Справа № 200/8356/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року справа №200/8356/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року (повне судове рішення складено 30 січня 2025 року) у справі № 200/8356/24 (суддя в І інстанції Троянова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання неправомірними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Управління) про визнання неправомірними дій щодо неврахування до пільгового стажу за Списком №1 періодів: навчання; проходження строкової військової служби; роботи; зобов`язання повторно розглянути заяву від 14.11.2023 №881 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 30.09.2023 на підставі пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 та рішенні Верховного Суду по справі № 360/3611/20; зобов`язання зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 періоди: навчання з 01.09.1988 по 26.06.1992; проходження строкової військової служби з 23.06.1992 по 03.12.1992; та періоди роботи з: 08.05.1991 по 20.12.1991 на підприємстві АКХЗ, в цеху серочистки №1 на посаді слюсаря ремонтника 2 розряду; 21.01.1993 по 31.07.1996 на підприємстві ТОВ «КОНКУРЕНТ» на посаді вогнетривника 5 розряду; 10.01.2008 по 01.11.2008 за професією вогнетривника на гарячих ділянках робіт 3 розряду на дільниці з ремонту промислових печей і виконував роботи з ремонту коксових печей в діючих цехах коксохімічних та металургійних заводів України, а саме: ПРАТ «Авдіївський КХЗ»; 29.06.2010 по 26.10.2010 за професією вогнетривника на гарячих ділянках робіт 6 розряду на дільниці з ремонту промислових печей і виконував роботи з ремонту коксових печей в діючих цехах коксохімічних та металургійних заводів України, а саме: ПРАТ «Авдіївський КХЗ»; 01.02.2014 по 05.05.2014 за професією вогнетривника на гарячих ділянках робіт 6 розряду на дільниці з ремонту промислових печей і виконував роботи з ремонту коксових печей в діючих цехах коксохімічних та металургійних заводів України, а саме: ПРАТ «Авдіївський КХЗ»; 06.08.1996 по 08.10.1996 на ТОВ «ІНКОТЕХ» ЛТД, вогнетривником 5 розряду; 21.10.1996 по 25.06.2004 на ПРАТ «АКХЗ» у виробництві коксового цеху (КЦ №2-бригада з регулювання та обігріву печей) за професією вогнетривника (на гарячих роботах); 10.11.2004 по 01.11.2005 на ПРАТ «АКХЗ» у спеціалізованому цеху з ремонту коксохімічного обладнання (СЦРКО №2) за професією вогнетривника (на гарячих роботах); 20.09.2007 по 15.12.2007 на ТОВ «КВАРТАЛ», вогнетривником; 10.06.2021 по 07.07.2021 на ТОВ «КОНКОРД ІНЖИНІРИНГ Україна» за професією вогнетривника, зайнятого на гарячих ділянках робіт 6 розряду на дільниці з ремонту коксохімічного устаткування і виконував роботи з ремонту коксових печей в діючих цехах коксохімічних та металургійних заводів України, а саме ПРАТ «АКХЗ»; 01.03.2022 по 20.06.2023 на ТОВ «КОНКОРД ІНЖИНІРИНГ Україна» за професією вогнетривника, зайнятого на гарячих ділянках робіт 6 розряду на дільниці з ремонту коксохімічного устаткування і виконував роботи з ремонту коксових печей в діючих цехах коксохімічних та 13.07.2023 по сьогодні на ТОВ «ОРФЕЙ» Запоріжжя, вогнетривником 6 розряду; зобов`язання виконати перерахунок пенсії з дня її призначення з 30.09.2023; визнання неправомірними бездіяльності щодо не нарахування та не виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 30.09.2023 по 21.11.2024 на суму 114194,82 грн; зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 30.09.2023 по 21.11.2024 на суму 114194,82 грн відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.06.2024 та постанови Першого апеляційного адміністративного суду по справі №200/689/24 йому з 30.09.2023 відповідачем призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до частини 2 статті 114 Закону №1058, проте не зараховано до пільгового стажу за Списком 1 спірні періоди навчання, строкової військової служби, а також роботи. Зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про зарахування до пільгового стажу за Списком 1 спірних періодів та проведенні перерахунку пенсії з дати її призначення, проте відповідач відмовив у такому зарахуванні. Вважає, що відповідач повинен був призначити йому пенсію на підставі пункту а статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020. Крім того, зазначив, що відповідачем 21.11.2024 було виплачено пенсію за період з 30.09.2023 по 21.11.2024 у сумі 114194,82 грн, проте без нарахування компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії. Дії відповідача щодо неврахування до пільгового стажу за Списком №1 періодів: навчання; проходження строкової військової служби; роботи, а також бездіяльність щодо не нарахування та не виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 30.09.2023 по 21.11.2024 на суму 114194,82 грн вважає протиправними, просив задовольнити позов.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII та не зарахування до страхового стажу періоду 01.11.2023 по 14.11.2023, та пільгового стажу за Списком №1 періоду навчання з 01.09.1988 по 22.06.1992, періоду проходження строкової військової служби з 23.06.1992 по 03.12.1992, періоди роботи з 21.01.1993 по 01.08.1996, з 06.08.1996 по 08.10.1996, з 21.10.1996 по 31.12.1998, з 10.11.2004 по 31.12.2004, з 20.09.2007 по 05.12.2007, з 10.01.2008 по 01.11.2008, з 29.06.2010 по 26.10.2010, з 01.02.2014 по 05.05.2014, з 13.07.2023 по 14.11.2023.

Зобов`язано Управління здійснити позивачу перерахунок пенсії за віком пільгових умовах, призначивши її з 30 вересня 2023 року відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, зарахувавши до страхового стажу періоду 01.11.2023 по 14.11.2023, та пільгового стажу за Списком №1 періоду навчання з 01.09.1988 по 22.06.1992, періоду проходження строкової військової служби з 23.06.1992 по 03.12.1992, періоди роботи з 21.01.1993 по 01.08.1996, з 06.08.1996 по 08.10.1996, з 21.10.1996 по 31.12.1998, з 10.11.2004 по 31.12.2004, з 20.09.2007 по 05.12.2007, з 10.01.2008 по 01.11.2008, з 29.06.2010 по 26.10.2010, з 01.02.2014 по 05.05.2014, з 13.07.2023 по 14.11.2023.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 30.09.2023 по 31.10.2023 в розмірі 114194,82 грн, виплаченої у листопаді 2024 року.

