Справа № 300/166/25
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2025-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" травня 2025 р. справа № 300/166/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ; для листування: АДРЕСА_3 )
про скасування містобудівних умов та обмежень,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі позивачі) звернулись до суду з адміністративним позовом до Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради (далі відповідач 1), виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (далі відповідач 2), Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради (далі Управління ДАБК Івано-Франківської міської ради, відповідач 3), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору приватне підприємство «Металспецмонтаж» (ПП »Металспецмонтаж»), Івано-Франківська міська рада, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просили суд скасувати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки для проектування об`єкта будівництва, видані на підставі заяви ОСОБА_3 ZM01:8564-1331-7405-2525 від 30.09.2024, реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:0598-7399-7770-1314 Редакція №2, реєстраційний номер 103-31.2.1-01 від 17.12.2021. «Нове будівництво господарської будівлі з допоміжними приміщеннями на АДРЕСА_7 », затверджені наказом Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради №163 від 05.11.2024.
Окрім цього, позивачі посилаються на те, що ПП «Металспецмонтаж» внесено зміни до Містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкту будівництва за адресою: АДРЕСА_7 . Зокрема, попри наявність судових спорів щодо вирішення законності містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для проектування об`єкта будівництва (реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:0598-7399-7770-1314, реєстраційний номер 103-31.2.1-01 від 17.12.2021) «Нове будівництво господарської будівлі з допоміжними приміщеннями на АДРЕСА_7 », а також законності договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.10.2023, укладеного між ПП »Металспецмонтаж» та ОСОБА_3 , наказом №163 від 05.11.2024 затверджено у новій редакції Містобудівні умови та обмежень для проектування об`єкту будівництва за адресою: АДРЕСА_7 , згідно якої замовником числиться вже ОСОБА_3 . Водночас, у новій редакції виключено із містобудівних умов та обмежень неіснуючу земельну ділянку, а також безпідставно включено самочинно споруджений підвал в розмірах, що є більшими від периметру споруди, яка на один метр по ширині є більшою від проектної).
Дані містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва, а також Наказ №163 від 05.11.2024 позивачі вважають незаконними, оскільки прийняті на час дії ухвали суду про заборону ПП «Металспецмонтаж» виконувати будівельні роботи на об`єкті будівництва «Нове будівництво господарської будівлі з допоміжними приміщеннями по АДРЕСА_7 » до набрання законної сили судовим рішенням у справі №300/3197/23.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачам надано строк для усунення недоліків.
У зв`язку із усуненням недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
21.02.2025 ОСОБА_2 подав суду заяву від 17.02.2025 про збільшення позовних вимог, зокрема, окрім уже заявлених позовних вимог (про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для проектування об`єкта будівництва, видані на підставі заяви ОСОБА_3 ZM01:8564-1331-7405-2525 від 30.09.2024) просить скасувати наказ Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради №163 від 05.11.2024, яким затверджені такі містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки для проектування об`єкта будівництва. В обґрунтування поданої заяви зазначено те, що такий наказ фактично не був у наявності у позивача, а отриманий останнім тільки 28.01.2025 на підставі відповідного звернення.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_2 від 17.02.2025 про збільшення позовних вимог в справі №300/166/25 та предметом розгляду справи визначено:
скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для проектування об`єкта будівництва, видані на підставі заяви ОСОБА_3 ZM01:8564-1331-7405-2525 від 30.09.2024, реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:0598-7399-7770-1314 Редакція №2, реєстраційний номер 103-31.2.1-01 від 17.12.2021. «Нове будівництво господарської будівлі з допоміжними приміщеннями на АДРЕСА_7 », затверджені наказом Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради №163 від 05.11.2024;
скасування наказу Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради №163 від 05.11.2024.
10.02.2025 судом отримано відзив на позовну заяву від виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, у якому представник заперечує щодо задоволення позовних вимог, зокрема вказує, що відповідачем-2 не порушено жодних прав та інтересів позивачів (т. 2 а.с. 97-100).
Також відповідач 1 вважає, що твердження позивачів про те, що проектна документація (реєстраційний номер в Реєстрі будівельної діяльності РD01:5646-3123-2420-4134) «Робочий проект: Нове будівництво господарської будівлі з допоміжними приміщеннями на вулиці Кардинала Любомира Гузара, 31» розроблена з порушенням будівельних норм та нормативних документів, а також посилання позивача на здійснені порушення під час проведення будівельних робіт не можуть впливати на правомірність видачі Департаментом містобудівних умов і обмежень та не є предметом розгляду справи про оскарження видачі містобудівних умов і обмежень чи внесення змін до них (т. 2 а.с. 122-131).
