Справа № 200/8082/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року справа №200/8082/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги представника позивача Трофімчука Віталія Вікторовича та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року (повне судове рішення складено 22 січня 2025 року) у справі № 200/8082/24 (суддя в І інстанції Голуб В.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі Управління) про визнання протиправним та скасування рішення № 52 від 08.11.2024, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 04.11.2024 він звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії. Проте, відповідач 08.11.2024 ухвалив рішення про відмову у призначенні пенсії № 52 через відсутність у позивача необхідного страхового стажу. Так, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області не зараховано до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1988 (фактично з 01.10.1988) по 01.04.1989, зазначений у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , у зв`язку з відсутністю документу про навчання або уточнюючої довідки про періоди, форму навчання та про набуття відповідної професії або кваліфікації), а також не врахований період роботи з 01.10.2024 по 31.10.2024 (відсутні суми та оплата внесків в системі персоніфікованого обліку ОК-5).

На переконання ОСОБА_1 , пенсійний орган протиправно не врахував до його страхового стажу період навчання, адже відповідно до пункту «д» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується, крім іншого, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. Позивач у період з 01.10.1988 по 01.04.1989 навчався у СПТУ № 146 (місто Слов`янськ) по спеціальності «тракторист-машиніст» та отримав відповідну кваліфікацію, що підтверджується копією атестату № 20, виданого 01.04.1989. Період навчання також підтверджується записом у трудовій книжці ОСОБА_1 . За таких умов, на переконання позивача, аргументи відповідача про необхідність надання додаткових документів про навчання або уточнюючої довідки є такими, що не відповідають вимогам закону.

Поряд з цим, у період з 26.09.2000 по 25.03.2001 та з 05.05.2022 по 06.07.2022 позивач отримував допомогу по безробіттю, а тому вказані періоди підлягають зарахуванню до його страхового стажу.

ОСОБА_1 також зазначає, що у період з 10 листопада 1984 року по 07 січня 1989 року він працював на Якутській автобазі Главякутстрою. Враховуючи приписи Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», відповідач повинен був при розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 врахувати вказаний період роботи позивача із застосуванням коефіцієнту кратності (кожний рік роботи за один рік і шість місяців). Проте, на думку позивача, протиправно цього не зробив.

З огляду на зазначене, позивач просив суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії № 52 від 08.11.2024, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком;

зобов`язати відповідача зарахувати до його страхового стажу всі періоди роботи, зазначені в трудовій книжці серія НОМЕР_2 (у тому числі, період з 25.09.1985 по 25.09.1988 із застосуванням коефіцієнту кратності (кожний рік роботи за один рік і шість місяців), періоди навчання у СПТУ № 146 (з 01.10.1988 по 01.04.1989), МПТУ № 16 (з 01.09.1980 по 15.07.1982), період служби у лавах РА (з 16.10.1982 по 26.10.1984), періоди одержання допомоги по безробіттю (з 26.09.2000 по 25.03.2001, з 05.05.2022 по 06.07.2022);

зобов`язати Управління призначити позивачу з 15.10.2024 пенсію за віком у порядку, визначеному Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сплативши неотриману ним суму пенсії.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 08.11.2024 № 52, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано Управління повторно розглянути заяву позивача від 04.11.2024, зарахувавши до страхового стажу період навчання з 08.01.1989 по 01.04.1989 та роботи з 01.01.2004 по 12.01.2004, з 01.02.2004 по 08.02.2004, 01.01.2007 по 02.01.2007, з 01.01.2008 по 09.01.2008, з 01.02.2011 по 30.03.2011, з 01.10.2024 по 04.11.2024, а також період роботи з 25.09.1985 по 25.09.1988 із застосуванням коефіцієнту кратності (кожний рік роботи за один рік і шість місяців).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги, в яких посилались на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В своїй апеляційній скарзі представник позивача стверджує, що відповідно до мотивувальної частини рішення суд першої інстанції прийшов до висновку, що період роботи Позивача з 10.01.2008 по 31.01.2011 врахований до страхового стажу, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Разом з цим, суд першої інстанції не взяв до уваги доводи Позивача, викладені у відповіді на відзив на позовну заяву, щодо того, що, як вбачається з форми РС-право, Відповідач необґрунтовано виключив з страхового стажу Позивача за період роботи з 10.01.2008 по 31.01.2011 періоди роботи: з 01.02.2006 по 26.02.2006 (00 рік, 00 міс, 26 дн) та з 01.09.2009 по 31.08.2010 (01 рік, 00 міс, 00 дн).