Зобов`язано Управління нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 30.09.2023 по 31.10.2023 в розмірі 114194,82 грн, виплаченої у листопаді 2024 року, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Головне управління не порушувало прав позивача на отримання пенсії, а тому суд безпідставно задовольнив позовні вимоги щодо перерахунку та виплати пенсії.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав.

ОСОБА_1 , громадянин України, та перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області як пенсіонер за віком на пільгових умовах, що не є спірною обставиною у справі.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є суб`єктом владних повноважень, органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Судом встановлено на підставі диплому серії НОМЕР_1 від 01.07.1992, що ОСОБА_1 у 1988 році вступив до Донецького політехнікуму Міністерства металургії СРСР і в 1992 році закінчив повний курс по спеціальності «Устаткування коксохімічних заводів». Рішенням кваліфікаційної комісії від 26 червня 1992 року позивачу присвоєно кваліфікацію техніка механіка.

Крім того, судом встановлено на підставі військового квитка серії НОМЕР_2 від 23 червня 1992 року, що ОСОБА_1 23 червня 1992 року призвано на військову службу, а 03 грудня 1992 року на підставі розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 від 27.10.1992 звільнено в запас.

Судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_4 , що ОСОБА_1 навчався в Донецькому політехнічному технікумі у період з 01.09.1988 по 01.07.1992 (накази 566у від 25.08.1988, №206у від 26.06.1992).

Крім того, судом встановлено на підставі довідки, виданої відділом кадрів «Авдіївського коксохімічного заводу», що ОСОБА_1 з 08.05.1991 працював слюсарем-ремонтником 2 розряду (наказ №71 від 07.05.1991), канікули з 08.07.1991 по 31.08.1991 (наказ №139-к від 05.07.1991), з 02.09.1991 слюсар-ремонтник 2 розряду (наказ №188к від 05.09.1991). Звільнено з 20.12.1991 у зв`язку із закінченням виробничої практики (пов. №206 від 16.12.1991).

Окрім того, судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_4 , що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у період з 23.06.1992 по 03.12.1992.

Також, судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_4 , що ОСОБА_1 працював у Малому підприємстві «Конкурент» у період з 21.01.1993 по 01.08.1996, а саме:

- на підставі наказу № 105 від 21.01.1993 прийнято монтажником обладнання коксохімічного виробництва 4 розряду;

- на підставі наказу № 9 від 01.03.1994 переведено вогнетривником на гарячих дільницях робіт 4 розряду;

- на підставі наказу № 50 від 18.12.1995 присвоєно 5 розряд вогнетривника на гарячих дільницях робіт;

- на підставі наказу № 18 від 01.08.1996 звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Крім того, судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_4 , що ОСОБА_1 працював у ТОВ «Інкотех» у період з 06.08.1996 по 08.10.1996, а саме:

- на підставі наказу № 48л від 06.08.1996 прийнято вогнетривником 5 розряду;

- на підставі наказу № 64л від 08.10.1996 звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Окрім того, судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_4 , що ОСОБА_1 працював у ВАТ «Авдіївський коксохімічний завод» у період з 21.10.1996 по 25.06.2004, а саме:

- на підставі наказу № 181 від 17.10.1996 прийнято в коксовий цех №2 вогнетривником на гарячих роботах 5 розряду;

- на підставі пов. 103 від 25.06.2004 звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Крім того, в матеріалах справи наявна виписка з переліку робочих місць, які дають право на пільги за результатами атестації робочих місць від 25.06.2004 №13-100, видана ВАТ «Авдіївський коксохімічний завод», відповідно до якого професія вогнетривника Коксового цеху №2 у період з 21.10.1995 по 25.06.2004 передбачена Списком 1.

Крім того, судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_4 , що ОСОБА_1 працював у ВАТ «Авдіївський коксохімічний завод» у період з 10.11.2004 по 11.07.2007, а саме:

- на підставі наказу № 197 від 09.11.2004 прийнято в спеціалізований цех з ремонту коксохімічного обладнання №2 вогнетривником на гарячих роботах 5 розряду;

- на підставі наказу №116 від 09.07.2007 звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Окрім того, судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_4 , що ОСОБА_1 працював у ТОВ «Квартал» у період з 20.09.2007 по 05.12.2007, а саме:

- на підставі наказу № 119 від 20.09.2007 прийнято на посаду вогнетривника;

- на підставі наказу №156 від 05.12.2007 звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Крім того, судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_4 , що ОСОБА_1 працював у ТОВ «Научно-впроваджувальному підприємстві «МАК» у період з 10.01.2008 по 01.11.2008, а саме:

- на підставі наказу № 10/к від 10.01.2008 прийнято вогнетривником на гарячі дільниці 3 розряду;

- на підставі наказу №225/к від 01.11.2008 звільнено за п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.

Окрім того, судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_4 , що ОСОБА_1 працював у ТОВ «Научно-впроваджувальному підприємстві «МАК» у період з 29.06.2010 по 26.10.2010, а саме:

- на підставі наказу № 102/к від 29.06.2010 прийнято вогнетривником на гарячих дільницях 6 розряду на дільницю ремонту промислових печей;

- на підставі наказу №159/к від 26.10.2010 звільнено за п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.

