Справа № 320/28579/24
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2025-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 травня 2025 року

м. Київ

справа № 320/28579/24

адміністративне провадження № К/990/51302/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Бевзенка В.М. та Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву про відвід колегії суддів Берназюка Я.О., Бевзенка В.М. та Коваленко Н.В. від розгляду справи № 320/28579/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України про визнання протиправними дій, визнання протиправними, незаконними та нечинними наказів.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) подала до суду заяву про забезпечення позову до Міністерства освіти і науки України (далі - Міносвіти) шляхом зупинення дії наказу Міносвіти від 06 березня 2024 року № 266 «Про затвердження Порядку прийому на навчання для здобуття вищої освіти в 2024 році» зі змінами та доповненнями.

Київський окружний адміністративний суд ухвалою від 20 червня 2024 року відмовив у забезпеченні позову.

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 25 листопада 2024 року забезпечив позов ОСОБА_1 .

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції було складено 02 грудня 2024 року.

31 грудня 2024 року Міносвіти подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції.

Автоматизований розподіл судової справи між суддями визначив склад колегії суддів: Берназюк Я.О. (суддя-доповідач), Бевзенко В.М. та Коваленко Н.В.

Верховний Суд ухвалою від 09 січня 2025 року залишив касаційну скаргу без руху, а ухвалою від 13 лютого 2025 року - продовжив строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Міносвіти усунуло недоліки касаційної скарги, що слугували підставою для залишення касаційної скарги без руху.

Верховний Суд ухвалою від 31 березня 2025 року відкрив касаційне провадження.

28 квітня 2025 року ОСОБА_1 подала до Суду заяву про відвід усієї колегії суддів з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України).

Заяву обґрунтовує тим, що касаційна скарга Міносвіти не містила аргументованих мотивів щодо підстав оскарження відповідно до вимог абзацу 2 частини четвертої статті 328 КАС України та мала бути повернута суддею-доповідачем згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України; також відповідач після залишення касаційної скарги без руху у встановлений Судом строк не усунув недоліки скарги, а Верховний Суд не постановив ухвалу про повернення касаційної скарги відповідно до частини шостої статті 332 КАС України; відповідач у строк не подав заяву, не надіслав копію касаційної скарги позивачці, а Суд не мав підстав продовжувати Міносвіти строк для усунення недоліків скарги.

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 про відвід, колегія суддів Верховного Суду виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.

Стаття 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого Рішенням XX чергового з`їзду суддів України від 18 вересня 2024 року, визначає, що суддя заявляє самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законом. У разі виникнення сумнівів у судді щодо його неупередженості у результаті розгляду справи суддя має право заявити самовідвід. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Оцінюючи заявлені ОСОБА_1 обставини з позиції стороннього спостерігача, Суд не вбачає обґрунтованих підстав для розумного сумніву в неупередженості колегії суддів, оскільки процесуальні дії були зумовлені положеннями КАС України, здійснювалися в межах дискреційних повноважень суду та не містили ознак переваги або упередженого ставлення до сторін.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, тиску, погроз чи втручання, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або у будь-якій формі. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення судді до спору і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Водночас жодна норма національного права безпосередньо не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості Суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою цього Суду (справи "Білуха проти України", заява №33949/02, пункт 49; "Fey v. Austria", заява №14396/88, пункти 27, 28 та 30; "Wettstein v. Switzerland", заява № 33958/96, пункти 42-43; "Pullar v. United Kingdom", заява № 22399/93, пункт 38 та інші) обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

1) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

2) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого. Для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею(ми) принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розгляду справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

При цьому незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання відповідно до частини четвертої статті 36 КАС України не може бути підставою для відводу.

ОСОБА_1 у заяві про відвід колегії суддів стверджує, що касаційна скарга Міносвіти не містила аргументованих мотивів щодо підстав оскарження, як того вимагає абзац 2 частини четвертої статті 328 КАС України, і тому мала бути повернута суддею-доповідачем (Берназюк Я.О.) на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Абзац 2 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає, щоб касаційна скарга містила обґрунтування підстав для оскарження судового рішення, зокрема вказівку на неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Тобто скарга має чітко вказувати, чому судове рішення суду першої та/або апеляційної інстанції є незаконним чи необґрунтованим.

Пункт 4 частини п`ятої статті 332 КАС України передбачає повернення суддею-доповідачем касаційної скарги, яка не містить жодних аргументів, які б могли свідчити про наявність підстав для касаційного перегляду.

Перевірка відповідності скарги вимогам статті 328 КАС України належить до компетенції судді-доповідача на стадії прийняття скарги до розгляду. Оцінка того, чи «у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку», є дискреційним повноваженням судді-доповідача, яке ґрунтується на аналізі змісту скарги.

Верховний Суд може залишати касаційну скаргу без руху для уточнення підстав касаційного оскарження у разі, якщо скарга містить недоліки, які не свідчать про її очевидну необґрунтованість.

Суддя-доповідач (Берназюк Я.О.) перевірив скаргу Міносвіти та визнав її частково обґрунтованою, але недостатньо мотивованою для відкриття касаційного провадження.