Так, згідно відомостей у трудовій книжці НОМЕР_1 (записи 25-28) Позивач з 08.09.2005 по 20.07.2011 (05 р 10 міс 13 дн) працював водієм АОЗТ СМУ № 47. Разом з цим, згідно форми РС-право, Відповідач до страхового стажу включив лише окремі періоди, у тому числі: з 08.09.2005 по 31.01.2006; з 27.02.2006 по 31.12.2006; з 03.01.2007 по 31.12.2007; з 10.01.2008 по 30.06.2009; з 01.07.2009 по 31.08.2009; з 01.09.2010 по 31.01.2011; з 01.04.2011 по 20.07.2011. Таким чином, Відповідач не включив до страхового стажу Позивача періоди роботи: з 01.02.2006 по 26.02.2006; з 01.01.2007 по 02.01.2007; 01.01.2008 по 09.01.2008; 01.09.2009 по 31.08.2010.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про протиправність рішення Відповідача щодо не включення вказаних періодів роботи до страхового стажу Позивача, але лише щодо періодів: з 01.01.2007 по 02.01.2007 та з 01.01.2008 по 09.01.2008. Щодо періодів роботи Позивача з 01.02.2006 по 26.02.2006 та 01.09.2009 по 31.08.2010 суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку, що Відповідач зарахував ці періоди до страхового стажу. Відповідач наполягає, що не врахував ці періоди роботи Позивача до страхового стажу через несплату роботодавцем страхових внесків, що на думку апелянта, є протиправним.

З огляду на вищевикладене, періоди роботи Позивача з 01.02.2006 по 26.02.2006 та з 01.09.2009 по 31.08.2010 підлягають зарахуванню до його страхового стажу.

Також, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Відповідача призначити ОСОБА_1 з 15.10.2024 пенсію за віком у порядку, визначеному Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сплативши неотриману ним суму пенсії, суд першої інстанції послався на недопустимість втручання суду у дискреційні повноваження пенсійного фонду.

Натомість, у даній справі Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, розглядати заяву про призначення пенсії чи ні, обґрунтовувати прийняте рішення чи ні.

Просить змінити рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Головне управління не порушувало прав позивача на отримання пенсії, а тому суд безпідставно задовольнив позовні вимоги.

Судом не взято до уваги той факт, що до страхового стажу не зараховано період навчання зокрема, з 08.01.1989 по 01.04.1989, оскільки відсутній документ про навчання або уточнююча довідка про періоди, форму навчання та про набуття відповідної професії або кваліфікації.

Крім того, на переконання відповідача, підстави для зарахування до страхового стажу в пільговому обчисленні періоду роботи з 25.09.1985 по 25.09.1988 відсутні, адже ані положеннями Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993, ані в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Крім того, у наданому позивачем трудовому договорі від 25.09.1985 відсутня інформація про поширення на позивача пільг, передбачених Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.01.2004 по 12.01.2004, з 01.02.2004 по 08.02.2004, 01.01.2007 по 02.01.2007, з 01.01.2008 по 09.01.2008, з 01.02.2011 по 30.03.2011, з 01.10.2024 по 04.11.2024, судом не враховано, що станом на дату розгляду заяви позивача про призначення пенсії за спірні періоди роботи відсутні відомості про сплату внесків в системі персоніфікованого обліку форми ОК-5.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційних скаргах, задовольнити частково, з таких підстав.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчать копії паспорта серії НОМЕР_3 .

Судом з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 встановлено, що у період з 01.09.1980 по 15.07.1982 позивач навчався у професійно-технічному училищі № 16 міста Краматорська.

У періоди з 19.07.1982 по 29.09.1982 позивач працював токарем та був звільнений у зв`язку з призовом на військову службу, яку проходив у період з 16.10.1982 по 26.10.1984.

У період з 10.11.1984 по 07.01.1989 ОСОБА_1 працював на Якутській автобазі, про що міститься запис у трудовій книжці позивача.

Крім того, згідно з копією договору від 25.09.1985, у період з 25.09.1985 по 25.09.1988 ОСОБА_1 працював на Якутській автобазі.

В свою чергу, у період з 01.10.1988 по 01.04.1989 позивач проходив 6-ти місячні курси у СПТУ-146.

