Справа № 420/2701/24
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2701/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області в якому позивач просить суд:

визнати протиправним рішення від 08.11.2023 року № 47 Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії за віком та не зарахування періодів роботи з 09.09.1982 року по 30.09.1993 рік, з 21.03.1994 року по 21.06.1995 рік, ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області зарахувати періоди роботи з 09.09.1982 року по 30.09.1993 рік, з 21.03.1994 року по 21.06.1995 рік, ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на заяву від 02.11.2023 року про призначення пенсії за віком «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідачем винесено рішення від 08.11.2023 року № 47 про відмову у призначенні пенсії, оскільки місяць при звільненні з роботи не відповідає місяцю в наказі при звільненні з роботи, та відсутні накази про прийняття та звільнення з роботи; період з 21.03.1994 по 21.06.1995, оскільки рік (1994) про прийняття на роботу не відповідає року (1995) в наказі про прийняття на роботу. Позивачем було зроблено запит до Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідний інститут спеціальних способів лиття» () про надання підтверджуючих довідок про період роботи з 09.09.1982 по 30.09.1993 рік. У відповідь на запит Відкрите акціонерне товариство «Науково-дослідний інститут спеціальних способів лиття», надало довідку від 10.11.2020 № 10/11/85 згідно якої, позивач з 09.09.1982 по 30.09.1993 рік дійсно працював в ВАТ «Науково-дослідний інститут спеціальних способів лиття». Також була надана довідка про заробітну плату для обчислення пенсії на підставі особових рахунків по заробітній платі за період з 1987 по 1991 роки. Окрім того, у доповнені до довідки зазначена повністю вся інформація про перейменування/реорганізацію підприємства. Сама довідка підписана та засвідчена належним чином Головою Комісії по реорганізації Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідний інститут спеціальних способів лиття» в товариство з додатковою відповідальністю «Науково-дослідний інститут спеціальних способів лиття». Тобто, довідка від 10.11.2020 № 10/11/85 цілком підтверджує періоди роботи, присутні накази про призначення та звільнення з роботи, зазначено підстави видачі довідки. Враховуючи вищезазначене, позивач вважає, що Рішення Відповідача, про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України.

Від представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що ОСОБА_1 02.11.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону № 1058. За принципом екстериторіальності вказану заяву було розглянуто структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. Згідно наданих документів встановлено, що вік заявника становить 63 роки, страховий стаж - 16 років 06 місяців 14 днів. До страхового стажу не зараховані періоди роботи: з 09.09.1982 по 30.09.1993 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 23.07.1979, оскільки місяць звільнення не відповідає місяцю у наказі про звільнення; з 09.09.1982 по 30.09.1993 згідно наданої довідки від 10.11.2020 № 10/11/85, оскільки не зазначені накази про прийняття та звільнення з роботи; з 21.03.1994 по 21.06.1995, оскільки наявні розбіжності у році прийняття на роботу, зазначено рік прийняття на роботу 1994 рік, а наказ про прийняття на роботу 1995 рік. Уточнюючих довідок, відповідно до Порядку № 637 для підтвердження вказаних періодів роботи, Позивачем не надано. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 08.11.2023 № 47 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону № 1058, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Від представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що відповідно до підпунктом 4.1 пункту 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 № 252), зі змінами, внесеними постановою Держкомпраці від 19.10.1990 № 412 та підпунктом 2.4 пунктом 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 № 110, встановлено, що записи в трудових книжках про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення в обов`язковому порядку завіряються печаткою відповідного підприємства. Записи, внесені до трудової книжки з порушенням вимог Інструкції, а тому до страхового стажу не враховуються.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та відзив на позовну, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив наступне: ОСОБА_1 02.11.2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» передбачено опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера.

Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22- 1 від 25.11.2005 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, - Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, яке було уповноважене розглянути подану позивачем заяву.

Рішенням ГУ ПФУ у Житомирській області від 08.11.2023 року № 47 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, та, серед іншого, зазначено: «Страховий стаж становить 16 років 06 місяців 14 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 09.09.1982 по 30.09.1993 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 23.07.1979, оскільки місяць при звільненні з роботи не відповідає місяцю в наказі при звільненні з роботи. Згідно доданої довідки № 10/11/85 від 10.11.2020 за період роботи з 09.09.1982 по 30.09.1993, оскільки відсутні накази про прийняття та звільнення з роботи; період з 21.03.1994 по 21.06.1995, оскільки рік (1994) про прийняття на роботу не відповідає року (1995) в наказі про прийняття на роботу. Для зарахування до страхового стажу вище вказаного періоду трудової діяльності, необхідно надати уточнюючу довідку, визначену Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993р. № 637. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб зараховані всі періоди трудової діяльності, зокрема 01.03.2011 року. Особа матиме право на пенсійну виплату з 02.11.2025 або при набутті необхідного страхового стажу».

Вважаючи неправомірним рішення щодо відмови в призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.1 ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктами "а", "ж" частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003 року №1058-ІV передбачено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).

Згідно з абзацом першим пункту 1.1 розділу I Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2017 року № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до абзацу першого підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Абзацом першим пункту 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

20 червня 1974 року постановою Держпраці СРСР № 162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі Інструкція № 162), яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до абзацу першого пункту 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округа, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1. Інструкції № 162).

Згідно з абзацами другим, третім пункту 2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162 усі записи трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1983 р.) записується 1984.05.01, в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; 05.01.1984. Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація підприємства за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5. Інструкції № 162).

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110.

Відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних союзів від 06 вересня 1973 року № 656 Про трудові книжки працівників та службовців, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачу трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних союзів від 06 вересня 1973 року № 656 Про трудові книжки працівників та службовців, відповідальність за організацію роботи з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) та від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17 (провадження №К/9901/22172/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Сталою та послідовною є правова позиція Верховного Суду про те, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулась за пенсією.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Отже, право особи на пенсію не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Виходячи з обставин справи, слід зважати на те, що на підтвердження наявності необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком позивачем представлено органу пенсійного фонду трудову книжку НОМЕР_2 від 23.07.1979 року, та довідку від 10.11.2020 року № 10/11/85, видану Відкритим акціонерним товариством «Науково-дослідний інститут спеціальних способів лиття».

Так, відповідачем в рішенні від 08.11.2023 року № 47 відмовлено в зарахуванні трудової діяльності з 09.09.1982 по 30.09.1993 року, оскільки місяць звільнення не відповідає місяцю у наказі про звільнення.

Так, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 23.07.1979 року за №3-№6 вбачається, що у період з 09.09.1982 по 30.09.1993 року позивач перебував на посаді «слесарем электромонтажником 3 р с нормальными условиями труда» в Опытном заводе «НИИСЛ» (згідно мовою оригіналу).

Суд враховує, що вказані записи трудової книжки засвідчені відповідними уповноваженими особами, скріплені печатками підприємств, послідовно занесені до трудової книжки та відображають відповідний період робіт позивача.

При цьому, відповідач, відмовляючи у зарахуванні вказаного періоду трудової діяльності, не врахував та не дослідив довідку від 10.11.2020 № 10/11/85, видану Відкритим акціонерним товариством «Науково-дослідний інститут спеціальних способів лиття», що підтверджує відомості трудової книжки, а саме, що позивач з 09.09.1982 по 30.09.1993 рік дійсно працював в Науково-дослідному інституті спеціальних способів лиття. Окрім того, у доповнені до довідки зазначена повністю вся інформація про перейменування/реорганізацію підприємства. Сама довідка підписана та засвідчена належним чином Головою Комісії по реорганізації Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідний інститут спеціальних способів лиття» в товариство з додатковою відповідальністю «Науково-дослідний інститут спеціальних способів лиття». Тобто, довідка від 10.11.2020 № 10/11/85 цілком підтверджує періоди роботи позивача з 09.09.1982 по 30.09.1993 рік.

Також, відповідач не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, і право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.

Щодо трудового стажу з 21.03.1994 року по 21.06.1995 рік Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області в рішенні від 08.11.2023 року № 47 відмовлено в його зарахуванні, оскільки рік (1994) про прийняття на роботу не відповідає року (1995) в наказі про прийняття на роботу.

Так, згідно записів трудової книжки за №7-№ 8 вбачаються записи трудової діяльності ОСОБА_1 у період з 21.03.1994 по 21.06.1995 року, проте дата Наказу про прийняття на посаду, яка зазначена в трудовій книжці, значно відрізняється від дати запису № 7, що підтверджує доводи представника відповідача, наведені в оскаржуваному рішенні від 08.11.2023 року № 47.

Суд наголошує, що відповідно до пунктів 2, 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, у зв`язку з неточностями та невірними записами у трудовій книжці, що підтверджують наявний трудовий стаж, підтверджуючими документами можуть бути довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи або ж довідки архівних установ.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не надав пенсійному органу, а також суду жодних додаткових документів на підтвердження спірного періоду роботи з 21.03.1994 по 21.06.1995 року. При цьому, суд наголошує, що довідка від 10.11.2020 № 10/11/85 підтверджує лише період трудової діяльності позивача з 09.09.1982 по 30.09.1993 рік. Лише посилання на записи у трудовій книжці у цьому випадку є недостатнім.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для зарахування позивачу до страхового стажу періоду роботи з 21.03.1994 по 21.06.1995 року згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 23.07.1979 року, а відтак в задоволенні позову у цій частині слід відмовити.

Таким чином, оскільки право позивача на призначення пенсії за віком порушено, а предметом розгляду зазначеної справи є саме рішення ГУ ПФУ в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії, то воно підлягає відновленню у спосіб, яким є визначений позивачем, а саме визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 08.11.2023 року № 47 про відмову в призначенні пенсії за віком та не зарахування періодів роботи з 09.09.1982 року по 30.09.1993 рік ОСОБА_1 , та зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 23.07.1979 року з 09.09.1982 року по 30.09.1993 рік, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 23.07.1979 року.

Суд також зазначає, що за результатами автоматичного розподілу справ у електронній підсистемі за принципом екстериторіальності розгляд заяви позивача від 02 листопада 2024 року відповідно до Порядку № 22-1 було розподілено на відділ пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області.

Тобто, розгляд заяви позивача та прийняття відповідного рішення здійснювалися саме Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області.

Дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.

Відтак, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, як до органу, рішення якого визнається судом протиправним і скасовується.

Відтак, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача, а тому, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області від 08.11.2023 року № 47 про відмову у призначенні пенсії за віком та не зарахування періодів роботи з 09.09.1982 року по 30.09.1993 рік ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Житомирській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 09.09.1982 року по 30.09.1993 рік, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 23.07.1979 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.К. Василяка