Справа № 160/1334/25
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2025 рокуСправа №160/1334/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
20.01.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови у належному розгляді звернення ОСОБА_1 від 05.01.2025 року.
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 провести службову перевірку щодо дій охоронців;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 забезпечити вилучення файлів відеоспостереження за 03.01.2025 року;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 надати інформацію про результати перевірки та притягнення винних осіб до відповідальності.
В обгрунтування позовних вимог позивач вказав про протиправність відмови відповідача у наданні відповіді на запит.
Ухвалою від 23.01.2025 року звільнено позивача по справі №160/1334/25 від сплати судового збору. Прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/1334/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Правом на подання відзиву відповідач не скористався, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
05.01.2025 року позивач звернувся зі зверненням до відповідача у порядку ч. 4 ст. 85 Закону України «Про адміністративну процедуру», в якому позивач, у зв`язку з грубим порушенням охоронцями ІНФОРМАЦІЯ_2 його прав, просив:
- вилучити файли відео фіксації з камер відеоспостереження, які знаходиться на першому поверсі будівлі, біля віконця КПП ІНФОРМАЦІЯ_2 , за 03.01.2025.
- провести службову перевірку законності дій охоронців та провести розгляд цій скарги за особистої участі позивача.
- провести повторне ознайомлення працівників охорони з їхніми посадовими обов`язками та необхідністю діяти виключно в межах Конституції та законів України, як передбачено статтею 19 конституції України.
- повідомити про причини правопорушення та дисциплінарну відповідальність до якою притягнуто винуватців в порушенні моїх прав та через дії яких я був вимушений особисто звертатись з цією скаргою.
Відповідач листом №50/юр від 08.01.2025 року повідомив позивача, що положення ч. 4 ст. 85 Закону України «Про адміністративну процедуру» визначають дії суб`єкта розгляду скарги після скасування адміністративного акту. Водночас жодних заходів, які вимагає заявник вчинити, вказана норма не містить. Також незрозуміло, який саме адміністративний акт та коли був скасований, у зв`язку з чим позивач вважає себе вправі вимагати вчинення відповідних заходів.
Крім того, про будь-які порушення прав заявника даних немає.
Оскільки заявник не є військовозобов`язаним, правових відносин між ним та ІНФОРМАЦІЯ_3 не існує, відтак не існує прав заявника, які могли б бути порушення ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Враховуючи вищезазначене, відсутність чіткого предмету звернення, а також самої скарги, розгляду якої вимагає заявник, звернення є розглянутим.
На думку позивача, ІНФОРМАЦІЯ_3 протиправно не надав йому відповідь на запит від 05.01.2025 року.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
За приписами частин 1, 3, 4 статті 3 Закону України «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод, тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
15.12.2023 року набрав чинності Закон України «Про адміністративну процедуру» від 17.02.2022 року №2073-IX (далі Закон №2073-IX), який регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів (ст. 1).
Відповідно до ст. 2 Закону №2073-IX:
- адміністративний орган - орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації;
- адміністративна справа (далі - справа) - справа, що стосується публічно-правових відносин щодо забезпечення реалізації права, свободи чи законного інтересу особи та/або виконання нею визначених законом обов`язків, захисту її права, свободи чи законного інтересу, розгляд якої здійснюється адміністративним органом;
- адміністративний акт - рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб);
- адміністративна процедура - визначений законом порядок розгляду та вирішення справи.
Поряд з цим, ст.ст. 69, 70, 71, 74 Закону №2073-IX установлено, що за результатами розгляду справи адміністративний орган у межах своїх повноважень приймає адміністративний акт.
Адміністративний акт, як правило, приймається у письмовій (електронній або паперовій) формі. У випадках, передбачених законом, у тому числі з метою запобігання загрозі життю, здоров`ю громадян, майну або громадській безпеці, адміністративний акт може бути прийнято в усній формі.
В адміністративному акті, який негативно впливає на право, свободу чи законний інтерес особи або покладає на неї певний обов`язок, зазначаються строки і порядок його оскарження (у тому числі найменування та місцезнаходження адміністративного органу, який є суб`єктом розгляду скарги, та вид суду, до якого особа може подати позов). У разі якщо подання скарги чи пред`явлення позову не зупиняє дію адміністративного акта, у заключній частині повинна міститися вказівка на такий винятковий правовий наслідок з посиланням на правові підстави для такого винятку.