Крім того, судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_4 , що ОСОБА_1 працював у ТОВ «Научно-впроваджувальному підприємстві «МАК» у період з 01.11.2013 по 05.05.2014, а саме:

- на підставі наказу № 230/к від 01.11.2013 прийнято вогнетривником на гарячих дільницях 6 розряду на дільницю ремонту промислових печей;

- на підставі наказу №108/к від 05.05.2014 звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Окрім того, судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_4 , що ОСОБА_1 працював у ТОВ «Конкорд Інжиніринг Україна» у період з 10.06.2021 по 20.06.2023, а саме:

- на підставі наказу № 199-к від 09.06.2021 прийнято на посаду вогнетривника, зайнятого на гарячих ділянках робіт 6 розряду дільниці ремонту коксохімічного устаткування;

- на підставі наказу №75-ОП від 08.07.2021 за результатами атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1.

- на підставі наказу №42-к від 20.06.2023 звільнено за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

Крім того, в матеріалах справи наявний витяг з наказу ТОВ «Конкорд Інжиніринг Україна» від 08 липня 2021 року №75-оп «Про результати атестації робочих місць за умовами праці», відповідно до якого затверджено «Перелік робочих місць, професій і посад, працівникам яких підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 за особливо шкідливі та особливо шкідливі умови праці та за Списком №2 за шкідливі та важкі умови праці».

Окрім того, судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_4 , що ОСОБА_1 працює у ТОВ «Орфей-Запоріжжя» з 13.07.2023, а саме:

- на підставі наказу № 66/к/тр від 12.07.2023 прийнято вогнетривником 6 розряду.

14.11.2023 ОСОБА_1 звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2024 у справі №200/689/24 встановлено, що Листом від 05.12.2023 ГУПФУ повідомлено, що звернення позивача на вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України від 15.11.2023 №ВЕБ-05001-Ф-С-23-273959, яке зареєстровано за № 22795/С-00500-23 розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області відповідно до Закону України «Про звернення громадян». За результатами розгляду повідомлено, що 14.11.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою № 881 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV. По вказаній заяві проставлено статус «помилкова», оскільки у наданій трудовій книжці відсутні печатка, підпис та дата на першій сторінці.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року у справі №200/689/24 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не прийняття рішення за заявою ОСОБА_1 про призначенні пенсії за віком від 14.11.2023. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначенні пенсії за віком від 14.11.2023 з урахуванням висновків суду про належність записів в трудовій книжці серії НОМЕР_4 , підстав зарахування до пільгового стажу періодів навчання та проходження військової служби. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2024 у справі №200/689/24 задоволено частково апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року у справі № 200/689/24 за позовом Холостенка Олексія Васильович в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії - змінено в мотивувальній частині щодо висновків суду про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області врахувати висновки суду про підстави зарахування до пільгового стажу періодів навчання та проходження військової служби. Абзац третій резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року у справі № 200/689/24 - змінено шляхом виключення тексту наступного змісту «підстав зарахування до пільгового стажу періодів навчання та проходження військової служби». В іншій частині рішення суду залишено без змін.

На виконання зазначеної постанови Першого апеляційного адміністративного суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області призначено ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 114 Закону України №1058-IV з 30.09.2023.

Судом встановлено на підставі розрахунку стажу ОСОБА_1 , що до страхового та пільгового стажу позивача за Списком 1 зараховано періоди з 01.01.1999 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 21.02.2004, з 01.01.2005 по 11.07.2007, з 20.11.2009 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 21.06.2010, з 01.11.2013 по 31.01.2014, з 28.09.2016 року по 30.11.2016, з 01.12.2016 по 23.12.2016, з 06.03.2017 по 23.09.2018, з 14.01.2019 по 09.06.2021, з 08.07.2021 по 28.02.2022.

До страхового стажу та пільгового стажу за Списком № 1 не зараховано періоди з 01.10.2008 по 31.10.2008 (відсутні відомості про заробітну плату), з 01.03.2022 по 20.06.2023 (відсутні відомості про заробітну плату), з 01.11.2023 (відсутні відомості про заробітну плату).

Зараховано до страхового стажу, проте не зараховано до пільгового стажу за Списком №1 період навчання з 01.09.1988 по 26.06.1992, період проходження строкової військової служби з 23.06.1992 по 03.12.1992, періоди роботи з 08.05.1991 по 20.12.1991, з 21.01.1993 по 01.08.1996 (позивач зазначив 31.07.1996), з 06.08.1996 по 08.10.1996, з 21.10.1996 по 31.12.1998, з 10.11.2004 по 31.12.2004 (позивач просить по 01.01.2005 (вже зараховано), з 20.09.2007 по 05.12.2007 (позивач просить по 15.12.2007 (працював тільки по 05.12.2007), з 10.01.2008 по 01.11.2008, з 29.06.2010 по 26.10.2010, з 01.02.2014 по 05.05.2014, з 13.07.2023 по 31.10.2023.

На звернення позивача з питань пенсійного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області надано відповідь листом від 27.11.2024 №32291-29043/С-02/8-0500/24, відповідно до якої 14.11.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою № 881 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18.06.2024 по справі №200/689/24, яке набрало законної сили 07.10.2024, зобов`язано Головне управління повторно розглянути заяву від 14.11.2023 з урахуванням висновків суду про належність записів у трудовій книжці серії НОМЕР_4 , підстав зарахування до пільгового стажу періодів навчання та проходження військової служби. На виконання рішення суду позивачу з 30.09.2023 призначено пенсію за віком відповідно до частини 2 статті 114 Закону №1058. Пільговий стаж з 01.01.1999 розраховано згідно даних про спецстаж, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Розрахунок стажу проведено згідно ст.24 Закону №1058: відповідно до наданих документів та даних персоніфікованого обліку. Страховий стаж при призначенні пенсії врахований по 31.10.2023 та складає 39 років 10 місяців 24 дні, стаж роботи за Списком №1 13 років 4 місяці 7 днів, додаткові роки за Список №1 13 рік, коефіцієнт страхового стажу 0,39833. Виплату пенсії розпочато з листопада 2024 року шляхом зарахування коштів на картковий рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк». Дата виплати 21 число. Заборгованість за період з 30.09.2023 по 31.10.2024 у сумі 114 194,82 грн нарахована на виплатний період листопада 2024 року разом з поточною виплатою.