Водночас заява ОСОБА_1 про відвід колегії суддів не містить аргументів, які б вказували на те, що касаційна скарга Міносвіти була "очевидно немотивованою" у розумінні пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Частина шоста статті 332 КАС України регулює питання про повернення касаційної скарги. Продовження строку для усунення недоліків є дискреційним повноваженням суду, яке реалізується з урахуванням принципів доступу до правосуддя та забезпечення справедливого розгляду справи. Рішення не повертати касаційну скаргу є процесуальним і не свідчить про зацікавленість судді(в) в результаті розгляду справи.

Аргумент заявниці про порушення пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України не підтверджується об`єктивними чи суб`єктивними ознаками упередженості судді-доповідача, відображає незгоду з процесуальним рішенням (ухвалою про залишення касаційної скарги без руху), що не є підставою для відводу (частина четверта статті 36 КАС України).

Щодо продовження строку для усунення недоліків, відкриття касаційного провадження, це також є дискреційним правом Суду, яке реалізується з урахуванням обставин справи та принципів справедливого судового розгляду.

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими в ухвалах від 14 лютого 2024 року у справі № 990/310/23, від 19 березня 2025 року у справі № 305/1164/16-ц та від 08 квітня 2024 року у справі № 990/310/23.

Заявниця не надала доказів, які б вказували на те, що продовження строку було необґрунтованим, а відкриття касаційного провадження - зумовлене упередженим ставленням суддів.

Відкриття касаційного провадження підтверджує, що після усунення недоліків касаційна скарга Міносвіти була визнана такою, що відповідає вимогам КАС України, включаючи обґрунтованість підстав оскарження.

Верховний Суд підкреслює, що підставою для відводу судді(ів) відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КАС України можуть бути обставини, які викликають розумний сумнів у неупередженості судді у стороннього спостерігача.

Проаналізувавши доводи заяви ОСОБА_1 про відвід, Верховний Суд дійшов висновку, що жодна з обставин, на які посилається заявниця, не свідчить про порушення правил автоматизованого розподілу справи (стаття 31 КАС України ), наявність родинних, близьких чи професійних зв`язків суддів зі сторонами або іншими учасниками процесу (пункт 3 частини першої статті 36 КАС України), участь суддів раніше у цій справі в іншій процесуальній ролі (пункт 1 частини першої статті 36 КАС України ) чи про наявність їх прямої чи опосередкованої заінтересованості в результаті розгляду справи (пункт 2 частини першої статті 36 КАС України).

Натомість наведені заявницею аргументи стосуються виключно незгоди ОСОБА_1 з процесуальними діями та рішеннями, вчиненими суддею-доповідачем та колегією суддів під час касаційного провадження (залишення касаційної скарги без руху, продовження строку на усунення недоліків, відкриття касаційного провадження), які були здійснені в межах повноважень, передбачених статтями 328, 332 КАС України.

Сама лише незгода сторони з такими процесуальними рішеннями, за відсутності будь-яких інших об`єктивних даних, що свідчили б про упередженість чи небезсторонність суддів, відповідно до частини четвертої статті 36 КАС України не може бути підставою для відводу.

Верховний Суд в ухвалах (зокрема від 27 жовтня 2020 року у справі № 826/8426/14, від 06 жовтня 2022 року у справі №640/17351/19, від 24 січня 2023 року у справі №826/9693/13-а, від 11 липня 2023 року у справі №200/5179/22, від 13 травня 2024 року у справі №215/2945/23 та від 23 липня 2024 року у справі №990/217/24) неодноразово зазначав, що суб`єктивна незгода сторони з діями судді(ів) не може вважатися обставиною, яка викликає сумнів у його(їх) неупередженості.

Твердження заявниці про те, що суддя-доповідач (колегія суддів) мав(ли) повернути скаргу, фактично є спробою переглянути процесуальне рішення про відкриття касаційного провадження, а не доказом упередженості суддів Берназюка Я.О., Бевзенка В.М. та Коваленко Н.В.

У питанні обрахунку строку на касаційне оскарження Верховний Суд виходив з дня складання повного судового рішення суду апеляційної інстанції (02 грудня 2024 року) відповідно до частини першої статті 329 КАС України.

Отже, викладені у заяві про відвід доводи не є такими, що за об`єктивним критерієм (пункт 4 частини першої статті 36 КАС України) можуть викликати обґрунтований сумнів у неупередженості складу суду в стороннього спостерігача, а тому немає підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Частиною четвертою статті 40 КАС України встановлено, що якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного судового засіданні, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Колегія суддів Верховного Суду не встановила обставин, які б обґрунтовували наявність об`єктивних або суб`єктивних підстав сумніву у неупередженості суддів Берназюка Я.О., Бевзенка В.М. та Коваленко Н.В. у розгляді справи № 320/28579/24. Аргументи заявниці зводяться до оскарження процесуальних дій Суду, що не свідчать про порушення принципу безсторонності.

Таким чином, немає правових підстав для задоволення заяви про відвід колегії суддів у розумінні пункту 4 частини першої статті 36 КАС України.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, тому є підстави для проведення автоматичного розподілу для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, для розгляду заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів.

Керуючись статтями 31, 36, 39, 40, 256 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Визнати необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.О., Бевзенка В.М. та Коваленко Н.В. від касаційного розгляду адміністративної справи № 320/28579/24.

2. Для розгляду заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів провести автоматичний розподіл для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, в порядку, передбаченому статтею 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді: В.М. Бевзенко

Н.В. Коваленко