У періоди з 26.09.2000 по 25.03.2001, з 05.05.2022 по 05.07.2022 позивач отримував допомогу по безробіттю.

В подальшому, у період з 11.05.1989 по 03.03.2000, з 26.03.2001 по 31.01.2005, з 22.02.2005 по 27.08.2005, з 08.09.2005 по 20.07.2011, з 01.08.2017 по 22.03.2018, та з 06.12.2023 по 04.11.2024 (день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії) в трудовій книжці позивача наявні відомості про перебування в трудових відносинах.

04 листопада 2024 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії. Проте, рішенням відповідача № 52 від 08.11.2024 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу.

Так, страховий стаж позивача складає 29 років 09 місяців 03 дні.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1988 по 01.04.1989, зазначений в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 14.06.1982, оскільки відсутній документ про навчання або уточнююча довідка про періоди, форму навчання та про набуття відповідної професії або кваліфікації.

Крім того, до страхового стажу не враховано період роботи з 01.10.2024 по 31.10.2024, оскільки відсутні суми та сплата внесків в системі персоніфікованого обліку форми ОК-5.

Відповідно до розрахунку стажу ОСОБА_1 , період проходження військової служби з 16.10.1982 по 26.10.1984, періоди навчання з 01.09.1980 по 30.07.1982 та періоди роботи з 31.07.1982 по 29.09.1982, з 10.11.1984 по 07.01.1989, з 11.05.1989 по 03.03.2000, з 26.03.2001 по 31.12.2003, з 13.01.2004 по 31.01.2004, з 09.02.2004 по 27.08.2005, з 08.09.2005 по 31.01.2006, з 27.02.2006 по 31.12.2006, з 03.01.2007 по 31.12.2007, з 10.01.2008 по 31.01.2011, з 01.04.2011 по 20.07.2011, з 01.08.2017 по 23.03.2018 та з 06.12.2023 по 30.09.2024, періоди отримання допомоги по безробіттю з 26.09.2000 по 25.03.2001, з 05.05.2022 по 05.07.2022, враховані до страхового стажу.

Період навчання з 08.01.1989 по 01.04.1989 та роботи з 01.01.2004 по 12.01.2004, з 01.02.2004 по 08.02.2004, з 01.02.2006 по 26.02.2006 (цей період дійсно пропущений місцевим судом), з 01.01.2007 по 02.01.2007, з 01.01.2008 по 09.01.2008, з 01.09.2009 по 31.08.2010 (цей період також пропущений місцевим судом), з 01.02.2011 30.03.2011, з 01.10.2024 по 04.11.2024, не враховано до страхового стажу.

Вважаючи протиправною відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом

У відповідності до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 із змінами (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції зауважив, що факт роботи позивача, зокрема, у періоди з 01.01.2004 по 12.01.2004, з 01.02.2004 по 08.02.2004, 01.01.2007 по 02.01.2007, з 01.01.2008 по 09.01.2008, з 01.02.2011 по 30.03.2011, з 01.10.2024 по 04.11.2024 підтверджений записами у трудовій книжці, а тому вказані періоди мають бути враховані до страхового стажу.

При цьому, всі інші періоди роботи позивача, а саме з 31.07.1982 по 29.09.1982, з 10.11.1984 по 07.01.1989, з 11.05.1989 по 03.03.2000, з 26.03.2001 по 31.12.2003, з 13.01.2004 по 31.01.2004, з 09.02.2004 по 27.08.2005, з 08.09.2005 по 31.01.2006, з 03.01.2007 по 31.12.2007, з 10.01.2008 по 31.01.2011, з 01.04.2011 по 20.07.2011, з 01.08.2017 по 23.03.2018 та з 06.12.2023 по 30.09.2024, враховані до страхового стажу, а тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Крім того, до страхового стажу також вже враховано періоди отримання допомоги по безробіттю з 26.09.2000 по 25.03.2001, з 05.05.2022 по 05.07.2022, період проходження військової служби з 16.10.1982 по 26.10.1984, а також періоди навчання 01.09.1980 по 30.07.1982.

Щодо не зарахування періоду навчання з 08.01.1989 по 01.04.1989, суд зазначає наступне.

