Справа № 520/4649/25
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

01 травня 2025 року Справа № 520/4649/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Бадюков Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання Головного управління ДПС у Харківській області про залишення позову без розгляду по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління ДПС у Харківський області від 19.07.2024 №0/40979/2413 «Про анулювання реєстрації та виключення з Реєстру платників єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , Податкова адреса: АДРЕСА_2 ») та зобов`язати ГУ ДПС у Харківській області поновити з 01.07.2024 року реєстрацію ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) в реєстрі платників єдиного податку в якості платника єдиного податку другої групи шляхом внесення відповідного запису до Реєстру платників єдиного податку;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області (код ЄДРПОУ ВП: 43983495) здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника податків ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) за платежем «ЄДИНИЙ ПОДАТОК З ФІЗИЧНИХ ОСІБ» (код платежу 18050400) шляхом виключення податкового боргу у сумі 15220,00 грн. (п`ятнадцять тисяч двісті двадцять) гривень 00 коп.;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (код ЄДРПОУ ВП: 43983495) на користь ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі 4239,20 грн.

Ухвалою від 05.03.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Представником відповідача подано клопотання про залишення позову без розгляду, у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Клопотання мотивоване тим, що оскаржуване рішення, надіслане на податкову адресу позивача: АДРЕСА_4 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення - 23.07.2024, повернуто Укрпоштою за зворотною адресою 22.08.2024 (поштове відправлення № 248) у зв`язку з закінченням строку зберігання. Тобто, вважається, що воно фактично вручене відповідно до вимог ПК України 22.08.2024.

Вказує, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

На цю обставину Верховний Суд неодноразово звертав увагу у винесених постановах, настанні зокрема, від 20.10.2020 у справі № 140/30/20, від 31.01.2024 у справі № 140/12235/21.

Аналогічні положення передбачені в п. 76 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, відповідно до яких, для отримання поштових відправлень користувачі послуг поштового зв`язку повинні забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України «Про поштовий зв`язок», цих Правил.

Відтак, початком відліку строку для оскарження рішення є 22.08.2024. З огляду на приписи ч. 2 ст. 122 КАСУ строк звернення до суду сплив відповідно 22.02.2025.

З відповідним позовом позивач звернувся 27.02.2025, що свідчить про свідоме зволікання з реалізацією позивачем його права на судове оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, враховуючи, що строк судового оскарження є обмеженим, в силу положень чинного законодавства.

Отже, позов подано після спливу строку на звернення до адміністративного суду, що є підставою для залишення такого позову без розгляду.

При вирішенні вказаного клопотання суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.

Предметом спору в даній справі є рішення Головного управління ДПС у Харківський області від 19.07.2024 №0/40979/2413 «Про анулювання реєстрації та виключення з Реєстру платників єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 », а позивач звернулася з даним позовом до суду 27.02.2025.

Факт направлення оскаржуваного рішення позивачу на адресу: АДРЕСА_4 підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відтак, спірним у цій справі є питання дотримання позивачем строку звернення до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги таке.

Відповідно до частини першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого вказаним Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи вказаним Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Заявляючи клопотання про залишення позову без розгляду, представник Головного управління Державної податкової служби у Харківській області покликається на докази направлення оскаржуваного рішення позивачу рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулися з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним доказом вручення оскаржуваного рішення позивачу.

Слід зазначити, що питання листування платників податків та контролюючих органів унормовано статтею 42 ПК України.

Відповідно до пункту 42.2. статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до пункту 42.2. статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику). У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

З аналізу наведених норм слідує, що надіслання рішення здійснюється контролюючим органом за адресою місця проживання чи останнього відомого місця перебування фізичної особи (місцезнаходження - для юридичної особи). При цьому, на платника податку покладено обов`язок із повідомлення контролюючого органу про зміну ним свого місця проживання (місцезнаходження). У разі виконання платником такого обов`язку є підстави для звільнення його від виконання документів, надісланих податковим органом за неактуальною адресою.

Таким чином, за загальним правилом неотримання позивачем кореспонденції за зареєстрованим місцем знаходження позбавляє його можливості посилатися у відповідному спорі на обставини невручення йому відповідних документів, якщо буде встановлено, що такі документи були направлені на визначену платником при взятті на облік адресу.

Водночас, виходячи з обставин цієї справи, на переконання суду, такі негативні наслідки не можуть бути поширені на випадок, коли спірним є питання анулювання позивачу реєстрації платника єдиного податку при відсутності у нього податкової заборгованості.

При цьому суд враховує, що Верховним Судом у постанові від 27.02.2020 у справі №814/1469/17 висловлено правову позицію з приводу такої причини невручення поштового відправлення як «за закінченням строків зберігання». Так, судом зазначено, що положення Кодексу адміністративного судочинства України не передбачають повернення рекомендованих листів з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання", така відмітка не передбачена як причина невручення судового рішення. Ця відмітка не розкриває суті причини неможливості вручити адресату відповідний рекомендований лист.

