Справа № 160/4326/25
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 травня 2025 року Справа № 160/4326/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу №160/4326/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,-
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач, з урахуванням уточнень від 28.02.2025 року просить суд:
Ухвалою суду від 12.02.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень - залишено без руху.
24.02.2025 року продовжено ОСОБА_1 строк на усунення недоліків позовної заяви на п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Позивачем усунуті недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 05.03.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 05.03.2025 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
- усі наявні документи, на підставі яких були сформовано ППР;
- інтегровану карту платника податків;
- відомості щодо нарахування спірної заборгованості;
- відомості щодо наявної податкової адреси позивача;
- зазначити на яку податкову адресу було направлено спірне рішення;
- докази отримання позивачем спірних рішень;
- всі наявні докази щодо суті спору.
21.03.2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву позивача. Долучені додаткові докази по справі.
24.03.2025 року позивачем до суду подано письмову відповідь на відзив.
25.03.2025 року відповідачем до суду подано клопотання про долучення доказів по справі №160/4326/25.
07.04.2025 року позивачем подані додаткові пояснення у справі.
Ухвалою суду від 15.04.2025 року витребувано у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області належним чином засвідчені копії таких документів, зокрема:
- лист ДПС України від 26.03.2024 №8651/7/99-00-24-01-02-07 із зазначенням відомостей щодо ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ;
- всі наявні докази щодо суті спору.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 01.05.2025 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно, з порушенням норм матеріального права, правової процедури та невірного встановлення фактичних обставин, а також з порушенням організації і порядку проведення фактичної перевірки позивача, прийняті спірні ППР, за якими протиправно застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення позивачем податкового законодавства.
Позивач також вказує про те, що відповідно до положень на ст. 60 ЗУ Про банки та банківську діяльність, інформація надана НБУ до ДПСУ на підставі якої призначено та проведено перевірку є банківською таємницею, а відтак до такої інформації застосовується положення ст.ст. 61, 62 ЗУ Про банки та банківську діяльність.
Податковий орган не звертався до суду щодо надання ДПС України або структурному підрозділу ДПС України інформації про обсяг та обіг коштів на рахунках. Будь-яке рішення суду про розкриття банківської таємниці щодо Позивача відсутнє.
Вважає, що підстави, які надають право НБУ розкрити банківську таємницю не містять такої підстави як значний обсяг переказів на рахунки фізичної особи.
Відповідно до листа НБУ від 09.11.2021 р. № 18-0005/105354 інформація про залишок коштів на рахунках, операції списання з рахунків та/або зарахування на рахунки та призначення платежів за такими рахунками відсутня серед переліку банківської таємниці, яка розкривається банками на запит центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, відтак остання розкривається лише на підставі рішення суду.
Тобто, навіть у разу наявності запиту податкового органу, останній не має права отримувати інформацію, що містить банківську таємницю, зокрема інформацію про зарахування на рахунки.
Таким чином, підстави встановлені підпунктами для розкриття банківської таємниці передбачені статтею 62 ЗУ Про банки та банківську діяльність відсутні.
Проте, вказує, що всупереч вказаним положенням, інформація яка є банківською таємницею надана НБУ до ДПСУ, була НЕЗАКОННО надана із істотним порушенням процедури її отримання органами податкової служби та використана, як наслідок, ГУ ДПС у Дніпропетровській області безпідставно та незаконно.
Вказує, що протиправно була надана НБУ до ДПСУ інформація, що містить банківську таємницю не може мати статус податкової інформації, а відповідно використана ГУ ДПС у Дніпропетровській області, оскільки така інформація не відповідає умовам та порушує вимоги визначені в ст. 16 ЗУ Про інформацію та ЗУ Про банки та банківську діяльність.
З огляду на ст. 61 ЗУ Про банки та банківську діяльність та п.п.78.1.1., п.п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України, вбачається, що податковий орган незаконно використав інформацію на свою користь, шляхом протиправного надання отриманій інформації статусу податкової інформації та подальшого незаконного використання такої інформації при призначенні перевірки.
З огляду на положення ст. 16 ЗУ Про інформацію, податкова інформація може бути отримана виключно суб`єктом інформаційних відносин, (в даному випадку державою в особі ДПСУ) під час процесу поточної діяльності і тільки при умові якщо така інформація необхідна для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій.