Пунктами «д» частини 3 статті 56 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII), який діяв на час виникнення спірних правовідносин щодо навчання, передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Законом України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" № 103/98-ВР від 10 лютого 1998 року, з наступними змінами і доповненнями, а саме ч. 1 ст. 38 "Гарантії соціального захисту здобувача освіти та випускника закладу професійної (професійно-технічної) освіти", обумовлено: час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

За положенням п. 8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Згідно з п. 23 Порядку № 637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

За п. 27 Порядку № 637 у тих випадках, коли в поданому документі про стаж указано лише роки без зазначення точних дат, за дату береться 1 липня відповідного року, а якщо не зазначено число місяця, то ним вважається 15 число відповідного місяця.

Так, трудовою книжкою позивача підтверджується вказаний вище період навчання позивача.

Щодо доводів відповідача про необхідність надання довідки закладу навчання про період та форму навчання позивача суд зазначає, що рішення відповідача не містить його незгоду з тим, що позивач навчався. Також, на позивача не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Отже, вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Тому період навчання з 08.01.1989 по 01.04.1989 має бути врахований до страхового стажу позивача.

Отже, апеляційна скарга відповідача з цього приводу задоволенню не підлягає.

Щодо зарахування періоду з 25.09.1985 по 25.09.1988 із застосуванням коефіцієнту кратності (кожний рік роботи за один рік і шість місяців), суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Частиною 1 ст. 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, зокрема, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Частинами 2-3 статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.

З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає врахуванню при визначенні розміру пенсії, а відтак і заробіток за відповідний період підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Щодо доводів, що з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення, суд зазначає наступне.

На переконання суду, всі первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, що обчислена із заробітку, який вона отримувала на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Російська Федерація припинила участь в зазначеній Угоді.

Відтак, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо неможливості зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача на території Російської Федерації, з вказаних підстав, оскільки у період роботи позивача на території Російської Федерації вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.

При цьому суд зазначає, що за наявності чинних, у періоди роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірних періодів роботи до страхового стажу.

Крім того, відповідно до пункту 5 розділу ХV Прикінцевих положень Закону № 1058 період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 за № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплату надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об`єднання відпусток, але не більш як за три роки, виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності (статті 1-4).

Статтею 5 названого Указу встановлено надання додаткових пільг, зокрема, зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану два роки.

Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" скорочено тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960, з п`яти до трьох років.

Також, пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 за № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" зазначено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 01.03.1960 зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01.03.1960 за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Таким чином, пільги, передбачені статтею 5 Указу від 10.02.1960, в тому числі зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи поширюються на позивача, який працював на постійній основі в районі Крайньої Півночі з 25.09.1985 по 25.09.1988, про що свідчить копія договору від 25.09.1985, а також записами у трудовій книжці.

Згідно з Переліком районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 і від 26.09.1967 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» визначений постановою Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10.11.1967 Якутська АРСР віднесена до районів Крайньої Півночі.

Спору, що місцевості, де працював позивач, відносились до району Крайньої Півночі та місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі, між сторонами немає.

Доказів, які б свідчили про недостовірність таких записів, відповідачем суду не надано, при цьому, відповідач не оскаржує сам факт роботи позивача у спірні періоди на підприємствах, розміщених в районі Крайньої Півночі та місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі.

Згідно з абзацом 3 пункту 5 розділу XV Закону № 1058 пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

В силу дії вищевказаної норми, відомості про періоди роботи позивача в районі Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, є підтвердженими записами трудової книжки.

Отже, страховий стаж позивача за період з 25.09.1985 по 25.09.1988 підлягає обчисленню в 1.5-кратному розмірі.

Враховуючи, що спірне рішення ґрунтується на невірному визначенні стажу позивача, суд першої інстанції вірно вважав за можливе визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії № 52 від 08.11.2024, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Отже, апеляційна скарга відповідача з цього приводу задоволенню не підлягає.

Щодо відмови відповідача у зарахуванні періоду з 01.10.2024 по 04.11.2024 через відсутність суми та сплати внесків в системі персоніфікованого обліку форми ОК-5, суд звертає увагу на наступне.

Так, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

При цьому суд зазначає, що працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем - платником страхових внесків (єдиного внеску).

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу - позивача (форма Ок-5)) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію, а тому період з 01.10.2024 по 04.11.2024 має бути врахований до страхового стажу.

Проте, з такими висновками місцевого суду не в повній мірі може погодитись судова колегія апеляційного суду.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 44 Закону № 1058-IV у разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження направлення позивачу відповідачем повідомлення про необхідність надання додаткових документів на підтвердження права на зарахування до пільгового стажу за ст. 114 Закону № 1058-IV періоду його роботи з 01.10.2024.