Адміністративний акт набирає чинності стосовно учасника адміністративного провадження з дня доведення його до відома відповідної особи, якщо інший строк набрання ним чинності не передбачено законом або самим адміністративним актом.
Статтею 85 Закону №2073-IX установлено, що суб`єкт розгляду скарги відповідно до своєї компетенції за результатами перегляду справи може прийняти одне з таких рішень:
1) скасувати повністю або частково адміністративний акт та зобов`язати адміністративний орган видати новий адміністративний акт або повторно розглянути справу, а в передбачених законом випадках - самостійно прийняти адміністративний акт;
2) скасувати повністю або частково процедурне рішення, самостійно прийняти процедурне рішення;
3) залишити адміністративний акт, процедурне рішення без змін, а скаргу - без задоволення;
4) визнати дію адміністративного органу протиправною та зобов`язати його:
а) припинити вчинення відповідної дії;
б) усунути наслідки такої дії;
в) виконати іншу дію на вимогу особи;
5) зобов`язати адміністративний орган усунути негативні наслідки, відшкодувати матеріальну шкоду, заподіяну протиправним адміністративним актом, дією або бездіяльністю адміністративного органу, у порядку, визначеному законом;
6) визнати повністю або частково виконаний адміністративний акт протиправним, якщо його виконання призвело до настання незворотних правових наслідків.
Суб`єкт розгляду скарги скасовує повністю або частково адміністративний акт у разі порушення норм матеріального права, істотного порушення процедури (включаючи компетенцію) або неправильного чи неповного встановлення обставин справи, що призвело до прийняття протиправного адміністративного акта.
Положення ч. 4 ст. 85 Закону України «Про адміністративну процедуру» регламентує, що після скасування адміністративного акта, якщо це необхідно здійснити для усунення порушення, суб`єкт розгляду скарги:
1) зобов`язує адміністративний орган, що прийняв адміністративний акт, видати новий адміністративний акт;
2) приймає власне рішення (за наявності повноважень щодо вирішення справи по суті).
Так, позивач, звернувшись до відповідача зі зверненням у порядку ч. 4 ст. 85 Закону України «Про адміністративну процедуру», просив відповідача:
- вилучити файли відео фіксації з камер відеоспостереження, які знаходиться на першому поверсі будівлі, біля віконця КПП ІНФОРМАЦІЯ_2 , за 03.01.2025.
- провести службову перевірку законності дій охоронців та провести розгляд цій скарги за особистої участі позивача.
- провести повторне ознайомлення працівників охорони з їхніми посадовими обов`язками та необхідністю діяти виключно в межах Конституції та законів України, як передбачено статтею 19 конституції України.
- повідомити про причини правопорушення та дисциплінарну відповідальність до якою притягнуто винуватців в порушенні моїх прав та через дії яких я був вимушений особисто звертатись з цією скаргою.
У свою чергу, положення ст. 85 Закону України «Про адміністративну процедуру» регулюють компетенцію суб`єкта розгляду скарги за результатами перегляду справи, а ч. 4 цієї статті визначає дії суб`єкта розгляду скарги саме після скасування адміністративного акту.
Як видно із вищевикладеного, для того, щоб розглянути скаргу в порядку ЗУ «Про адміністративну процедуру» адміністративним органом має бути прийнято певний адміністративний акт, яким у розумінні ст. 2 ЗУ «Про адміністративну процедуру» є рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб).
Так, позивач у зверненні від 05.01.2025 року не визначив скасованого протиправного акту (рішення або юридично значущу дію індивідуального характеру), після чого відповідач, у разі необхідності для здійснення усунення правопорушення, приймає одне з двох рішень, визначених цією статтею. Більш того, навіть у позовній заяві позивач жодним чином не зазначає про наявність чи відсутність такого процедурного рішення.
З огляду на вищезазначене, в спірній ситуації, яка склалася, суд вважає, що взагалі відсутній спір, який має бути вирішено саме в порядку ЗУ «Про адміністративну процедуру».
Таким чином, відповідачем належно розглянуто звернення (скаргу) позивача.
Щодо вимог зобов`язального характеру, то суд вказує наступне.
Суд повинен уникати безпідставних втручань у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, а тому вимоги про зобов`язання відповідача провести службову перевірку щодо дій охоронців; забезпечити вилучення файлів відеоспостереження за 03.01.2025 року; надати інформацію про результати перевірки та притягнення винних осіб до відповідальності, не підлягають задоволенню.
Водночас, позивачем жодним чином не обгрунтовано позовні вимоги у цій частині.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко