Справа № 380/2423/25
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/2423/25 пров. № А/857/9030/25

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

за участю секретаря Березюка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року (ухвалене головуючим суддею Брильовський Р.М. у м. Львові) у справі № 380/2423/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Франківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Франківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Львові ЗМУМЮ Лодинської О.І. про накладення штрафу від 10.01.2025 ВП №76624917/

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що Західний апеляційний господарський суд 30.12.2024 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення Господарського суду Львівської області від 14.03.2024 у справі №914/1238/22. Оскільки відкрито апеляційне провадження, то до завершення його розгляду рішення суду призупиняє свою чинність. Позивач не отримував вимоги державного виконавця, поштових повідомлень йому не надходило, а тому очевидно не міг будь-яким чином виконувати рішення суду. Рішення суду не може бути виконаним, оскільки МАФ позивача не знаходиться на даху нежитлового приміщення стягувача, а розміщений за адресою: м. Львів, вул. Кн. Ольги, 106, що підтверджується договором оренди торгової площі від 01.07.2022, з якого вбачається місце розташування МАФ позивача. Стерджує, що немає підстав для притягнення до відповідальності боржника за порушення вчинення або невчинення дій у виконавчому провадженні, оскільки будь-який строк встановлений державним виконавцем на період дії воєнного стану є таким, що переривається.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.02.2025 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі Закону України «Про виконавче провадження» та в межах своїх повноважень.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що немає підстав для притягнення до відповідальності боржника за порушення вчинення або невчинення дій у виконавчому провадженні, оскільки будь-який строк встановлений державним виконавцем на період дії воєнного стану є таким, що переривається

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що на примусовому виконанні у Франківському відділі державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Відділ) перебуває виконавче провадження №76624917 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області № 914/1238/22 від 29.10.2024, яким зобов`язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПІІ: НОМЕР_1 ) демонтувати МАФ, що знаходиться впритул до стіни даху нежитлового приміщення (будівлі м`ясо-рибного відділу критого ринку «Володимира Великого», літ. «А 1», загальною площею 231,6 м2, РНОНМ 101), яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. В. Великого, 59Б. Боржником в межах виконавчого провадження №76624917 являється ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 адреса: АДРЕСА_2 . Стягувачем є ТзОВ «ЛАУРІТА», , адреса: Львівська обл., м. Львів, вул. Володимира Великого, 59Б.

22.11.2024 за заявою стягувача державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №76624917, яку скерував боржнику до виконання, стягувачу до відома.

Документи виконавчого провадження, зокрема постанову про відкриття виконавчого провадження скеровано боржнику рекомендованою кореспонденцією, за адресою: 79015, Львівська обл., м. Львів, вул. Ліська, 8/8. (докази скерування містяться у матеріалах виконавчого провадження). Вказаний поштовий конверт повернувся Відділу, як відправнику, із відміткою щодо причин повернення за закінченням терміну зберігання.

20.12.2024 на адресу Франківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла заява стягувача, згідно із якою вимоги виконавчого документа боржником не виконано.

31.12.2024 Франківський відділ Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скерував на адресу сторін виконавчого провадження лист щодо призначення на 09.01.2025 на 10:00 год перевірки виконання боржником вимог виконавчого документа.

Вказаний вище лист відповідач скерував боржнику також рекомендованою кореспонденцією, за адресою: 79015, Львівська обл., м. Львів, вул. вул. Ліська, 8/8, та вказаний поштовий конверт повернувся до Відділу, як відправнику, із відміткою щодо причин повернення «за закінченням терміну зберігання».

09.01.2025 державний виконавець здійснив вихід за адресою м. Львів, вул. Володимира Великого, 59Б та встановив що рішення суду боржником не виконано, про що склав відповідний акт.

На адресу відповідача не надходило пояснення боржника ОСОБА_1 щодо поважних причин невиконання вимог наказу Господарського суду Львівської області №914/1238/22 від 29.10.2024.

10.01.2025 державний виконавець виніс постанову про накладення штрафу.

Позивач, вважаючи спірну постанову протиправною, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів ст. 129-1 Конституції суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст. 18 наведеного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.п. 1, 16 ч. 2 ст. 18 згаданого Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» установлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Отже, аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження» Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що предметом спору у справі, що розглядається, є правомірність постанов державного виконавця про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду без поважних причин.

У справі, що розглядається, боржником у ВП №76624917 є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 адреса: АДРЕСА_2 , стягувачем - ТзОВ «ЛАУРІТА», , адреса: Львівська обл., м. Львів, вул. Володимира Великого, 59Б.

Наказом Господарського суду Львівської області № 914/1238/22 від 29.10.2024 зобов`язано фізичну особу підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПІІ: НОМЕР_1 ) демонтувати МАФ, що знаходиться впритул до стіни даху нежитлового приміщення (будівлі м`ясо-рибного відділу критого ринку «Володимира Великого», літ. «А 1», загальною площею 231,6 м2, РНОНМ 101), яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. В. Великого, 59Б.