В свою чергу, апеляційним судом було витребувано Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 форми №ОК-5 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Пенсійного фонду України), з яких вбачається повна сплата страхових внесків за жовтень 2024 року.

При цьому, позивач досяг 60-річного віку 14.10.2024.

Протягом 3 місяців, як-то передбачено законодавством для призначення пенсії з наступного дня після досягнення пенсійного віку, він звернувся з відповідною заявою до уповноваженого органу.

В позові ОСОБА_1 також просив суд зобов`язати відповідача призначити йому пенсію з наступного дня після досягнення пенсійного віку, тобто, з 15.10.2024.

Отже, період з 15.10.2024 по 04.11.2024 взагалі не може бути зарахований до страхового стажу в спірних правовідносинах.

Відтак, незарахування відповідачем періоду з 01.10.2024 по 14.10.2024 при ухваленні спірного рішення відповідачем здійснено неправомірно.

Щодо періодів роботи з 01.01.2004 по 12.01.2004, з 01.02.2004 по 08.02.2004, з 01.02.2006 по 26.02.2006, з 01.01.2007 по 02.01.2007, з 01.01.2008 по 09.01.2008, з 01.09.2009 по 31.08.2010, з 01.02.2011 по 30.03.2011, які не враховано до страхового стажу.

За нині діючим законодавством з 01.01.2004 часу набрання чинності Законом № 1058, - запису в трудовій книжці недостатньо для наявності страхового стажу.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, з 01.01.2004 страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, при цьому, якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, відповідно до страхового стажу зараховується пропорційна кількість днів місяця.

Так, колегія суддів погоджується із висновками окружного суду про те, що періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

Однак, позивачем не надано доказів, а судом не встановлено факту того, що за всі вказані вище періоди роботи підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок).

Відповідно до п. 4.8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 N 21-1 ( z0064-04 ), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 р. за N 64/8663, розмір мінімального страхового внеску для застрахованих осіб з числа найманих працівників у 2004 році становив 34% мінімального розміру заробітної плати (205 грн.).

З Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 форми №ОК-5 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Пенсійного фонду України) за спірний період вбачається наступне.

За січень 2004 року сума заробітку для нарахування пенсії склала 128,12 грн.

Розрахунковий розмір сплачених страхових внесків становить 43,56 грн: 128,12 грн. х 34% = 43,56 грн.

Розмір мінімального страхового внеску складає 69,7 грн: 205 грн. х 34% = 69,7 грн.

Таким чином, до страхового стажу відповідачем правомірно зараховано 19 днів: 43,56 грн х 31 дні : 69,7 грн = 19,3.

Аналогічна ситуація має місце в лютому 2004 року, коли відповідачем правомірно зараховано до страхового стажу не повний місяць, а 21 день; в лютому 2006 року (2 дні); січні 2007 року (28 днів); січні 2008 року (21 день).

Отже, періоди роботи з 01.01.2004 по 12.01.2004, з 01.02.2004 по 08.02.2004, з 01.02.2006 по 26.02.2006, з 01.01.2007 по 02.01.2007, з 01.01.2008 по 09.01.2008 правильно не враховані відповідачем до страхового стажу.

Період з 01.09.2009 по 31.08.2010.

З 1 липня 2009 року розмір мінімальної заробітної плати складав 630 гривень, з 01.10.2009 по 31.10.2009 650 грн, з 01.11.2009 по 31.12.2009 744 грн, з 01.01.2010 по 31.03.2010 869 грн, з 01.04.2010 по 30.06.2010 884 грн, з 01.07.2010 по 30.09.2010 888 грн, з 01.10.2010 по 30.11.2010 907 грн, з 01.12.2010 по 31.12.2010 922 грн.

З Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 форми №ОК-5 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Пенсійного фонду України) за спірний період вбачається наступне.

Протягом вересня 2009 року січня 2010 року, а також листопада грудня 2010 року сума заробітку для нарахування пенсії перевищувала розмір мінімальної заробітної плати, проте страхові внески сплачені не були.

Періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

При цьому суд зазначає, що працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем - платником страхових внесків (єдиного внеску).

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу - позивача (форма Ок-5)) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію, а тому періоди вересня 2009 року січня 2010 року, а також листопада грудня 2010 року мають бути враховані до страхового стажу.