Отже, спірною обставиною у даній справі є наявність правових підстав для непризначення пенсії на підставі пункту а статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, не зарахування до страхового та пільгового стажу за Списком 1 періодів навчання, проходження строкової військової служби та певних періодів роботи, а також наявність правових підстав для не нарахування та не виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 30.09.2023 по 31.10.2024 на суму пенсії 114194,82 грн.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно до п. «а» ч. 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (в редакції чинній після прийняття Закону від 02.03.2015 року № 213-VIII, далі Закон №1788) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII раніше передбачений п. «а» ст. 13 Закону № 1788 стаж роботи для набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, чоловікам було збільшено з 20 років до 25 років.

Закон України від 02.03.2015 №213-VIII набрав чинності з 01.04.2015.

Відповідно до пункту 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (у редакції до 03.10.2017, далі - Закон № 1058-IV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, після набрання чинності нормами Закону № 1058-IV правила призначення пенсій за Списком № 1 регламентувались п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону № 1788.

Таке правове регулювання існувало до дати набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII (11.10.2017), яким текст Закону № 1058-IV доповнено ст. 114, згідно з частиною першою якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII у новій редакції викладено пункт 2 розділу XV Закону № 1058-IV, згідно якого пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом № 2148-VIII передбачено, що наведені вище норми закону підлягають застосуванню з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком № 1 почали регламентуватись одночасно двома законами: пунктом «а» статті 13 Закону №1788 в редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Зазначене правове регулювання існувало до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII».

Згідно п.п. 1-3 резолютивної частини зазначеного рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Таким чином, з 23.01.2020 в Україні існують два Закони, які одночасно врегульовують призначення пенсій за Списком № 1, а саме: пункт «а» частини 1 статті 13 Закону № 1788 в редакції до Закону №213-VIII та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV в редакції Закону № 2148-VIII.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-XII з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-IV з іншого в частині стажу роботи для набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий не менше 20 років, тоді як другий не менше 25 років.

Тому, оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»).

У зв`язку з цим між сторонами виник спір, оскільки позивач вважає, що під час призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідач повинен керуватися положенням статті 13 Закону № 1788-XII у редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VIII. Водночас пенсійний орган під час розгляду заяви позивача про призначення їй пенсії керувався нормами статті 114 Закону № 1058-IV.

Отже, визначаючись з тим, нормами якого саме закону слід керуватися під час призначення пенсії позивача, суд враховує правову позицію Верховного Суду, сформовану за результатами розгляду справи № 360/3611/20.

Так, розглядаючи вказану справу, у постанові від 03.11.2021 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Тому застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-XII з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-IV.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 16.05.2023 у справі № 160/5189/20, від 02.06.2023 у справі № 160/13468/20, від 06.11.2023 у справі № 240/24/21.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що позивач звертаючись 14.11.2023 до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах не вказував, згідно якого Закону України необхідно призначити йому пенсію.

Відповідач, призначаючи позивачу пенсію, керувався положеннями статті 114 Закону № 1058-VI, однак у даному випадку відповідач повинен був застосовувати норми статті 13 Закону № 1788-XII, оскільки саме Закон № 1788-XII більш сприятливіший та такий, що захищає право позивача на пенсію за віком на пільгових умовах.

Отже, в цій частині апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Стосовно не зарахування до страхового стажу позивача періодів з 01.10.2008 по 31.10.2008, з 01.03.2022 по 20.06.2023 та з 01.11.2023 по 14.11.2023, суд першої інстанції зазначив наступне.

Відповідно до положень ст. 62 Закону «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до статті 11 цього Закону, обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Положеннями статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за наявності відомостей, які підтверджують нарахування заробітної плати (доходу), на які відповідно до Закону нараховуються страхові внески (єдиний внесок), - не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Судом встановлено на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) стосовно позивача, що ТОВ «Орфей-Запоріжжя» як страхувальником за період з 01.11.2023 по 14.11.2023 нараховано заробітну плату та сплачено страхові внески.

Враховуючи вищевикладене, вказаний період підлягав зарахуванню позивачу до страхового стажу, проте відповідачем його протиправно не було зараховано.

Крім того, судом встановлено на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) стосовно позивача, що за період з 01.10.2008 по 31.10.2008, з 01.03.2022 по 20.06.2023 відсутні відомості про нарахування заробітної плати.

Суд зазначає, що працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем - платником страхових внесків (єдиного внеску).

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу - позивача (форма Ок-5)) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року в справі №208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року в справі № 490/12392/16-а, від 4 вересня 2018 року в справі № 482/434/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з цим відсутність відомостей стосовно нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), на яку (який) відповідно до закону нараховуються страхові внески (єдиний внесок), свідчить про відсутність підстав для зарахування відповідного періоду до страхового стажу особи.

Отже, оскільки станом на дату звернення позивача за призначенням пенсії (14.11.2023) та дату прийняття пенсійним органом рішення про призначення позивачу пенсії (14.10.2024) в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування були відсутні відомості про нарахування заробітної плати позивачу за вищезазначені періоди, у відповідача були відсутні підстави для зарахування періодів з 01.10.2008 по 31.10.2008, з 01.03.2022 по 20.06.2023 до страхового та, відповідно, пільгового стажу за Списком 1.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду щодо періодів з 01.10.2008 по 31.10.2008, з 01.03.2022 по 20.06.2023, а крім того, позивачем рішення місцевого суду не оскаржувалось.

В той же час, місцевим судом не було взято до уваги, що позивач досяг 50-річного віку 29.09.2023.

Протягом 3 місяців, як-то передбачено законодавством для призначення пенсії з наступного дня після досягнення пенсійного віку, він звернувся з відповідною заявою до уповноваженого органу.

Пенсія йому була призначена з наступного дня після досягнення відповідного пенсійного віку, як то передбачено законодавством, тобто, з 30.09.2023.