З акту перевірки вбачається, що підставами для проведення перевірки стали підстави визначені п.п.78.1.1., п.п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України.
Вказує, що підставою для проведення перевірки не може бути наявність податкової інформації, якій надано статус податкової незаконно з огляду на те, що така інформація протиправно надана НБУ до ДПСУ.
Інші підстави, передбачені п.п.78.1.1., п.п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України, що надають контролюючому органу призначити перевірку відсутні.
Враховуючи вищевикладене, перевірку призначено із порушенням Законодавства України.
Позивач вважає, що податковий орган без належного надання оцінки документам та інформації, без належного надання оцінки факту відсутності документів та відсутності інформації, що отримана без порушення чинного законодавства, при перевірці зробив формальний висновок про наявність підтав для нарахування Мені грошових зобов`язань.
Отже, враховуючи наведене, вважає, що позивач не мала обов`язку з декларування, але вказане не визнає контролюючий орган в особі Відповідача, який нарахував штрафи безпідставно, базуючись на не перевіреній без доказовій інформації. При цьому безпідставно донараховані штрафи безпосередньо стосується майнових прав Позивача, які порушуються Відповідачем.
З огляду на вищенаведене, вважає оскаржувані ППР протиправними та такими, що підлягають скасуванню, тому звернувся із цим позовом до суду.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що перевіркою порушень ФО ОСОБА_1 , ГУ ДПС у Дніпропетровській області до платника податків застосовані штрафні санкції відповідно до пункту 121.2 статті 121 Кодексу у розмірі 6 700,0 грн. (за ненадання платником податків документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу); пункту 120.1 статті 120 Кодексу у розмірі 340,0 грн. (за неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік); 123.2 статті 123 Кодексу у розмірі 164 771,54 грн. (25%) за заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та у розмірі 13 730,96 грн. (25%) за заниження податкового зобов`язання з військового збору.
Вказують, що під час здійснення перевірки були виявлені порушення позивачем Податкового законодавства, про що зазначено в акті перевірки.
Вважає, що діяли виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно
За даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків про реєстраційні дані фізичної особи платника податків місце проживання ФО ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .
Документальна позапланова невиїзна перевірка з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору ФО ОСОБА_1 проведена на підставі наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 15.07.2024 № 2924-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 » та повідомлення від 15.07.2024 року № 416/04-36-24-08 (направлено 15.07.2024 року засобами поштового зв`язку рекомендованим листом на адресу: АДРЕСА_2 ).
Наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 15.07.2024 року №2924-п та повідомлення від 15.07.2024 416/04-36-24-08 згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (штрих-код 06 009 419 295 99) вручено адресату 20.07.2024 року.
Після отримання поштового повідомлення Укрпошти податковим органом розпочато позапланову документальну невиїзну перевірку на підставі пп.191.1.1 п. 191.1 ст. 191, пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1, пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79, пп.69.351 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Кодексу.
Перевірка проводилась з 26.08.2024 по 27.08.2024 за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року.
З урахуванням відсутності надання ФО ОСОБА_1 інформації та документів на запит контролюючого органу, ГУ ДПС під час перевірки податковим органом було зроблено висновки з використанням наявної податкової інформації відповідно до норм Кодексу.
За наслідками перевірки складено акт від 03.09.2024 року №2503/04-36-24-08/ НОМЕР_1 , який направлено на адресу: АДРЕСА_2 , рекомендованим листом з повідомленням про вручення та який, згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (штрих-код 06 009 592 702 09) вручено адресату 16.09.2024 року.
Згідно з актом перевірки від 03.09.2024 року №2503/04-36-24-08/ НОМЕР_1 встановлено наступні порушення ФО ОСОБА_1 :
1. пп.49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п.176.1 ст. 176, п. 179.1 ст.179 Кодексу, а саме: неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік;
2. пп. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 та п. 167.1 ст.167 Кодексу, а саме: заниження загального річного оподатковуваного доходу внаслідок не декларування грошових коштів, які надійшли на банківські рахунки із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі), в результаті визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2023 рік на суму 659 086,17 грн. (3 661 589,85 грн. х 18%) ;
3. пп. 1.2, пп. 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Кодексу, в результаті визначено суму податкових зобов`язань з військового збору за 2023 рік на суму 54 923,85 грн. (3 661 589,85 грн. х 1,5%);
4. п. 121.2 ст. 121 Кодексу щодо ненадання відповіді на запит, контролюючого органу, надісланий відповідно до підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 Кодексу.