В той же час, в квітні, червні, липні та серпні 2010 року відомості про нарахований заробіток взагалі відсутній, тому ці періоди до страхового стажу не можуть бути включені.

Аналогічні обставини мають місце в період з 01.02.2011 по 30.03.2011.

В лютому, березні, травні, вересні та жовтні 2010 року наявні суми заробітку для нарахування пенсії, з яких страхові внески також сплачені не були. З наведених вище підстав апеляційний суд вважає можливим зарахувати до страхового стажу позивача ці періоди, проте не в повному обсязі, оскільки сума заробітку для нарахування пенсії не досягала розміру мінімальної заробітної плати.

Ставка нарахування страхового внеску (%) в 2010 році складала 35,2 (33,2% роботодавцем та 2% - працівником), згідно Закону України від 26 червня 1997 року N 400/97-ВР «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування».

В лютому 2010 року сума заробітку для нарахування пенсії склала 391,05 грн.

Розрахунковий розмір страхових внесків становить: 391,05 грн х 35,2% = 137,65 грн.

Розмір мінімального страхового внеску складає 305,89 грн: 869 грн х 35,2%.

Таким чином, до страхового стажу можливо зарахувати 13 днів: 137,65 грн х 28 днів: 305,89 грн = 12,5.

В березні 2010 року сума заробітку для нарахування пенсії склала 118,51 грн.

Розрахунковий розмір страхових внесків становить: 118,51 грн х 35,2% = 41,72 грн.

Розмір мінімального страхового внеску складає 305,89 грн: 869 грн х 35,2%.

Таким чином, до страхового стажу можливо зарахувати 4 дні: 41,72 грн х 31 день: 305,89 грн = 4,2.

В травні 2010 року сума заробітку для нарахування пенсії склала 52,00 грн.

Розрахунковий розмір страхових внесків становить: 52,00 грн х 35,2% = 18,30 грн.

Розмір мінімального страхового внеску складає 311,17 грн: 884 грн х 35,2%.

Таким чином, до страхового стажу можливо зарахувати 2 дні: 18,30 грн х 31 день: 311,17 грн = 1,8.

У вересні 2010 року сума заробітку для нарахування пенсії склала 180,00 грн.

Розрахунковий розмір страхових внесків становить: 180,00 грн х 35,2% = 63,36 грн.

Розмір мінімального страхового внеску складає 312,58 грн: 888 грн х 35,2%.

Таким чином, до страхового стажу можливо зарахувати 6 днів: 63,36 грн х 30 днів: 312,58 грн = 6,0.

В жовтні 2010 року сума заробітку для нарахування пенсії склала 2,16 грн.

Розрахунковий розмір страхових внесків становить: 2,16 грн х 35,2% = 0,76 грн.

Розмір мінімального страхового внеску складає 319,26 грн: 907 грн х 35,2%.

Таким чином, страховий стаж відсутній: 0,76 грн х 31 день: 319,26 грн = 0,07.

Отже, висновки суду першої інстанції про необхідність зарахування до страхового стажу вказаних періодів в повному обсязі є помилковими, тому апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи вимоги апеляційної скарги представника позивача про наявність у ОСОБА_1 права на призначення пенсії, колегія суддів зауважує, що як розрахунок сторони позивача, так і сторони відповідача є помилковими, тому наводить свій розрахунок стажу:

- з 01.09.1980 по 15.07.1982 (01 р 10 м 15 д) навчання у ГПТУ-16;

- з 19.07.1982 по 29.09.1982 (00 р 02 м 11 д) токар СКМЗ;

- з 16.10.1982 по 26.10.1984 (02 р 00 міс 11 д) служба в РА;

- з 10.11.1984 по 07.01.1989 (04 р 01 м 28 д) автослюсар (водій) у Якутській автобазі;

- при цьому за період з 25.09.1985 по 25.09.1988 у зв`язку із застосуванням кратності 1.5 додатково слід зарахувати 01 р 06 м 0 д;

- з 08.01.1989 (а не з 01.10.1988, оскільки періоди перетинаються) по 01.04.1989 (00 р 02 м 25 д) навчання у СПТУ-146;

- з 11.05.1989 по 03.03.2000 (10 р 09 м 23 д) водій (вантажник) у Краматорській ТЕЦ;