В обґрунтування протиправності спірних постанови про накладення штрафу позивач зазначає, що МАФ позивача не знаходиться на даху нежитлового приміщення - будівлі м`ясо- рибного відділу критого ринку «Володимира Великого», літ. А-1, загальною площею 231,6 м.кв; державний виконавець повинен встановити місцезнаходження даного майна і тільки тоді може констатувати факт відсутності демонтажу МАФу позивача; МАФ позивача знаходиться на земельній ділянці, що державний виконавець міг встановити при обмеженні такого об`єкту.

Суд першої інстанції вірно зазначив і таке не спростовано в апеляційній скарзі, що позивач не вживав заходів щодо виконання Наказу Господарського суду Львівської області № 914/1238/22 від 29.10.2024.

Відповідач стверджував, що на адресу Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не надходило пояснення боржника ОСОБА_1 щодо поважних причин невиконання вимог наказу № 914/1238/22 від 29.10.2024.

Позивач жодного разу не повідомляв відповідача про стан виконання рішення суду та, зокрема труднощі чи перешкоди у його виконанні.

Стосовно тверджень позивача про те, що він не отримував жодних поштових повідомлень від відповідача суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 28 Закону «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

За цих обставин, слід констатувати, що позивач був повідомлений про початок примусового виконання виконавчого документа (наказу № 914/1238/22, виданого 29.10.2024 Господарським судом Львівської області), адже як постанова про відкриття виконавчого провадження від 22.11.2024, так і лист від 31.12.2024 про необхідність присутності під час проведення виконавчих дій, надіслані йому за адресою, зазначеною у виконавчому документі: АДРЕСА_3 . Більше того, така ж адреса зазначена позивачем у позовній заяві.

Однак, поштові конверти повернулися до Відділу, як відправнику, із відміткою щодо причин повернення «за закінченням терміну зберігання».

Відтак, доводи позивача про не отримання жодних поштових повідомлень від відповідача спростовуються матеріалами справи.

Разом з цим, 09.01.2025 державний виконавець здійснив вихід за адресою м. Львів, вул. Володимира Великого, 59Б та встановив що рішення суду боржником не виконано, про що склав відповідний акт, що тим самим спростовує твердження позивача про те, що державний виконавець повинен встановити місцезнаходження вказаного майна і тільки тоді може констатувати факт відсутності демонтажу МАФу позивача.

Щодо твердження позивача про те, Західний апеляційний господарський суд 30.12.2024 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , Фізичної особи- підприємця ОСОБА_4 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення Господарського суду Львівської області від 14.03.2024 у справі №914/1238/22. Оскільки відкрито апеляційне провадження, то до завершення його розгляду рішення суду призупиняє свою чинність.

Суд першої інстанції вірно встановив, що Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.12.2024 у справі № 914/1238/22 касаційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 задоволено частково; постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 у справі №914/1238/22 в частині перегляду рішення Господарського суду Львівської області від 14.03.2024 про розподіл витрат Товариства з обмеженою відповідальністю «Лауріта» на професійну правничу допомогу скасовано; у цій частині справу №914/1238/22 направлено на новий розгляд до господарського суду апеляційної інстанції; в іншій частині постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 у справі №914/1238/22 залишено без змін; поновлено виконання постанови Західного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 у справі №914/1238/22.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Враховуючи наведене вище, підстав для зупинки виконавчого провадження не було, оскільки на новий розгляд до апеляційної інстанції направлено справу №914/1238/22 тільки в частині перегляду рішення Господарського суду Львівської області від 14.03.2024 про розподіл витрат Товариства з обмеженою відповідальністю «Лауріта» на професійну правничу допомогу, в іншій частині постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 у справі №914/1238/22 залишено без змін та поновлено виконання постанови Західного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 у справі №914/1238/22.

Щодо доводів апелянта на те, що відповідно до п.п. 4 п. 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану, суд керується такими мотивами:

строки у виконавчому провадженні встановлюються законом або встановлюються виконавцем;

строки виконання рішення зобов`язального характеру визначаються виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження (не більше визначеного Законом максимального строку);

передбачена ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» відповідальність у формі штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, настає у разі його невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк.

Отже, норма права, на яку посилається ОСОБА_1 , регулює питання переривання строків, встановлених Законом України «Про виконавче провадження» та не регулює питання переривання строків, встановлених виконавцем. Тому суд відхиляє цей аргумент як помилковий та такий, що не свідчить про порушення виконавцем вимог закону при прийнятті оскарженого рішення.

Враховуючи аргументи позивача, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що такі не свідчать про наявність поважних причин для невиконання рішення суду, що набрало законної сили, та, відповідно, не доводять протиправності оскарженого рішення.

За такого правового регулювання та обставин справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач діяв на підставі та в межах своїх повноважень, тому вимога позивача про скасування спірних постанов є безпідставною, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року у справі № 380/2423/25 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 30 квітня 2025 року