Отже, перевіркою порушень ФО ОСОБА_1 , ГУ ДПС у Дніпропетровській області до платника податків було застосовано штрафні санкції відповідно до пункту 121.2 статті 121 Кодексу у розмірі 6 700,0 грн. (за ненадання платником податків документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу); пункту 120.1 статті 120 Кодексу у розмірі 340,0 грн. (за неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік); 123.2 статті 123 Кодексу у розмірі 164 771,54 грн. (25%) за заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та у розмірі 13 730,96 грн. (25%) за заниження податкового зобов`язання з військового збору.
Вказані ППР направлено 24.12.2024 року на адресу: АДРЕСА_2 , рекомендованим листом з повідомленням про вручення (штрих-код 06 009 965 375 92), які повернуто Укрпоштою до ГУ ДПС у Дніпропетровській області 05.02.2024 з позначкою на довідці Укрпошти «Адресат відсутній за вказаною адресою».
Вважаючи винесені податкові повідомленням-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно положень пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи, визначені п.п.41.1.1 п.41.1 ст.41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
У п.44.1, 44.3 ст.44 ПК України видно, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених п.44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків.
Відповідно до пп.73.3.3 п.73.3 ст.73, п.85.2 ст.85 ПК України платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані надавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом), у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Відповідно до пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, п. 164.1, пп.164.2.20 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст. 167, п.179.1, п.179.7 ст.179 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із ст.177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.
До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються інші доходи, крім зазначених у ст.165 цього Кодексу.
Ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у п.167.2-п.167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.
Сума податкових зобов`язань, донарахована контролюючим органом, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом.
Згідно пп.1.1, 1.2, 1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст.162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Відповідно до п.120.1 ст.120 ПК України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до п.49.2 ст.49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
У п.123.1, п.123.2 ст.123 ПК України видно, що вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Діяння, передбачені п.123.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
У зв`язку з отриманою податковою інформацією від ДПС України на податкову адресу ФО ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) направлено запит ГУ ДПС у Дніпропетровській області, однак позивач на вказаний запит пояснень не надавала.
Враховуючи наведене, податковим органом була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору ФО ОСОБА_1 проведена на підставі наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 15.07.2024 № 2924-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 » та повідомлення від 15.07.2024 №416/04-36-24-08 (направлено 15.07.2024 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом на адресу: АДРЕСА_2 ).
Згідно з інформацією з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб платників, ФО ОСОБА_1 протягом 2023 року отримала дохід у загальній сумі 3,20 грн., з якого сплачено податки, від ТОВ «СПЕЙСИКС»
Згідно з актом перевірки від 03.09.2024 № 2503/04-36-24-08/ НОМЕР_1 встановлено наступні порушення ФО ОСОБА_1 :
1. пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п.176.1 ст. 176, п. 179.1 ст.179 Кодексу, а саме: неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік;
2. пп. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 та п. 167.1 ст.167 Кодексу, а саме: заниження загального річного оподатковуваного доходу внаслідок не декларування грошових коштів, які надійшли на банківські рахунки із використанням реквізитів ЕПЗ (р2р-платежі), в результаті визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2023 рік на суму 659 086,17 грн. (3 661 589,85 грн. х 18%) ;
3. пп. 1.2, пп. 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Кодексу, в результаті визначено суму податкових зобов`язань з військового збору за 2023 рік на суму 54 923,85 грн. (3 661 589,85 грн. х 1,5%);
4. п. 121.2 ст. 121 Кодексу щодо ненадання відповіді на запит, контролюючого органу, надісланий відповідно до підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 Кодексу.
Так, слід вказати про те, що у ст.164 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є загальний місячний (річний) дохід.