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
03.11.2021 ПП «Металспецмонтаж» подало на ім`я міського голови Івано-Франківська заяву на надання містобудівних умов та обмежень для проєктування об`єктів будівництва (т. 2 а.с. 136).
За змістом акту обстеження об`єкта будівництва «Нове будівництво господарської будівлі з допоміжними приміщеннями на вулиці Кардинала Любомира Гузара, 31» від 24.04.2023, здійсненого заступником начальника Управління планування територій і містобудівного кадастру, начальником відділу Управління контролю та правового забезпечення Департаменту комунальних ресурсів та сільського господарства Івано-Франківської міської ради, інспектором відділу благоустрою КП «Муніципальна інспекція «Добродій», заступником начальника відділу контролю за будівництвом Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради, встановлено, що здійснюється виконання будівельних робіт стін першого поверху, виконані роботи з влаштуванням несучих монолітних колон першого поверху (під першим поверхом влаштовано підвальне приміщення та два вікна з виступом, які виходять на головну сторону будівлі, влаштовано залізобетонні сходи, які об`єднують підвальне приміщення з першим поверхом - дані роботи не передбачені робочим проектом. Відповідно до проектної документації, генпланом запроектовано газон в межах земельної ділянки, однак згідно меж влаштованого фундаменту по факту проектований газон знаходитиметься на іншій земельній ділянці, яка перебуває у приватній власності інших осіб) (т. 1 а.с. 76).
Наказом Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради від 05.11.2024 №163 (т. 2 а.с. 158) затверджено зміни до містобудівних умов та обмежень для проєктування об`єкта будівництва» (у зв`язку зі зміною власника, на підставі заяви ОСОБА_3 від 30.09.2024), реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:0598-7399-7770-1314, реєстраційний номер 103-31.2.1-01 від 17.12.2021 (а.с. 77-78).
Також при внесені змін до вказаних містобудівних умов та обмежень містобудівного розрахунку новим замовником надано не було.
Вважаючи такі містобудівні умови та обмеження і наказ Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради від 05.11.2024 №163, яким їх затверджено, протиправними, позивачі звернулись до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом, який визначає правові та організаційні основи містобудівної діяльності є Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі Закон №3038-VI, в редакції станом на час спірних правовідносин). Цей закон спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Відповідно до положень пунктів 4, 8, 11 частини 1 статті 1 Закону №3038-VI, замовник фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву; містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією; проектна документація затверджені текстові та графічні матеріали, якими визначаються містобудівні, об`ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні, технологічні вирішення, а також кошториси об`єктів будівництва.
Згідно з частиною другою статті 5 Закону №3038-VI, вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.
Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у комплексних планах, генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій (ч. 1 ст. 25 Закону №3038-VI).
Планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням відомостей Державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі у цифровій формі в державній системі координат у формі електронних документів, що містять базові і тематичні геопросторові дані (частина 1 статті 16 Закону №3038-VI).
Пунктами 2, 3, 9 частини 1 статті 1 Закону №3038-VI визначено, що генеральний план населеного пункту одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; детальний план території одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території; план зонування території (зонінг) документація, що є складовою комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади або генерального плану населеного пункту і визначає умови та обмеження використання території у межах визначених функціональних зон.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №3038-VI, генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.
Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів (частина 3 статті 17 Закону №3038-VI).
Забудова територій врегульована статтею 26 Закону №3038-VI, згідно якої суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів (частина 2 цієї статті).
Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації (частина 4 статті 26 Закону №3038-VI).
Згідно з частиною 5 статті 26 Закону №3038-VI, проектування та будівництво об`єктів власниками або користувачами земельних ділянок розпочинається з отримання замовником або проектувальником вихідних даних.
Основними складовими вихідних даних, відповідно до частини 1 статті 29 Закону №3038-VI, є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.
Приписами частин 2-3 статті 29 Закону №3038-VI визначено, що фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.
Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки), до якої додаються:
1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію - у разі, якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;
2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці - у разі, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації);
3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000.
Інформацію про речове право на земельну ділянку, право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, відомості з Державного земельного кадастру уповноважені органи містобудування та архітектури отримують відповідно до частини восьмої статті 9 Закону України «Про адміністративні послуги».
Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва. Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним. Витяг з містобудівного кадастру для формування містобудівних умов та обмежень до документів замовника додає служба містобудівного кадастру (у разі її утворення). Перелік об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.
Відповідно до частин 4-5 статті 29 Закону №3038-VI, підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є:
1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;
2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;
3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.
Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень з обґрунтуванням підстав такої відмови надається у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.
Містобудівні умови та обмеження містять:
1) назву об`єкта будівництва, що повинна відображати вид будівництва та місце розташування об`єкта;
1-1) ідентифікатор об`єкта будівництва або закінченого будівництвом об`єкта (для об`єктів нового будівництва та закінчених будівництвом об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор об`єкта будівництва до видачі містобудівних умов та обмежень);
2) інформацію про замовника;
3) відповідність на дату надання містобудівних умов та обмежень цільового та функціонального призначення земельної ділянки містобудівній документації на місцевому рівні;
4) гранично допустиму висотність будинків, будівель та споруд у метрах (з урахуванням обмежень використання приаеродромних територій, встановлених відповідно до Повітряного кодексу України);
5) максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки;
6) максимально допустиму щільність населення в межах житлової забудови відповідної житлової одиниці (кварталу, мікрорайону);
7) мінімально допустимі відстані від об`єкта, що проектується, до червоних ліній, ліній регулювання забудови, існуючих будинків та споруд;
8) планувальні обмеження (охоронні зони пам`яток культурної спадщини, межі історичних ареалів, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання, охоронні зони об`єктів природно-заповідного фонду, прибережні захисні смуги, зони санітарної охорони, планувальні обмеження використання приаеродромних територій, встановлені відповідно до Повітряного кодексу України);
9) охоронні зони об`єктів транспорту, зв`язку, інженерних комунікацій, відстані від об`єкта, що проектується, до існуючих інженерних мереж.
Перелік зазначених умов є вичерпним.
Містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника. Внесення змін до містобудівних умов та обмежень може здійснювати орган, що їх надав, за заявою замовника або за рішенням суду. Скасування містобудівних умов та обмежень здійснюється: 1) за заявою замовника; 3) за рішенням суду (частина 8 статті 29 Закону №3038-VI).
Таким чином, містобудівні умови та обмеження є складовою вихідних даних, отримання яких є необхідною умовою для набуття власниками земельних ділянок або землекористувачами права на забудову земельної ділянки. Містобудівні умови та обмеження є видом містобудівної документації та визначають комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією, дотримання яких є обов`язковим для всіх суб`єктів містобудівної діяльності. Містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника. Містобудівні умови та обмеження можуть бути скасовані за рішенням суду.
Суд зазначає, що саме у містобудівних умовах та обмеженнях забудови земельної ділянки спеціально уповноважений суб`єкт владних повноважень має викласти свої вимоги до планування майбутнього будівництва на відповідних земельних ділянках. Тобто, орган, який видає містобудівні умови та обмеження, безпосередньо у самому документі визначає всі планувальні обмеження. Основною метою надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки є, передусім, визначення відповідності намірів забудови діючій містобудівній документації та визначення основних, передбачених державними будівельними нормами вимог, на підставі яких в подальшому має розроблятись проєктна документація на будівництво об`єкту.
Відповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні є однією із ключових умов для отримання містобудівних умов та обмежень, яка перевіряється на стадії їх надання або у подальшому під час здійснення державно-будівельного або судового контролю. Невідповідність намірів забудови означає, що запланований для будівництва об`єкт не відповідає вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, тобто затвердженим текстовим та графічним матеріалам з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій конкретного населеного пункту. Недотримання замовником цієї умови є самостійною та достатньою підставою для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень.
Відтак, отриманню містобудівних умов та обмежень передує визначення (встановлення) відповідності намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.
Згідно із частиною 1 статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії, зокрема, землі житлової та громадської забудови.
Статтею 38 Земельного кодексу України визначено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.
Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм (ст. 39 Земельного кодексу України).
Відповідно до частини 5 статті 20 Земельного кодексу України, види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.
Згідно із положеннями статті 375 Цивільного кодексу України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
Отже, наміри щодо використання земельної ділянки в межах певної категорії земель мають відповідати містобудівній документації та документації із землеустрою. Водночас, забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства, що визначено статтею 24 Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності». Право власника на забудову на своїй земельній ділянці здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постановах від 16.07.2019 у справі №520/8970/18, від 23.12.2019 в справі №813/2946/17, від 06.11.2024 в справі №460/4832/21.
Суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2021 №821 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» введений в дію Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок
Згідно із пунктом 1 додатку 58 «Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок, видів функціонального призначення територій та співвідношення між ними, а також правила їх застосування», вид цільового призначення земельної ділянки визначений відповідно до встановлених законом вимог конкретний напрям використання земельної ділянки та її правовий режим в межах відповідної категорії земель та функціонального призначення територій.
Під час встановлення цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення в межах відповідних функціональних зон територій. Категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються у випадках, установлених законодавством, у межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади, генеральним планом населеного пункту, детальним планом території (пункт 2 Додатку 58).
Згідно із додатком 59 «Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок» за кодом 02.01. вказано землі житлової та громадської забудови «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».
При цьому, земельні ділянки житлової забудови це земельні ділянки, які використовуються для розміщення житлової забудови (житлові будинки, гуртожитки, господарські будівлі та інше) і земельні ділянки, які використовуються для розміщення гаражного будівництва, а земельні ділянки громадської забудови це земельні ділянки, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд (готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів) та інших об`єктів загального користування.
За визначенням ДБН В.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», а саме пунктів 3.5, 3.10 3.12, 3.19, 3.22 багатоквартирна забудова територія житлової забудови або її частини, у межах якої розташовуються багатоквартирні житлові будинки; будинок дачний - житловий будинок садибного типу для використання протягом року для відпочинку, тим часового перебування або постійного проживання; будинок садовий - будівля для літнього (сезонного) використання, яка в частині нормування площі забудови, зовнішніх конструкцій та інженерного обладнання не відповідає нормативам, установленим для житлових будинків; відсоток забудови - відношення площі під забудовою житлового будинку з урахуванням площі в контурах, що виступають, до площі земельної ділянки; зблокований житловий будинок будинок квартирного типу, що складається з двох і більше квартир, кожна з яких має безпосередній вихід на приквартирну ділянку або вулицю; зона житлової забудови - зона населеного пункту, призначена для розміщення житлової забудови і пов`язаних з нею громадських центрів, підприємств повсякденного та періодичного обслуговування населення, зелених насаджень та вулично-дорожньої мережі; садибний будинок - (індивідуальний будинок) - житловий будинок з присадибною ділянкою та господарськими спорудами, призначеними для одного домогосподарства; садибна забудова - забудова, що сформована індивідуальними чи зблокованими житловими будинками.
Пунктами 6.1 ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування та забудова територій» передбачено, що зона житлової забудови складається із земельних ділянок та територій: багатоквартирної, садибної (в тому числі блокованої) житлової забудови, житлово-громадської, а саме житлових будинків, будинків з приміщеннями громадського призначення у вбудовано-прибудованих та стилобатних частинах, запроектованих або існуючих будiвель, які використовуються для різних видів призначення (житлового, адміністративного, громадського, установ та організацій сфери повсякденного громадського обслуговування населення).
Планування зон житлової забудови має ґрунтуватися на принципах формування мікрорайону відповідно до 5.8. Соціально-планувальна організація зон житлової забудови забезпечується комплексом установ і організацій сфери громадського обслуговування, що мають бути наближені до місць проживання на відстані, що не перевищує 500 м (повсякденний попит), та тих, що забезпечують періодичний попит за таблицею 5.1.
Пунктом 6.1 ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування та забудова територій» передбачено, що зона житлової забудови складається із земельних ділянок та територій: багатоквартирної, садибної (в тому числі блокованої) житлової забудови, житлово-громадської, а саме житлових будинків, будинків з приміщеннями громадського призначення у вбудовано-прибудованих та стилобатних частинах, запроектованих або існуючих будiвель, які використовуються для різних видів призначення (житлового, адміністративного, громадського, установ та організацій сфери повсякденного громадського обслуговування населення).
Згідно ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки при розміщенні житлового будинку - 3 поверхи без урахування мансарди становить 50%.
Пунктами 6.1.30 6.1.33, 6.1.36, 6.1.39 ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування та забудова територій» передбачено, що зони садибної забудови мають формуватися за принципами мікрорайонування окремими чи зблокованими житловими будинками з присадибними ділянками. Поверховість будинків в межах територій садибної забудови не може перевищувати 3-х поверхів без урахування мансарди.
