Справа № 320/10814/23
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року справа № 320/10814/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Техно Мегаполіс» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніко Техно Мегаполіс» з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 05.08.2022 № із визначеними зобов`язаннями зі штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства у сфері ліцензування діяльності із функціонування акцизних складів в сумі 500 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача, наказ про призначення перевірки є безпідставним, не відповідає положенням Податкового кодексу України щодо його змісту, а відтак складений за результатами такої перевірки акт не може бути підставою застосування штрафних санкцій, що свідчить про протиправність податкового повідомлення-рішення.

Позивач вказує на порушення контролюючим органом вимог законодавства при проведенні перевірки, оскільки наказ на проведення перевірки не містить жодної вказівки на дату початку і тривалість перевірки позивача, період діяльності, який буде перевірятися, а підстава проведення перевірки у ньому вказується лише поверхово шляхом посилання на нібито існування відносно позивача обставин, визначених п.п.80.2.5 п.80.2 ст. 80 ПК України.

По суті виявленого порушення, позивач вказує, що дійсно, у період з 01.04.2020 по 30.06.2020 проводив закупівлю пального для власного споживання, а саме для забезпечення роботи фарбувальних та малярних камер (які працюють на дизельному паливі). За даними позивача, різниця між закупівлею палива та списанням за період з 01.04.2020 по 30.06.2020 становить 774,90 л залишок палива, що знаходилось в паливних баках малярної камери, що не є акцизним складом в розумінні податкового кодексу України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та призначеного розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити в задоволені позову. Щодо порядку проведення фактичних перевірок відповідач зазначає, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною підставою проведення фактичні перевірки контролюючим органом, а посилання ст. 102 з метою визначення періоду діяльності позивача, яких охоплюється перевіркою є достатнім для ідентифікації такого періоду. Щодо виявлених під час перевірки порушень, відповідач наголошує, що згідно наданих до перевірки оборотно-сальдових відомостей по рахунку 203, залишок пального станом на 01.04.2020 складав 3511,46 л, станом на 15.04.2020 5586,46 л, станом на 09.06.2020 4917,86 л.

На адресу суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи у відкритому судовому засіданні з участю довіреного представника відповідача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 відмовлено в задоволені вказаного клопотання.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Приймаючи до уваги відсутність таких клопотань з боку учасників справи, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніко Техно Мегаполіс» (ідентифікаційний код 38904170, місцезнаходження: 08324, Київська область, Бориспільський район, с. Гора, вул. Бориспільська, буд.22) зареєстровано в якості юридичної особи 10.02.2021, про що свідчить Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Основними видами діяльності позивача за КВЕД є: 42.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 22.11 Виробництво гумових шин, покришок і камер; відновлення протектора; 45.11 Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами; 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

Головним управлінням ДПС у Київській області з 19.01.2022 по 27.01.2022 з було проведено фактичну перевірку господарської одиниці ТОВ «Ніко Техно Мегаполіс» (ідентифікаційний код 38904170), за адресою: 08324, Київська область, Бориспільський район, с. Гора, вул. Бориспільська, буд.22.

Перевірку проведено на підставі підпункту 80.2.5. пункту 80.2. статті 80 Податкового кодексу України, згідно з наказом ГУ ДПС у Київській області від 04.01.2022 №9-п та згідно з направленнями на проведення фактичної перевірки від 18.01.2022 №193/10-36-07-07 та №194/10-36-07-07.

За результатами фактичної перевірки посадовими особами Головного управління ДПС у Київській області складено акт про результати фактичної перевірки від 27.01.2022 №1257/10/36/07/38904170 (далі - акт перевірки), в якому посадовими особами контролюючого органу встановлені порушення ТОВ «Ніко Техно Мегаполіс» положень ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального".

Так, перевіркою встановлено факт зберігання суб`єктом господарювання пального для потреб власного споживання без наявності відповідної ліцензії на право зберігання пального, а саме: згідно з наданими до перевірки оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 203, актами списання пального, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та відповідно до реєстру акцизних накладних контролюючим органом встановлено факт придбання та зберігання пального в періоді з 01.04.2020 по 15.06.2020 без наявності ліцензії на право зберігання пального.

Посадовими особами Головного управління ДПС у Київській області 27.01.2022 складено акт про відмову від підписання матеріалів перевірки, відповідно до якого представник ТОВ «Ніко Техно Мегаполіс» за довіреністю Доронін Юрій Володимирович після ознайомлення з актом перевірки від 27.01.2022 відмовився від підписання матеріалів перевірки.

05.08.2022 Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення № , на підставі якого до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 500 000,00 грн. за порушення ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального".

23.12.2022 позивач подав на адресу Державної податкової служби скаргу, в тому числі, на податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 05.08.2020 року № .

Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 22.02.2023 №4510/6/99-00-06-03-02-06 податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 05.08.2020 року № залишено без змін.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 05.08.2020 № , позивач звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування, з приводу чого суд зазначає наступне.

Щодо процедурних порушень, зазначених позивачем у позові, суд вказує на таке.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно пункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків/особи (пункт 80.1 статті 80).

Відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

З аналізу підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України вбачається, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною підставою, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

В даному випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Тобто, норма зазначеного вище підпункту дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» покладені на відповідача.

Відповідні функції контролю передбачені також і підпунктами 19-1.1.14, 19-1.1.19, 19-1.1.20 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України, зокрема контролюючі органи виконують такі функції: проводять відповідно до законодавства перевірки платників податків; здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять роздрібну торгівлю тютюновими виробами, вимог законодавства щодо максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких виробів; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої.

Отже контролюючий орган має право на проведення фактичної перевірки господарюючого суб`єкту з підстав здійснення функцій контролю, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Зазначений висновок узгоджується із правовими позиціями, висловленими в постановах Верховного Суду від 03.11.2022 у справі №320/8042/21, від 21.07.2022 у справі №320/1864/21, від 12.08.2021 у справі № 140/14625/20, від 22.04.2021 в справі № 640/21536/19, від 10.04.2020 у справі №815/1978/18, від 25.01.2019 у справі №812/1112/16, від 07.11.2019 у справі №140/391/19, від 20.03.2018 у справі №820/4766/17, від 22.05.2018 у справі №810/1394/16.

При цьому, слід зазначити, що окремою підставою, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки, згідно положень підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, є також наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками.

Тобто саме за вказаною підставою контролюючий орган, окрім посилання на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, у наказі має зазначати конкретну інформацію, яка була наявна у контролюючого органу чи отримана ним в установленому порядку та свідчить про порушення платником податків відповідного законодавства.

Як вбачається з встановлених обставин справи, а також наказу № 9-п від 04.01.2022, витягу з додатку до зазначеного наказу, відзиву на адміністративний позов контролюючий орган фактично призначив перевірку з підстав здійснення функцій контролю, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, що відповідає підставі, визначеній у підпункті 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Таким чином, відповідач, приймаючи рішення у формі наказу про проведення фактичної перевірки ТОВ «Ніко Техно Мегаполіс» № 9-п від 04.01.2022, зазначив у наказі достатні підстави для проведення перевірки та провівши її діяв у спосіб, що визначений нормами ПК України.

Щодо тверджень позивача про те, що в наказі №9-п від 04.01.2022 не визначений період діяльності позивача, який буде перевірятися, що робить не визначеним коло повноважень податкового органу та свідчить про не обмеження такого періоду, що є порушенням вимог пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, аналіз положень пункту 81.1 статті 81 ПК України свідчить, що до умов допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичних перевірок є наявність наказу про проведення перевірки, в якому, серед іншого, має бути зазначений період діяльності, який буде перевірятися.

Вказана вимога покликана на встановлення конкретного періоду діяльності платника податків, який буде перевірятися.

Згідно з наказом Головного управління ДПС у Київській області від 04.01.2022 №9-п «Про проведення фактичних перевірок» на підставі ст.75.1.3, п.75.1, ст.75, п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80, ст.81, п. 82.3 ст. 82 Податкового кодексу України, наказано провести протягом січня 2022 року фактичні перевірки суб`єктів господарювання та об`єктів (перелік додається) з метою перевірки дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, ведення касових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, у тому числі про виробництво, обіг та зберігання підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). (т.1, а.с.150).

Відповідно до витягу з додатку до зазначеного наказу у переліку суб`єктів господарювання для проведення фактичних перевірок зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніко Техно Мегаполіс» (ідентифікаційний код 38904170, місцезнаходження: 08324, Київська область, Бориспільський район, с. Гора, вул. Бориспільська, буд.22) дата початку перевірки 18.01.2022 тривалість - 10 діб, посада та П.І.Б. перевіряючих - ГДІ Сабардак Р.В., ГДІ Березюк С.Г.

Також у витягу з додатку до наказу від 04.01.2022 №9-п «Про проведення фактичних перевірок» в графі «період діяльності, що перевіряється» зазначено: згідно ст.102 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ.