У цій справі суд встановив, що направлена контролюючим органом поштова кореспонденція повернулася із зазначенням причини повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою». При цьому, позивач продовжував подавати податкові декларації, зокрема й у 2024 році, що підтверджує її необізнаність про існування оскаржуваного рішення.

Зокрема, 16.09.2024 позивач звернулася до відповідача з запитом про надіслання через Електронний кабінет платника податків копії акту перевірки ГУ ДПС у Харківській обл. (Ізюмська ДПІ) та рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, у зв`язку з неотриманням вказаних документів через Укрпошту.

Окрім того представником позивача направлено повторний запит до податкового органу від 25.10.2024 № б/н.

У відповідь на вказаний запит, відповідач листом № 48738/6/20-40-24-13-12 від 30.10.2024 направив позивачці копії Акта про результати камеральної перевірки платника єдиного податку з питань правомірності перебування на спрощеній системі оподаткування № 30487/20-40-24-13-03/ від 27.06.2024, Рішення про анулювання реєстрації та виключення з Реєстру платників єдиного податку фізичної особи - підприємця № 0/40979/24-13 від 19.07.2024, які є не врученими та повернутими в зв`язку із закінченням терміну поштового зберігання та копії вищезазначених документів з доказами поштового відправлення та повернення.

Відтак, про прийняття оскаржуваного рішення позивачу стало відомо з листа Головного управління ДПС у Харківській області № 48738/6/20-40-24-13-12 від 30.10.2024, який отримано позивачкою 15 листопада 2024 року.

Інших доказів, котрі би свідчили про обізнаність позивача щодо спірного рішення матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що органи державної влади повинні уникати проявів надмірного формалізму при реалізації наданих їм повноважень та сприяти іншим учасникам публічних правовідносин у реалізації їх прав, зокрема щодо належного та своєчасного сповіщення про прийняті суб`єктом владних повноважень відносно них рішення.

Враховуючи викладене, за наявності у розпорядженні контролюючого органу сумнівів про статус платника єдиного податку, невжиття контролюючим органом дій щодо реального повідомлення позивача про існування оскаржуваного рішення може бути розцінено судом як відсутність порушення позивачем строку звернення до суду.

При цьому суд вважає безпідставним посилання представника ГУ ДПС на постанови ВС від 20.10.2020 р. по справі №140/30/20 та від 31.01.2024 по справі № 140/12235/21, оскільки в межах спору про стягнення кошти з рахунків у банках у першому випадку та податкового боргу у другій постанові, у них йшлося про питання дати узгодження визначених податковою вимогою податкових зобов`язань, в той час, як у нашому випадку предмет спору є іншим. Тобто предметом спору був факт надсилання податкової вимоги в межах справ про стягнення боргу.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, §36, суд дійшов висновку, що право доступу до правосуддя є однією із невід`ємних складових права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції. У цьому ж рішенні (§35) ЄСПЛ зазначив, що було б немислимо, щоб частина перша статті 6 Конвенції містила детальний опис наданих сторонам процесуальних гарантій в цивільних справах і не захищала в першу чергу того, що дає можливість практично користуватися цими гарантіями доступу до суду. Ступінь доступу, який надає національне законодавство, також повинен бути достатнім для забезпечення «права на суд», беручи до уваги принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб право доступу було ефективним, особа повинна мати чітку, практичну можливість оскаржити дію, яка становить втручання у його права (рішення ЄСПЛ у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) від 4 грудня 1995 року, §36).

Щодо обмеження права доступу до правосуддя, у рішенні по справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (рішення від 12 липня 2001 року у справі Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany, §44), ЄСПЛ зазначив, що при цьому повинно бути забезпечено, що застосовані вимоги не обмежують або не зменшують доступу до суду особи таким чином або в такій мірі, що порушується сама суть цього права. Крім того, обмеження не буде сумісним з ч.1 ст.6, якщо воно не переслідує законної мети і якщо відсутнє розумне співвідношення пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Крім того, у рішенні по справі «Ейрі проти Ірландії» (рішення від 9-го жовтня 1979 року у справі Airey v. Ireland, §24) ЄСПЛ вказав, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або ілюзорні права, а права, які є практичними та ефективними. Особливо це стосується права доступу до суду з огляду на визначне місце, яке в демократичному суспільстві належить праву на справедливий судовий розгляд. Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»). Такої ж правової позиції дотримується й Верховний Суд у постанові від 18.12.2018 по справі №761/5894/17.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення клопотання представника відповідача без задоволення.

Керуючись статтями 121, 123, 243, 248, 256 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Харківській області про залишення позову без розгляду по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала окремо від судового рішення оскарженню не підлягає.

Суддя Бадюков Ю.В.