Розміщення багатоквартирних (секційних) будинків в кварталах садибної забудови не допускається. Граничний розмір площі земельних ділянок, які надаються громадянам для нового житлового будівництва, має становити не менше 150 м2 для блокованої забудови і не менше 500 м2 для індивідуальної житлової забудови. Житлові будинки на присадибних ділянках слід розміщувати з відступом від червоних ліній магістральних вулиць 6 м, житлових 3 м. Частина присадибної ділянки між червоними лініями і лінією забудови одно-, двоквартирних і блокованих будинків входить до загальної площі ділянки.
В таблиці 6.6 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» наведені показники розрахункової щільності населення (брутто) для районів садибної забудови (рекомендовані).
Відповідно до Національного класифікатора НК 018:2023, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 16.05.2023 №3573, будівлі це криті споруди, які можуть використовуватися окремо, побудовані для постійних цілей, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів. Житлові будівлі (будинки) це споруди, не менше половини загальної площі яких використовується для житлових потреб. Якщо для житлових цілей використовується менше половини загальної корисної площі, то будівля належить до нежитлових відповідно до цільового призначення. Нежитлові будівлі це споруди, які переважно використовуються або призначені для нежитлових цілей. Якщо не менше половини загальної корисної площі використовується для житлових потреб, будинок належить до житлових.
До класу 1110 «одноквартирні житлові будинки» відносяться відокремлені житлові будинки садибного типу, дачі, будинки лісників, садові та інші літні будинки для тимчасового проживання, тощо. Цей клас включає також зблоковані та терасні будинки з окремими квартирами, кожна з яких має власний дах та власний вхід з вулиці. Цей клас не включає нежитлові сільськогосподарські будинки.
Суд зазначає, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, відтак відповідність намірів забудови містобудівній документації на місцевому рівні, під час прийняття рішення про надання або відмову в наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, уповноважений орган визначає, виходячи із містобудівної документації на місцевому рівні генерального плану та плану зонування території, який обов`язково розробляється у складі генерального плану.
Згідно пояснювальної записки до генерального плану м. Івано-Франківська за структурою функціонального використання міських земель всю територію міста можна поділити на декілька категорій: землі міста, що використовуються під житлову забудову (багатоквартирну, садибну); землі міста, що використовуються під промислові підприємства, склади, бази та інше; землі міста, що використовуються під заклади культури, науки, освіти, фізкультури, спорту, торгівлі, побуту та інше; землі, що найняті установами природоохоронного, рекреаційного, історико-культурного призначення; землі запасу, сільськогосподарського використання, резервного фонду населеного пункту.
З метою раціонального використання території міста та створення сприятливих умов для проживання, проектом передбачається організація наступних зон міста: сельбищна зона; зона загальноміського центру; промислово-складська зона; зона зелених насаджень та відпочинку (рекреаційна зона). Згідно прийнятій планувальній структурі генерального плану в місті Івано-Франківську формуються три планувальні утворення, кожне з яких має окрему специфіку.
Згідно Генерального плану міста Івано-Франківська вказана вище земельна ділянка знаходиться на території садибної забудови.
Отже, на земельній ділянці з цільовим призначенням за кодом 02.01 дозволена, зокрема, садибна забудова (у спірному випадку будівництво будинку садибного типу).
За приписами частини 1 статті 381 ЦК України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.
За визначенням ДБН В.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» садибна забудова забудова, що сформована індивідуальними чи зблокованими житловими будинками.
Водночас, зблокований житловий будинок будинок квартирного типу, що складається з двох і більше квартир, кожна з яких має безпосередній вихід на приквартирну ділянку або вулицю.
Садибний будинок (індивідуальний будинок) житловий будинок з присадибною ділянкою та господарськими спорудами, призначеними для одного домогосподарства.
Разом з цим, господарські (присадибні) будівлі допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо, та прибудови до них (наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт» від 03.07.2018 №158).
Допоміжні приміщення приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будівлі/будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення) (наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» від 22.11.2018 №315).
Суд звертає увагу, що в назві об`єкта будівництва «Нове будівництво господарської будівлі з допоміжними приміщеннями на АДРЕСА_7 » міститься назва господарська будівля, яка за своїм визначенням вказаним вище і є допоміжним приміщенням.
При цьому, в повідомленні про початок виконання будівельних робіт замовником вказано код об`єкта згідно з державним класифікатором будівель і споруд 1110.3 - будинок садибного типу, який належить до одноквартирних житлових будинків, однак ця категорія не включає господарські будівлі.