Згідно з п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Отже, приписи ст. 102 ПК України передбачають період, за який податковий орган визначає суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про те, що відсутність у наказі про проведення перевірки №9-п від 04.01.2022 періоду діяльності, який буде перевірятися, робить не визначеними коло повноважень податкового органу та свідчить про не обмеження такого періоду, не є порушенням вимог пункту 81.1 статті 81 ПК України.

Встановлені судом обставини оформлення наказу про проведення перевірки №9-п від 04.01.2022, невід`ємною частиною якого є додаток, який містить інформацію про перелік суб`єктів господарювання для проведення фактичних перевірок, мету проведення перевірки, вид перевірок, період діяльності, що перевіряється, тривалість перевірки не є порушенням вимог ст.81 Податкового кодексу України, оскільки містить усі необхідні відомості, які повинен містити наказ про проведення перевірки.

Наведене відповідає правовому висновку Верховного Суду у постанові від 22 травня 2020 року у справі №825/2328/16, згідно з яким порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18.

Водночас під час розгляду цієї справи судом не встановлено таких порушень процедури прийняття наказу про проведення перевірок, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.

Отже, суд не знаходить підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у зв`язку з процедурними порушеннями при оформленні наказу про проведення перевірки.

Щодо обставин справи по суті встановлених порушень під час проведення перевірки судом встановлено таке.

Відповідно до положень частини першої статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19.12.1995 № 481/95-BP (далі - Закон № 481/95-BP) оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

За змістом частини восьмої статті 15 Закону №481/95-ВР суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Частиною тридцять другою статті 15 Закону №481/95-ВР встановлено, що ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії документів, перелік яких встановлений частиною тридцять восьмою цієї статті.

Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження, а також фактичне місцезнаходження ємностей, що використовуються для зберігання пального (частина сорок третя статті 15 Закону №481/95-ВР).

При цьому, згідно з частиною дев`ятнадцятою цієї статті ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:

підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;

підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;

суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують (частина двадцять перша статті 15 Закону №481/95-ВР).

Статтею 1 Закону №481/95-ВР надано визначення поняттям, зокрема:

зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик;

місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Однак, Закон №481/95-ВР не визначає, що саме розуміється під власним споживанням пального, а так само, під поняттям «споруди», «обладнання», «ємності». При цьому, якщо загальні визначення понять «споруда» та «обладнання» є більш чітко окресленими, то поняття «ємність» таким не є і за загальним правилом охоплює абсолютно усі споруди, обладнання, резервуари чи інші пристрої, які мають щонайменшу місткість, до яких можна віднести і паливні баки автомобілів, обладнання, пристроїв. Тому застосування такого поняття в абсолютному значенні у Законі №481/95-ВР робить його вимоги непередбачуваними для суспільства, позаяк, кожен суб`єкт господарювання, який придбав пальне і використовує його, зобов`язаний отримати ліцензію на зберігання пального, що, однак, суперечить правовому змісту запровадження державою вимог щодо ліцензування діяльності зі зберігання пального, метою чого було, зокрема, підвищення контролю за обігом пального не тільки у розрізі суб`єктів господарювання, які займаються такою діяльністю, але й місць, на яких провадиться діяльність зі зберігання пального.

Закон №481/95-ВР не дає чіткого розуміння, які саме місця слід вважати місцем зберігання пального, на кожне з яких суб`єкт господарювання зобов`язаний отримати ліцензію.

Тому задля вирішення спірного у цій справі питання підлягають врахуванню норми ПК України, які надають визначення поняттям, пов`язаним з обігом пального, зокрема, й місць його зберігання.

Згідно з підпунктом 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний склад - це приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом, зокрема, паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої.

Верховний Суд у постанові від 31.05.2022 у справі №540/4291/20 застосував норми статей 15, 17 Закону №481/95-ВР у подібних правовідносинах у системному зв`язку із нормами підпунктів 14.1.6, 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України і дійшов до висновку, що зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального).

Також у цій постанові Верховний Суд зауважив, що для оцінки наявності в діях суб`єкта господарювання складу правопорушення у вигляді здійснення діяльності зі зберігання пального без отримання відповідної ліцензії, з`ясуванню підлягають місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального. Ці обставини складають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення. Сам по собі факт наявності «на балансі» у суб`єкта господарювання невикористаного пального не є достатньою обставиною для його кваліфікації як зберігання пального без отримання відповідної ліцензії. У спорах про правомірність застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності відповідної ліцензії основним і вирішальним предметом доказування є підтвердження або спростування обставин саме факту здійснення суб`єктом господарювання діяльності зі зберігання пального, а не його придбання. Невстановлення під час фактичної перевірки обставин здійснення позивачем діяльності зі зберігання пального, часу цієї діяльності та місця, у якому пальне зберігалося, унеможливлює визнання правомірним застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності ліцензії.