В позові ОСОБА_1 також просив суд зобов`язати відповідача перерахувати йому пенсію з дати її призначення, тобто, з 30.09.2024.

Отже, період з 01.11.2023 по 14.11.2023 (тобто, стаж, набутий після призначення пенсії) взагалі не може бути зарахований до стажу, який потрібно враховувати до більш ранньої дати 30.09.2023.

Те саме стосується задоволеного окружним судом періоду з 30.09.2023 по 14.11.2023.

Відтак, висновки суду першої інстанції про необхідність зарахування до страхового (пільгового) стажу вказаних періодів є помилковими, тому апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні.

Стосовно не зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №1 періодів роботи з 21.01.1993 по 01.08.1996, з 06.08.1996 по 08.10.1996, з 21.10.1996 по 31.12.1998, з 10.11.2004 по 31.12.2004, з 20.09.2007 по 05.12.2007, з 10.01.2008 по 01.11.2008, з 29.06.2010 по 26.10.2010, з 01.02.2014 по 05.05.2014, з 13.07.2023 по 31.10.2023, суд першої інстанції зазначив наступне.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N1566/11846.

Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунок та поновлення пенсії, визначений Розділом 2 цього Порядку.

Підпунктом 2 пунктом 2.1 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу № 637).

Згідно пункту 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку).

Пунктом 4.2 цього Порядку передбачено право органу, що призначає пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Пунктом 4.7 Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

В період з 26.01.1991 по 11.03.1994 на підставі постанови Верховної Ради України 12.09.1991 №1545-XII «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» на території України застосовувався Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10.

В період з 11.03.1994 по 16.01.2003 застосовувався Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

З 16.01.2003 по 24.06.2016 застосовувався Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36.

В період з 03.08.2016 - Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461.

Як визначено пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації вимагається в двох випадках:

1) відсутність трудової книжки;

2) відсутність в трудовій книжці відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до п. «а» ст. 13 Закону №1788, є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що визначені положеннями зазначеної статті, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Судом встановлено, що насамперед записами у трудовій книжці підтверджується пільговий характер роботи позивача у вищезазначені періоди.

Пільговий стаж за Списком №1 цих періодів роботи підтверджуються, окрім записів трудової книжки, також копіями: наказів про атестації робочих місць АКХЗ; наказів про атестацію робочих місць МАК; наказів та переліків про атестації робочих місць МАК; виписки про результати атестації робочих місць; витягу з наказу про атестацію робочих місць до довідки 1 з місця роботи; довідки 2 з місця роботи; Довідки про підтвердження трудового стажу АКХЗ; Довідки про підтвердження трудового стажу КОНКОРД; Довідки про підтвердження трудового стажу МАК; Довідки про підтвердження трудового стажу; довідки про підтвердження наявного стажу МАЯК; довідки 1 з місця роботи; переліку робочих місць та посад СПИСОК 1 ТОВ КОНКОРД.

Враховуючи зазначене, відповідачем протиправно не зараховано періоди з 21.01.1993 по 01.08.1996, з 06.08.1996 по 08.10.1996, з 21.10.1996 по 31.12.1998, з 10.11.2004 по 31.12.2004, з 20.09.2007 по 05.12.2007, з 10.01.2008 по 01.11.2008, з 29.06.2010 по 26.10.2010, з 01.02.2014 по 05.05.2014, з 13.07.2023 по 29.09.2023 до пільгового стажу за Списком № 1.

Суд звертає увагу, що з метою ефективного захисту прав позивача суд, враховуючи положення ч. 2 ст. 9 КАС України, дійшов висновку вийти за межі позовних вимог задовольнивши їх шляхом зарахування до пільгового стажу за Списком № 1 періоду з 21.01.1993 по 01.08.1996, а не як просив позивача по 31.07.1996, оскільки судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки, що позивач займав посаду та виконував роботи, передбачені Списком № 1, саме у цей період.

При цьому, суд звертає увагу, що період роботи 01.01.2005 відповідачем вже зараховано до пільгового стажу за Списком №1.

Крім того, стосовно позовних вимог про зарахування до пільгового стажу за Списком 1 періоду з 06.12.2007 по 15.12.2007 суд звертає увагу, що судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки, що у зазначений період позивач не працював на посадах, передбачених Списком №1, оскільки з 05.12.2007 ОСОБА_1 було звільнено з ТОВ «Квартал» за власним бажанням. Наступний запис про працевлаштування датований 10.01.2008.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги не беруться до уваги.

Стосовно не зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №1 періоду навчання з 01.09.1988 по 26.06.1992 та періоду проходження строкової військової служби з 23.06.1992 по 03.12.1992, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також, зокрема:

а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;

в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби;

д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно статті 42 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про народну освіту» від 28.06.1974 № 2778-VIII, професійно-технічні навчальні заклади є основною школою професійно-технічної освіти молоді і формування гідного поповнення робітничого класу.

До професійно-технічних навчальних закладів (училищ, професійних шкіл) приймаються громадяни СРСР, які закінчили восьмирічну або середню загальноосвітню школу.

За приписами статті 32 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про освіту» №1060-ХІІ від 23.05.1991 (далі - Закон №1060) професійними навчально-виховними закладами є: професійно-технічне училище; професійні училища різних рівнів. Професійні навчально-виховні заклади можуть мати денні, вечірні відділення, входити до різних типів комплексів, об`єднань (професійно-технічне училище-радгосп, професійно-технічне училище-завод тощо).

Професійні навчально-виховні заклади здійснюють підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації громадян за державним замовленням, а також за договорами з підприємствами, установами, організаціями, окремими громадянами.

Професійні навчально-виховні заклади можуть мати одне або декілька базових підприємств (об`єднань, організацій), для яких вони готують робітничі кадри і відносини з якими регулюються на основі договорів.

Учні державних професійних навчально-виховних закладів з терміном навчання десять і більше місяців перебувають на повному утриманні держави.

Випускникам професійно-технічного училища та інших професійних училищ різних рівнів присвоюється робітнича професія певної кваліфікації відповідно до набутої освіти, кваліфікаційних умінь і навичок.