- з 26.09.2000 по 25.03.2001 (00 р 06 м 00 д) виплата допомоги по безробіттю;

- з 26.03.2001 по 31.01.2005 водій у АОЗТ СМУ № 47, з яких до страхового стажу враховуються періоди: з 26.03.2001 по 31.12.2003 (02 р 09 м 06 д), з 13.01.2004 по 31.01.2004 (00 р 00 м 19 д), з 09.02.2004 по 31.01.2005 (00 р 11 м 23 д);

- з 22.02.2005 по 27.08.2005 (00 р 06 м 06 д) робітник АФ «Шахтар»;

- з 08.09.2005 по 20.07.2011 водій АОЗТ СМУ № 47, з яких до страхового стажу враховуються періоди: з 08.09.2005 по 31.01.2006 (00 р 04 м 24 д), з 27.02.2006 по 31.12.2006 (00 р 10 м 5 д), з 03.01.2007 по 31.12.2007 (00 р 11 м 29 д), з 10.01.2008 по 31.01.2010 (02 р 00 м 22 д), в лютому 2010 року 13 днів, в березні 2010 року 4 дні, в травні 2010 року 2 дні, у вересні 2010 року 6 днів, з 01.11.2010 по 31.01.2011 (00 р 03 м 00 д), з 01.04.2011 по 20.07.2011 (00 р 03 м 20 д);

- з 01.08.2017 по 22.03.2018 (00 р 07 м 22 д) експедитор ТОВ «Константа Логістік Україна»;

- з 05.05.2022 по 06.07.2022 (00 р 02 м 02 д) - виплата допомоги по безробіттю;

- з 06.12.2023 по 14.10.2024 (00 р 10 м 09 д) тракторист КП «Дільниця по ремонту, утриманню автошляхів та споруджень на них».

Загалом страховий стаж позивача складає 32 роки 2 місяці 25 днів.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року мали право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше ніж 31 рік.

Відповідно до статті 45 Закону № 1058 пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , отже право на пенсію у Позивача виникло 15.10.2024.

Саме з цієї дати він просив призначити йому пенсію і в позовній заяві.

Відтак, на момент подачі заяви про призначені пенсії за віком (04.11.2024) Позивач досяг віку 60 років, і за наявності страхового стажу не менше ніж 31 рік, мав право на призначення пенсії за віком.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд першої інстанції зазначив наступне.

У випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Тобто, призначення пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу.

У такому випадку, суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії, вказавши на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення.

Отже, вимога позивача про призначення пенсії не підлягає задоволенню.

Проте, відповідно до п.43 Рішення Верховного Суду від 15.02.2018 у справі № 820/6514/17 визначено: «Посилання відповідача на те, що нарахування, перерахунок та виплата пенсії позивачу є дискреційними повноваженнями відповідача, є неналежними, оскільки відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Натомість згідно з підпунктом 5 пункту 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 40/26485, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зазначена норма не передбачає дискреційних повноважень у відповідача щодо нарахування, перерахунку та виплати пенсії у розумінні Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980.

Отже, за наявності у позивача всіх підстав для призначення пенсії, повноваження відповідача не є дискреційними.

Також необхідно враховувати судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопад 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93 [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставно заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Відтак, за встановлених в справі обставин суд першої інстанції, зобов`язавши відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, не застосував ефективний засіб правового захисту, таким слід вважати зобов`язавши відповідача призначити пенсію, що виправляється апеляційним судом.

Поряд з цим, вимога позивача сплатити неотриману ним суму пенсії не підлягає задоволенню, адже є передчасною, оскільки пенсія позивачу ще не призначена.

З огляду на зазначене вище, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив часткове порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим його рішення підлягає зміні, в тому числі, в частині застосованого способу захисту порушеного права.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника позивача Трофімчука Віталія Вікторовича та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі № 200/8082/24 змінити в мотивувальній частині, а також абзац третій резолютивної частини викласти в наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 за його заявою від 04.11.2024 пенсію за віком у порядку, визначеному Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 15.10.2024, зарахувавши до страхового стажу періоди, зазначені в судовому рішенні, в тому числі, період роботи з 25.09.1985 по 25.09.1988 із застосуванням коефіцієнту кратності (кожний рік роботи за один рік і шість місяців), з урахуванням висновків суду».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі № 200/8082/24 залишити без змін.

Повне судове рішення 01 травня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

А. В. Гайдар