Аналогічні висновки щодо застосування статей 15, 17 Закону №481/95-ВР у подібних правовідносинах викладені в постановах Верховного Суду від 07.06.2022 у справі №360/4140/20, від 07.06.2022 у справі №520/2347/21, від 09.06.2022 у справі №200/11093/20-а, від 15.06.2022 у справі №260/3859/20, від 27.06.2022 у справі №280/8338/20, від 29.06.2022 у справі №200/11016/20-а, від 13.07.2022 у справі №600/664/21-а, від 21.09.2022 у справі №140/16490/20, від 28.12.2022 у справі №380/12060/20.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Такі висновки Верховного Суду є застосовними до правовідносин, які виникли у цій справі.

Так, актом перевірки встановлено факт зберігання суб`єктом господарювання пального для потреб власного споживання без наявності відповідної ліцензії на право зберігання пального, а саме: згідно з наданими до перевірки оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 203, актами списання пального, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними та відповідно до реєстру акцизних накладних контролюючим органом встановлено факт придбання та зберігання пального в періоді з 01.04.2020 по 15.06.2020 без наявності ліцензії на право зберігання пального.

Перевіряючи встановлені перевіркою факти виявлених порушень, суд виходить з такого.

Так, в ході проведення перевірки контролюючим органом було надано позивачу запит №1 від 19.01.2022 та запит №2 від 26.01.2022 про надання документів.

У відповідь на вказані запити позивачем листами від 24.01.2022 №2401/2022-1Т та від 27.01.2022 №2704/2022-1Т надано до перевірки документи щодо придбання від постачальників пального, документи щодо залишку пального у визначені в запитах періоди, документи щодо використання пального, копію договору оренди приміщення та копію наказу про призначення директора (зазначені копії документів наявні у матеріалах перевірки у якості додатків).

Так, згідно наданих до перевірки оборотно-сальдових відомостей по рахунку 203, залишок пального станом на 01.04.2020 складав 3511,46 л, станом на 15.04.2020 5586,46 л, станом на 09.06.2020 4917,86 л.

Суд зауважує, що факт придбання палива позивачем не заперечується та підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними та товарно-транспортними накладними.

Разом із тим, позивач зазначає, що проводив закупівлю пального для власного споживання, а саме для забезпечення роботи малярної камери Modulo Master та камери для фарбування USI ITALIA, які були на балансі Товариства та мали паливні баки об`ємом 1250 літрів та 1000 літрів відповідно, що з 07.07.2020 були демонтовані у зв`язку із переобладнанням під централізовану подачу пального з окремих резервуарів та ємностей.

В матеріалах справи наявні технічні паспорти на комплекс обладнання фарбувально-сушильних камер, з яких вбачається, що номінальна місткість резервуарів паливних баків становить 1500 л та 2000 л.

Окрім того, за даними позивача, різниця між закупівлею палива та списанням за період з 01.04.2020 по 30.06.2020 становить 774,90 л залишок палива, що знаходилось в паливних баках малярної камери, що не є акцизним складом в розумінні Податкового кодексу України.

Однак, із наявних у матеріалах справи копій оборотно-сальдових відомостей по рахунку 203 вбачається, що залишок пального станом на 01.04.2020 складав 3511,46 л, станом на 15.04.2020 5586,46 л, станом на 09.06.2020 4917,86 л.

Зазначене також підтверджується наданими позивачем до перевірки та до позовної заяви актами списання палива №4, №5 та №6.

Позивачем не надано документів на транспортні засоби або обладнання чи пристрої з об`ємом баків, що дозволяють вмістити одночасно об`єм пального, який був наявний у залишках станом на 01.04.2020, 15.04.2020, 09.06.2020. Так само не надано жодного документу, який підтверджує облік та використання пального, а не його зберігання протягом тривалого часу, натомість надано акти списання №4, №5 та №6, якими підтверджуються факти, встановлені контролюючим органом в акті перевірки.

Отже, з урахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин, суд доходить висновку, що на підставі встановлених під час проведення фактичної перевірки порушень законодавства, які зафіксовані належним чином в акті перевірки №1257/10/36/07/38904170 від 27.01.2022, контролюючим органом було правомірно прийнято податкове повідомлення рішення № від 05.08.2022, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для його скасування та задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем в даній справі доведено правомірність і обґрунтованість прийнятого рішення.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до положень ст. 139 КАС України суд залишає за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 242-246, 250 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.