Справа № 240/23482/24
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2025-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Житомир

справа № 240/23482/24

категорія 106000000

Житомирський окружний адміністративний суд

у складі судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул.Лятошинського Бориса, 5, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви, не надання відповіді про прийняте рішення у визначений спосіб та передбачені законом строки та не оформленні довідки визначеного зразка щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за поданою 12.11.2024 заявою ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.11.2024 та оформити довідку щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та внести відповідні відомості в Єдиним державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Аргументуючи підстави звернення до суду, позивач зазначає, що звернувся до відповідача із заявою про отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у порядку ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ (далі - Закон України №3543).

Вказує, що 12.11.2024 дана заява була прийнята, але не розглянута, жодної відповіді не отримано. Крім того, відповідач ігнорує адвокатські запити щодо отримання відповіді про результати розгляду заяви на відстрочку від призову на військову службу.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду його заяви від 12.11.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ухвали суду від 09.12.2024 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

13 грудня 2024 року відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву (за вх.№69373/24), у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що 26.09.2024 позивач звернувся із заявою та додатками до неї, до ІНФОРМАЦІЯ_3 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п.2 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

26.09.2024 комісією, було розглянуто заяву позивача та прийнято рішення про надання відстрочки на період встановлення групи інвалідності, рішення оформлено протоколом №35 від 26.09.2024. Про прийняте рішення, повідомлено позивача засобами телефонного зв`язку наступного дня після ухвалення рішення, на телефонний номер зазначений у заяві, а також направлено повідомлення засобами поштового зв`язку, в якому зазначено, що позивач може отримати довідку із зазначенням строку відстрочки, у кабінеті №38 ІНФОРМАЦІЯ_3 у зручний для нього час.

02 січня 2025 року представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив на позовну заяву.

03 березня 2025 року представник позивача надіслав до суду додаткові пояснення, у яких вказує, що повідомлення про надання позивачу відстрочки від призову отримано позивачем лише 25.02.2025.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою від 11.11.2024 про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на підставі п.2 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", що надійшла до відповідача 12.11.2024 за вх.№37898.

Копія зазначеної заяви, яка надана позивачем в додатках до позовної заяви, містить у лівій стороні кутовий штам печатки із зазначенням дати отримання "12.11.2024" та вхідний номер.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зауважує наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч. 6 ст. 2 Закону №2232-ХІІ передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.

Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону №3543-XII, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 23 Закону №3543-XII передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін 6-12 місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії).

За приписами ч. 5 ст. 22 Закону №3543-XII порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України. Цей порядок визначає, зокрема, порядок надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Відповідно до вказаної норми, Кабінет Міністрів України постановою від 16.05.2024 року №560 затвердив Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок №560).

Згідно з п. 56, 57 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);

члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Таким чином, комісія, яка розглядає питання надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період є міжвідомчою комісією без статусу юридичної особи, до складу якої входять як представники центрального органу влади (керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу)), так і відповідного місцевого органу державної влади (представники районної (міської) державної (військової) адміністрації), і яка діє при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки (відокремленому відділі).

Згідно з п. 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлятися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (п. 59 Порядку №560).

Відповідно до п. 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Отже, наведеними нормами визначено, що військовозобов`язаний має право на особисте подання на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяви за встановленою формою з доданими до неї документами, які підтверджують право на відстрочку, а комісії, утворені при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період зобов`язані, зокрема, вивчити отриману заяву та додані до неї документи, оцінити законність підстав для надання відстрочки, й фактично розглянути такі документи протягом семи днів з дати їх надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади. Така комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, що оформляються протоколом. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за встановленою формою.

Відповідно до матеріалів справи, предметом розгляду у даній справі є бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.11.2024, не надання відповіді про прийняте рішення у визначений спосіб та передбачені законом строки та не оформленні довідки визначеного зразка щодо відстрочки від призову під час мобілізації за поданою заявою від 11.11.2024.