Із змісту п.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України видно, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:
а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України або постійними представництвами нерезидентів в Україні;
б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;
в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;
г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;
ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України;
д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);
е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;
є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;
ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю;
з) доходів від відчуження прав на видобуток та розробку родовищ корисних копалин, мінеральних джерел та інших природних ресурсів;
и) прибутків від відчуження акцій, часток, корпоративних або інших аналогічних прав в іноземних компаніях, організаціях, утворених відповідно до законодавства інших держав (іноземні юридичні особи);
і) прибутків нерезидентів від відчуження акцій, корпоративних прав у статутному капіталі юридичної особи - резидента України, за умови що у будь-який час впродовж 365 днів, що передують продажу або іншому відчуженню, вартість таких акцій, корпоративних прав на 50 і більше відсотків утворювалася за рахунок нерухомого майна, що розташовано в Україні та належить такій юридичній особі - резиденту України або використовується такою юридичною особою - резидентом України на підставі договору операційної або фінансової оренди (лізінгу) чи аналогічного договору, і таке використання має відображатися в обліку такої юридичної особи як актив, у тому числі актив з права користування, згідно з вимогами національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.
Досліджуючи матеріли справи, судом встановлено, що в період: 01.01.2023р. - 31.12.2023р. позивач на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, як фізична особа-підприємець або самозайнята особа не перебував та не мав статус суб`єкта господарювання.
Законом України «Про платіжні послуги» в ст.1 надано визначення, що електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, реалізований на будь-якому носії, що містить в електронній формі дані, необхідні для ініціювання платіжної операції та/або здійснення інших операцій, визначених договором з емітентом.
Єдиним джерелом інформації про те, що гроші на електронному платіжному засобі є доходом міститься лише в листах Національного банку України та самої Державної податкової служби на які покликається відповідач.
Слід вказати про те, що жодних конкретних платіжних засобів, які належать позивачеві та, які використовувались, матеріали справи не містять. При цьому, відсутня інформація про перерахування від конкретних фізичних осіб коштів позивачу, оскільки жодної фізичної особи не зазначено. Відсутня жодна конкретика про транзакції, про їх призначення, зміст та обсяг.
Банківські виписки про рух коштів на рахунках позивача не є первинним документом який складається в момент отримання доходу та стосується обставин, які можливо слідують за такими обставинами, що потребує підтвердженням іншими достатніми доказами. ( ст.76 КАС України)
Отже, зазначена контролюючим органом в акті перевірки інформація не містить жодної конкретики, не містить причинного зв`язку між коштами на платіжній картці позивача та описаної діяльності, що унеможливлює ідентифікувати перекази як доходи у розумінні ПК України, що підлягають декларуванню та в подальшому оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб і військовим збором.
Таким чином, з матеріалів справи неможливо встановити, чи отримані позивачем в 2023 р. грошові перекази від фізичних осіб тощо з використанням електронних платіжних засобів в розмірі 3 661 589,85 грн. є доходами, у розумінні ПК України, що підлягають декларуванню та в подальшому оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та відповідно військовим збором.
Слід погодитись із доводами позивача про те, що відповідач в порушення ст.77 КАС України не надав суду належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що отримані грошові кошти є доходом у розумінні ПК України, що підлягають декларуванню та в подальшому оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб і військовим збором.
При цьому, податковий орган не вичинив належних дій з метою перевірки походження вказаних коштів, встановлення осіб, які їх перераховували, не встановив рахунки, з яких надходили ці кошти та не звертався до банківських установ щодо розкриття банківської таємниці з метою встановлення походження цих коштів.
Тобто, контролюючий орган обмежився виключно інформацією про надходження коштів на рахунки без будь-якої перевірки цих фактів та дійшов передчасного висновку, що кошти які надійшли позивачу на картковий банківський рахунок є доходом.
За таких обставин, слід дійти до висновку про те, що спірні рішення податковим органом були прийняті передчасно та відповідно без врахування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи.
Окрім того, слід вказати про те, що у постанові Верховного Суду від 24.02.2022 року по справі № 420/8924/20 судом зазначено, що сама лише податкова інформація не є тим джерелом отримання податкової інформації, яка згідно з положеннями статті 83 ПК України може бути підставою для висновків контролюючих органів під час проведення перевірок, а відтак не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства таким платником.
Більш того, така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Частина 2 ст.6 КАС України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Слід також врахувати позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача є доведеними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7196,42 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 7196,42 гривень.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 01.05.2025 року.

Суддя В.В. Ільков