Згідно з частиною першою статті 49 Закону Української РСР від 28 червня 1974 року № 2778-VIII «Про народну освіту» (який діяв на час навчання позивача) середня спеціальна освіта здійснюється в технікумах, училищах та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до середніх спеціальних навчальних закладів.

Статтею 34 Закону Української РСР від 23 травня 1991 року № 1060-XII «Про освіту», який введений в дію 26 червня 1991 року (в редакції, яка була чинною до 06 вересня 2014 року), до вищих навчальних закладів були віднесені технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 04 червня 1991 року № 1144-ХІІ «Про порядок введення в дію Закону Української РСР «Про освіту»:

1. Введено в дію Закон Української РСР «Про освіту» з дня його опублікування, а частину третю статті 11 і статтю 39 - з 1 серпня 1991 року; статті 18 і 19 - з 1 вересня 1991 року; статтю 12, частину п`яту статті 48 у питанні нових умов оплати праці учнів професійно-технічних училищ, частину першу статті 57 у питанні обсягів фінансування наукових досліджень - з 1 січня 1992 року; частину третю статті 27 - з 1 липня 1992 року, статті 24, 36, 37 в частині, що стосується нових документів про освіту та нових кваліфікацій і наукових ступенів, - з 1 вересня 1992 року; останній абзац частини першої статті 52 - з 1 січня 1993 року.

2. До приведення законодавства Української РСР у відповідність із Законом Української РСР «Про освіту» чинні законодавчі та інші нормативні акти Української РСР застосовуються, якщо вони не суперечать цьому Закону.

3. Закон Української РСР «Про освіту» застосовується до правовідносин в галузі освіти, що виникли після введення в дію Закону. У правовідносинах в галузі освіти, що виникли до введення в дію цього Закону, права й обов`язки, які виникнуть після введення його в дію, визначаються відповідно до цього Закону.

Частиною 1 статті 38 Закону України від 10.02.1998 року № 103/98-ВР «Про професійну (професійно-технічну) освіту» визначено, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Конституційний суд України в своєму рішенні 1-рп/99 від 09.02.1999 року зазначив, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Таким чином, суд звертає увагу, що до спірних правовідносин має застосовуватись законодавство чинне на момент їх виникнення.

Так, відповідно до п.п. «з» п. 109 розд. VIII Постанови Ради Міністрів СРСР «Про затвердження Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій» від 03 серпня 1972 року № 590 крім роботи в якості робітника або службовця до загального стажу роботи зараховується також: навчання в училищах і школах системи державних трудових резервів і системи професійно-технічної освіти (в ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах і училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищах і т. д.) і в інших училищах, школах і на курсах з підготовки кадрів, з підвищення кваліфікації і з перекваліфікації.

Приписами частини 3 п. 109 розділу VIII постанови Ради міністрів СРСР № 590 від 03 серпня 1972 року передбачено, що при призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій по старості та інвалідності робітникам і службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці та в гарячих цехах і на інших роботах з важкими умовами праці (Підпункти «а» і «б» пункту 16), і пенсій у зв`язку з втратою годувальника їх сім`ям, а також пенсій по старості робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт «в» пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах «д» і «л», прирівнюються за вибору яка звернулася за призначенням пенсії або до роботи, яка передувала даного періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду. Період, зазначений у підпункті «з», прирівнюється до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що для зарахування даного періоду навчання до пільгового стажу, встановлено, що особа після завершення навчання має працевлаштуватись за професією, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, при цьому не встановлюючи обмежень щодо часу працевлаштування особи або конкретної професії.

Крім того, відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у стаж роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба, незалежно від місця її проходження.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

На час проходження позивачем строкової військової служби діяло Положення про порядок признання та виплати державних пенсій, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590 (далі - Положення №590).

Пунктом 109 Положення №590 було встановлено, що при призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій по старості та інвалідності робітникам і службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці та в гарячих цехах і на інших роботах з важкими умовами праці (підпункти «а» і «б» пункту 16), […] періоди, зазначені у підпунктах «к» і «л», прирівнюються по вибору особи, що звернулась за призначенням пенсії, або до роботи, яка передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.

В свою чергу пп. «к» п. 109 Положення №590 передбачав, що, крім роботи в якості робочого або службовця, в загальний стаж роботи зараховується також служба у складі Збройних Сил СРСР […].

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції станом на дату проходження позивачем військової служби) час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.

02 червня 2005 року Верховною Радою України прийнято Закон України №2636-IV «Про внесення змін до деяких законів України щодо зарахування до стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження військової служби» (далі - Закон № 2636), який набрав чинності з 01 січня 2006 року.

На підставі п. 1 розділу І Закону №2636-IV абз. 2 п. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» був доповнений реченнями такого змісту: «Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах».

На підставі п. 2 розділу І Закону №2636-IV ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» доповнена абзацом другим такого змісту: «Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах».

Відповідно до пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законів України» (щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби), до прийняття Закону України «Про пенсійне забезпечення» при призначенні пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах, час проходження військової служби прирівнювався до роботи, яка передувала службі або слідувала за нею. Після введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» питання зарахування часу проходження військової служби було врегульовано в роз`ясненні Міністерства соціального захисту населення України №2 від 26.03.93 року, в якому передбачалось, що час перебування на військовій службі підлягає зарахуванню як до загального стажу, так і стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах, якщо на момент призову на військову службу особа працювала за професією або займала посаду, що передбачає такі пільги. Однак, з 01.01.04 року це роз`яснення втратило чинність. Таким чином, механізм зарахування часу перебування на строковій військовій службі до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах та за вислугу років, втратив законодавче регулювання, а особи, які мали або матимуть право на зарахування часу перебування на строковій військовій службі до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах та за вислугу років, втрачають його.

