В решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року у справі № 260/7016/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Н. В. Ільчишин
В. В. Гуляк