Отже, суд доходить переконання, що «Нове будівництво господарської будівлі з допоміжними приміщеннями на АДРЕСА_7 » не є садибною забудовою, будинком садибного типу, як про це вказано у містобудівних умовах та обмеженнях.
Окрім того, висновком судового експерта зафіксовано, що така господарська будівля на АДРЕСА_7 не відповідає нормативно-правовим актам у частині її будівництва, зокрема, не відповідає:
пункту 8 «Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць», оскільки визначене проектом (П) «Господарська будівля з допоміжними приміщеннями на АДРЕСА_11 . Частина проекту: Містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками», архітектурно проектне рішення, яке погоджено Департаментом містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради при видачі містобудівних умов та обмежень для проектування, ЄДЕССБ MU01:0598-7399-7770-1314 не передбачає підвальний поверх в проектній будівлі;
статті 27 Закону України «Про архітектурну діяльність» та вимог 4.1 ДБН А.3.1-5-2016 «Організація будівельного виробництва», оскільки при спорудженні підвального поверху виконано будівельні роботи, не передбачені створенням об`єкта архітектури згідно з проектною документацією.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що «Нове будівництво господарської будівлі з допоміжними приміщеннями на АДРЕСА_7 » не є садибною забудовою, будинком садибного типу, як про це вказано у містобудівних умовах та обмеженнях і повідомленні про початок виконання будівельних робіт, відповідно.
Враховуючи наведене, суд вважає, що будівництво на земельній ділянці із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за кодом 02.01, господарської будівлі з допоміжними приміщеннями слід розцінювати як використання її не за цільовим призначенням.
Відтак, суд доходить висновку про невідповідність цільового призначення земельної ділянки, на якій здійснюється будівництво, фактичним намірам забудови та, як наслідок, суд доходить висновку, що Містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва «Нове будівництво господарської будівлі з допоміжними приміщеннями на АДРЕСА_7 » надані протиправно, а тому підлягають скасуванню.
Разом із цим, враховуючи висновок суду про скасування містобудівних умов та обмежень, суд констатує, що слід скасувати і наказ Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради №163 від 05.11.2024, яким затверджено такі містобудівні умови та обмеження.
При цьому, в ухвалі суд вказав наступне:
«Суд зазначає, що в спірному випадку шкода від зупинення виконання будівельних робіт буде значно меншою від можливих збитків ПП «Металспецмонтаж» під час їх виконання на земельній ділянці по АДРЕСА_7 .
При цьому, фінансові права забудовника можуть зазнати ще більших порушень у разі продовження будівництва з ймовірними порушеннями будівельних норм та стандартів.
Крім того, в разі реалізації проекту будівництва до завершення розгляду справи, можливе проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за третіми особами (фізичними та юридичними особами), які в цих правовідносинах можуть виступати добросовісними набувачами, що також може призвести до того, що ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів стане неможливим або суттєво ускладненим
У спірному випадку невжиття заходів забезпечення позову може призвести до реалізації запланованого проекту будівництва на відповідній земельній ділянці, що, в свою чергу, повністю знівелює можливість захисту прав і інтересів позивачів у випадку прийняття судом рішення про задоволення позову».
Тобто, забороняючи виконувати будівельні роботи на об`єкті будівництва «Нове будівництво господарської будівлі з допоміжними приміщеннями на АДРЕСА_7 », суд виходив із того, що продовження такого будівництва з ймовірними порушеннями будівельних норм та стандартів може знівелювати можливість захисту прав і інтересів позивачів.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради, яким винесено спірний наказ №163 від 05.11.2024 та яким, у свою чергу, затверджено спірні містобудівні умови та обмежень забудови земельної ділянки, на користь позивачів підлягає стягненню сплачений ними судовий збір.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 77, 78,139, 159, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ; для листування: АДРЕСА_3 )
про скасування містобудівних умов та обмежень задовольнити.
Скасувати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки для проектування об`єкта будівництва, видані на підставі заяви ОСОБА_3 ZM01:8564-1331-7405-2525 від 30.09.2024, реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:0598-7399-7770-1314 Редакція №2, реєстраційний номер 103-31.2.1-01 від 17.12.2021. «Нове будівництво господарської будівлі з допоміжними приміщеннями на АДРЕСА_7 », затверджені наказом Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради №163 від 05.11.2024.
Скасувати наказ Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради №163 від 05.11.2024.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Відповідачам та Івано-Франківській міській раді ухвалу надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.