Отже, прийняття цього законопроекту було спрямовано на законодавче закріплення механізму зарахування часу перебування на строковій військовій службі до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах та за вислугу років при умові, якщо на момент призову на військову службу особа навчалась в професійно-технічному училищі, працювала за професією або займала посаду, що передбачає такі пільги.

Вирішуючи питання про те, норми якого нормативно-правового акта мають застосовуватися до спірних правовідносин, а саме п. 109 Положення №590 або абз. 2 п. 1 ст. 8 Закону №2011 та ч. 1 ст. 2 Закону №2232, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В абз. 2 п. 2 мотивувальної частини рішення від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив: «За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце».

Постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року № 1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу PCP» було передбачено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства СРСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Отже, під час вирішення питання щодо наявності підстав для зарахування до пільгового стажу позивача періоду проходження ним строкової військової служби має застосовуватися законодавство, чинне на час її проходження, а саме п. 109 Положення № 590.

В даному випадку відсутня колізія між нормою закону та нормою підзаконного нормативно-правого акта, оскільки зміни, внесені до Законів № 2211 та № 2232 на підставі Закону № 2636, набрали чинності з 01 січня 2006 року і не мають зворотної дії у часі.

Отже, враховуючи положення п. 109 Положення №590 позивач має право на при рівняння періоду строкової військової служби до роботи, що слідувала за закінченням цього періоду.

Згідно диплому серії НОМЕР_1 від 01.07.1992 ОСОБА_1 в 1988 року вступив до Донецького політехнікуму і в 1992 році закінчив повний курс по спеціальності «Устаткування коксохімічних машин» та рішенням Кваліфікаційної комісії від 26 червня 1992 року йому присвоєно кваліфікацію техніка-механіка.

При цьому, судом встановлено на підставі відомостей військового квитка серії НОМЕР_2 від 23 червня 1992 року, що позивача призвано на військову службу і направлено у військову частину 23 червня 1992 року, та 03 грудня 1992 року позивача демобілізовано в запас.

Судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_4 , що позивача з 21.01.1993 прийнято монтажником обладнання коксохімічного виробництва 4 розряду.

В період з 26 січня 1991 року по 11 березня 1994 року був чинним Список №1 виробництв, робіт, професій, посад та показників зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість у яких дає право на пенсію за віком (за старістю) на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10, який містив позицію 1040100а-1753а: Робітники ремонтних служб, зайняті ремонтом обладнання в місцях його установки на ділянках (робочих місцях) діючих виробництв, де основні робочі, які ведуть технологічний процес, користуються правом на пільгове пенсійне забезпечення по Списку N 1: монтажники обладнання коксохімічних виробництв, монтажники технологічних трубопроводів, слюсарі-ремонтники, електрогазозварники, електрозварники ручної зварки, електромонтери по ремонту і обслуговуванню електрообладнання (підрозділ 1 розділу IV Списку N 1 доповнений пунктом згідно з постановою Кабінету Міністрів СРСР від 09.08.91 р. N 591).

Оскільки після демобілізації позивач почав працювати з 21.01.1993 на посаді монтажника обладнання коксохімічного виробництва 4 розряду, яка повинна бути зарахована до спеціального (пільгового) стажу за Списком 1, позивач має право на зарахування до спеціального (пільгового) стажу за Списком 1, періоду проходження ним строкової військової служби з 23.06.1992 по 03.12.1992.

Враховуючи викладене, окружний суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем при призначенні пенсії позивачу протиправно не зараховано до пільгового стажу позивача за Списком № 1 період навчання з 01.09.1988 по 22.06.1992 та період проходження ним строкової військової служби з 23.06.1992 по 03.12.1992.

Стосовно зарахування до пільгового стажу за Списком 1 періоду з 08.05.1991 по 20.12.1991, суд звертає увагу, що зазначений період повністю охоплюється періодом навчання позивача з 01.09.1988 по 22.06.1992, по якому вже зроблено висновок судом і який підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком 1.

Крім того, стосовно зарахування до пільгового стажу за Списком 1 періоду навчання з 23.06.1992 по 26.06.1992 суд звертає увагу, що з 23.06.1992 позивача призвано на військову службу, отже, зазначений період повністю охоплюється періодом проходження строкової військової служби, по якому вже зроблено висновок судом і який підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком 1.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Посилання апелянта на те, що Першим апеляційним адміністративним судом при розгляді справи № 200/689/24 вже було відмовлено в зарахуванні до пільгового стажу навчання та військову службу, не заслуговують на увагу, оскільки в цьому судовому рішенні зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового та передчасного висновку про наявність підстав для зарахування періодів трудової діяльності позивача, а саме: до пільгового стажу періодів навчання та проходження військової служби, з огляду на те, що в даному випадку права позивача в цій частині не порушено, відсутній об`єкт судового захисту, позовні вимоги в цій частині є безпідставними, оскільки пенсійний орган взагалі не надавав правову оцінку жодному періоду трудової діяльності позивача через те, що не визнав належним доказом трудової діяльності трудову книжку позивача, заповнену з відповідним порушенням.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 15.11.2023 по сьогодні на ТОВ «Орфей-Запоріжжя», суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 69 Закону №1788 пенсіонерам, які пропрацювали після призначення пенсій за віком або інвалідністю не менш як 2 роки з більш високим заробітком, ніж той, з якого було обчислено пенсію, встановлюється за заявою пенсіонера новий розмір пенсії виходячи з більш високого заробітку, який визначається за 2 роки роботи підряд після призначення пенсії відповідно до статей 64 - 67 цього Закону. На тих же умовах провадиться перерахунок пенсії, призначеної в мінімальному розмірі у зв`язку з відсутністю заробітку. У разі дальшого зростання заробітку пенсіонера провадиться за його заявою новий перерахунок пенсії. Кожний наступний перерахунок пенсії провадиться не раніш як через 2 роки роботи після попереднього перерахунку.

При цьому, статтею 84 Закону №1788 передбачено, що перерахунок призначеної пенсії провадиться з таких строків: при виникненні права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15-го числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15-го числа.