Однак, судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою від 23.09.2024 про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на підставі п.2 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", що надійшла до відповідача 26.09.2024 за вх.№96205.

За результатами розгляду заяви позивача від 26.09.2024 комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнято протокольне рішення №35 від 26.09.2024 згідно з яким позивачу надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.2 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" на період встановлення групи інвалідності або наявності на те законних підстав.

Відтак, встановлені у цій справі обставини свідчать про те, що відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо не розгляду повторно поданої заяви (від 12.11.2024), адже за результатами розгляду раніше поданої заяви (від 26.09.2024) комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнято відповідне рішення, яке оформлене у вигляді протоколу, яким ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.2 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Зважаючи на те, що відповідач за результатами поданої позивачем заяви прийняв акт владно-розпорядчого характеру, то безпідставно стверджувати про порушення прав позивача бездіяльністю щодо повторного розгляду заяви про надання відстрочки, за умови вже вирішеного та захищеного права.

Відповідно до вимог п.60 Порядку №560 визначено, що про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

У відзиві на позовну заяву, відповідач пояснює, що про прийняте рішення відповідач повідомив позивача засобами телефонного зв`язку наступного дня після ухвалення рішення, на телефонний номер зазначений у заяві, а також направив повідомлення засобами поштового зв`язку, у якому зазначив що позивач може отримати довідку із зазначенням строку відстрочки, у кабінеті №38 ІНФОРМАЦІЯ_3 у зручний для нього час.

Копію повідомлення від 27.09.2024 за вих.№16107 про прийняте відповідачем рішення та можливість отримати довідку із зазначенням строку відстрочки, додано відповідачем до відзиву на позовну заяву.

На спростування доводів представника позивача щодо прийняття рішення про відстрочку від призову після відкриття провадження у справі, відповідач вказує, що 01.02.2025 ІНФОРМАЦІЯ_4 , було повторно відправлено ОСОБА_1 повідомлення про надання відстрочки від 27.09.2024.

Отже, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неприйняття належним чином оформленого рішення про надання відстрочки від призову на військову службу або відмову у її наданні є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Як наслідок, відсутні й підстави для задоволення вимоги в частині, що стосуються зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти відповідне рішення, адже судом встановлено, що відповідачем все ж прийнято рішення про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу на підставі п.2 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача внести відповідні відомості про відстрочку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини восьмої статті 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16 березня 2016 року №1951- VІІІ (зі змінами) органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.

Згідно з частиною дев`ятою статті 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 9 Закону призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право:

1) отримувати інформацію про своє включення (невключення) до Реєстру та відомості про себе, внесені до Реєстру, в тому числі через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста;

2) звертатися в порядку, встановленому адміністратором Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» встановлено, що ведення Реєстру включає:

1) внесення запису про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до бази даних Реєстру для взяття на облік або при відновленні на військовому обліку з перевіркою відповідності персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів існуючим обліковим даним;

2) внесення змін до персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних, резервістів на підставі відомостей органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності, а також відомостей, що подаються органу ведення Реєстру призовниками, військовозобов`язаними, резервістами;

3) знищення повторного запису Реєстру в разі його виявлення.

Частиною третьою статті 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» визначено, що актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Отже, відповідно до приписів пункту 2 частини першої статті 9 Закону призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право, зокрема, звертатися в порядку, встановленому адміністратором Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру (яким є відповідач) з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру.

Доказів звернення до відповідача з мотивованою заявою щодо включення (невключення) відомостей до Реєстру позивачем до суду не надано.

Суд зауважує, що докази звернення позивача до застосунку "Резерв+" не є належними, оскільки позивач має направити мотивовану заяву на адресу відповідача, у відповідності до вимог Закону, а не до застосунку "Резерв+", тому надані позивачем фотокопії з застосунку "Резерв+" не приймаються судом до уваги.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача внести відомості про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч.2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведених обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 . код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Горовенко

Повний текст складено: 01 травня 2025 р.

01.05.25