Позивач просить здійснити перерахунок пенсії з дати її призначення (30.09.2023), зарахувавши при цьому період з 15.11.2023 по сьогодні.

Судом встановлено, що позивач звернувся за призначенням пенсії 14.11.2023, та Головним управлінням Пенсійного фонду України призначено пенсію з урахуванням п. а ч. 1 ст. 83 Закону №1788 з дня досягнення пенсійного віку, оскільки звернення за пенсією надійшло протягом 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку.

Суд звертає увагу, що у відповідача були відсутні підстави для зарахування до страхового та пільгового стажу позивача період його роботи після звернення за призначенням пенсії, оскільки зарахування такого періоду можливе шляхом проведення перерахунку з урахуванням положень ст. 69 Закону №1788 не раніш як через 2 роки роботи після призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Суд зауважує, що відповідач користуючись наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різними способами та засобами для дотримання своїх зобов`язань, взагалі не врахував ступінь втрати однієї сторони, в нашому випадку позивача, його конституційного права на пенсійне забезпечення.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

Разом з тим, суд зазначає, що право позивача на отримання належних особі пенсійних виплат в цьому випадку не може ставитися в залежність від підтвердження в судовому порядку тих обставин, які існували на час звернення із первинною заявою та викликали сумнів у пенсійного органу, а тому таке право підлягає поновленню з моменту його виникнення.

Оскільки позивач на час первинного звернення (14.11.2024) із заявою про призначення пенсії досяг віку 50 років, мав страховий стаж роботи більше 20 років, з них не менше ніж 10 років на пільгових роботах, що підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позивач має право на пенсію, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020.

Суд зазначає, що зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, вбачається, що під дискреційними повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями, позаяк завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Оскільки відповідачем було протиправно не призначено позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, передбаченої пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, водночас, судом встановлено, що позивач набув необхідного пільгового стажу за Списком № 1 та досяг пенсійного віку, передбаченого пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, суд дійшов висновку, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення пенсії позивачу.

Оскільки відповідно до частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV та частини 1 статті 83 Закону №1788 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, визначених цією статтею, позивач має право на призначення пенсії з 30.09.2024 (дата досягнення пенсійного віку).

Стосовно нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 30.09.2023 по 21.11.2024 на суму 114194,82 грн, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, урегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (надалі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (надалі - Порядок №159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону №2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Статтями 3 та 4 Закону №2050-ІІІ встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до приписів статті 6 Закону №2050-ІІІ, компенсацію виплачують за рахунок: - власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; - коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; - коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Пунктом 2 Порядку №159 визначено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Відповідно до пункту 3 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:

пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);

соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Із наведеного правового регулювання слідує, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у тому числі, пенсії.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 у справі №21-518а14, від 11.07.2017 у справі №21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 у справі №681/423/15-а, від 20.02.2018 у справі №522/5664/17, від 21.06.2018 у справі №523/1124/17, від 03.07.2018 у справі №521/940/17, від 05.10.2018 у справі №127/829/17, від 12.02.2019 у справі №814/1428/18, від 11.02.2021 у справі № 1540/3742/18.

За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Крім того, суд враховує, що Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02 квітня 2024 року справа №560/8194/20 вважав за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.06.2021, 17.11.2021, 27.07.2022, 11.05.2023 (справи №№ 240/186/20, 460/4188/20, 460/783/20,460/786/20, відповідно) про застосування строків звернення до суду з адміністративним позовом у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати відповідно до Закону № 2050-ІІІ та сформулювати такі висновки:

а) у спорах цієї категорії справ суди повинні застосовувати шестимісячний строк звернення до суду з позовом, визначений частиною першою статті 122 КАС України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів;

б) нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати зокрема і пенсії, проводиться у чітко визначений Законом № 2050-ІІІ строк у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Тому особі, права якої порушені невиконанням обов`язку нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, достовірно відомо про час та розмір виплаченої заборгованості. При цьому така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про розмір належної до виплати компенсації, порядок її нарахування і підстави виплати/невиплати;

в) з першого дня наступного місяця після отримання заборгованості з виплати пенсії за попередні періоди особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів і з цього дня починається перебіг шестимісячного строку звернення з позовом до суду. Звернення до суду з позовом про нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів після закінчення цього строку є підставою, передбаченою пунктом 8 частини 1 статті 240, для залишення позовної заяви без розгляду;

г) отримання листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на заяву не змінює час, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить про час, коли особа почала вчиняти активні дії щодо реалізації свого права на отримання компенсації у позасудовому чи судовому порядку. Відповідно з вказаної дати не може розпочинатись відлік строку звернення з позовом до суду.

Таким чином, за змістом наведених норм обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

З матеріалів справи судом встановлено, що 21 листопада 2024 року здійснено повну виплату позивачу заборгованості з пенсії за період з 30.09.2023 по 31.10.2024 в розмірі 114194,82 грн на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.06.2024 по справі №200/689/24.

Суд звертає увагу, що компенсація, передбачена Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», виплачується у разі порушення строків виплати доходу (у тому числі пенсії), а не виконання рішення суду. Оскільки вказані кошти нараховані в результаті протиправної не виплати належної пенсії, вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Оскільки вказані кошти нараховані в результаті призначення пенсії та відновлення прав позивача, порушених в наслідок відмови відповідача у призначенні пенсії на підставі його заяви, вказана сума є доходом в розумінні ст. 2 Закону № 2050-ІІІ.

Отже, належні позивачу з 30.09.2023 по 31.10.2024 в розмірі 114194,82 грн на виконання рішення суду виплачені лише в листопаді 2024 року, тому позивач має право на компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задовольнити частково.

В абзацах другому та третьому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі № 200/8356/24 виключити «страхового стажу періоду 01.11.2023 по 14.11.2023, та», а період «з 13.07.2023 по 14.11.2023» замінити періодом «з 13.07.2023 по 29.09.2023».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі № 200/8356/24 залишити без змін.

Повне судове рішення 01 травня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

Е. Г. Казначеєв

І. Д. Компанієць