Справа № 161/19210/24
Суддя: Присяжнюк Л. М.
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/14/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі головуючої судді Присяжнюк Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департамент патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови, мотивуючи свої вимоги тим, що Постановою 4АВ 07805859 від 08.10.2024 року (далі Постанова) її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме - перевищення встановлених обмежень швидкості руху та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно Постанови, 08.10.2024 року о 18 год 13 хв по дорозі: Н22 Устилуг-Луцьк-Рівне 95+200 ТЗ рухався з перевищенням встановлених обмежень швидкості руху. Порушення зафіксоване в автоматичному режимі.

Вважає Постанову протиправною і такою, що підлягає до скасування, виходячи з наступного.

Транспортний засіб: марка RENAULT, НОМЕР_1 (далі ТЗ), Свідоцтво про реєстрацію ТЗ, зареєстрований і оформлений на ОСОБА_1 , належить їй та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, як спільне майно подружжя.

08.10.2024 року о 18 год 13 хв по дорозі: Н22 Устилуг-Луцьк-Рівне 95+200 керував ТЗ ОСОБА_2 , у зв`язку з цим притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності 08.10.2024 року за ч. 1 ст. 122 КУпАП є безпідставним та необґрунтованим, оскільки, згідно статті 122 КУпАП, суб`єктом вищезазначеного правопорушення є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП 08.10.2024 року за участі ТЗ, просить Постанову визнати протиправною та скасувати.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2024 року, справу передано на розгляд головуючому судді Л.М. Присяжнюк (ас 17), яка ухвалою від 21.10.2024 року прийняла позовну заяву ОСОБА_1 та відкрила провадження в адміністративній справі, постановила розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (ас 18).

Ухвалою суду від 28.10.2024 року позовна заява була залишена без руху і позивачу наданий строк для усунення недоліків (ас 23).

05.11.2024 року позивач подала клопотання про заміну первісного відповідача на належного, а саме Головне управління Національної поліції у Волинській області на Департамент патрульної поліції (ас 26-27).

05.11.2024 року позивач подала клопотання про витребування письмових доказів, у якому просить витребувати у Департаменту патрульної поліції належним чином завірену копію постанови 4АВ 07805859 від 08.10.2024 року та фото і відеофіксацію події 08.10.2024 року о 18 год. 13 хв. по дорозі Н22 Устилуг-Луцьк-Рівне 95+200 за участю транспортного засобу марки Renault д.н.з. НОМЕР_1 (ас 28).

Ухвалою суду від 22.11.2024 року замінено в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови, первісного відповідача Головне управління Національної поліції у Волинській області на належного відповідача Департамент патрульної поліції і витребувано у Департаменту патрульної поліції належним чином завірену копію постанови 4АВ 07805859 від 08.10.2024 року та фото і відеофіксацію події 08.10.2024 року о 18 год. 13 хв. по дорозі Н22 Устилуг-Луцьк-Рівне 95+200 за участю транспортного засобу марки Renault д.н.з. НОМЕР_1 (ас 39).

16.12.2025 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити за його безпідставністю та необґрунтованістю, надав фото і відеофіксацію події 08.10.2024 року о 18 год. 13 хв. по дорозі Н22 Устилуг-Луцьк-Рівне 95+200 за участю транспортного засобу марки Renault д.н.з. НОМЕР_1 (ас.46-57).

11.04.2025 року позивач подала суду повідомлення Управління АФППДР ДПП НП України від 07.11.2024 року і від 03.03.2025 року (ас 68-71).

Дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, суд установив таке.

Постановою 4АВ 07805859 від 08.10.2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме - перевищення встановлених обмежень швидкості руху та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно Постанови, 08.10.2024 року о 18 год 13 хв по дорозі: Н22 Устилуг-Луцьк-Рівне 95+200 ТЗ рухався з перевищенням встановлених обмежень швидкості руху. Порушення зафіксоване в автоматичному режимі.

Встановлено, що транспортний засіб: марка RENAULT, НОМЕР_1 , Свідоцтво про реєстрацію ТЗ, зареєстрований і оформлений на ОСОБА_1 , належить їй та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, як спільне майно подружжя.

30.10.2024 року ОСОБА_2 через Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції подав в Департамент патрульної поліції заяву про визнання правопорушення та надання згоди на притягнення його до адміністративної відповідальності по постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії 4АВ №07805859 від 08.10.2024 року, оскільки саме він 08.10.2024 року о 18 год 13 хв по дорозі: Н22 Устилуг-Луцьк-Рівне 95+200 керував ТЗ з перевищенням встановлених обмежень швидкості руху.

Управління АФППДР ДПП НП України відмовило у задоволенні заяви ОСОБА_2 , посилаючись на те, що його заява була подана з порушенням строків.

Дані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами:

1)Постановою 4АВ 07805859 від 08.10.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме - перевищення встановлених обмежень швидкості руху та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. (ас. 38)

2)Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу марка НОМЕР_2 , НОМЕР_1 , який зареєстрований і оформлений на ОСОБА_1 (ас.33)

3)Свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (ас. 34)

4)Заявою ОСОБА_2 про визнання правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності (зворот ас.59)

5)Відповіддю Управління АФППДР ДПП НП України про розгляд заяви щодо визнання правопорушення. (ас.65-66)

Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості, передбаченого ст. 62 Конституції України, згідно з якою всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

В силу ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У відповідності до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи. Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватись у відповідності до встановленого законодавством порядку.

В ст. 7 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 8 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Тобто, адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Відповідно до ст. 14-1 КУпАП до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно ч. 9 ст. 80 КАС України, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Позивач, обґрунтовуючи свій позов, посилалася на те, що ОСОБА_2 08.10.2024 року о 18 год 13 хв по дорозі: Н22 Устилуг-Луцьк-Рівне 95+200 керував ТЗ, і на підтвердження цієї обставини просила витребувати від відповідача фото і відеофіксацію події 08.10.2024 року о 18 год. 13 хв. по дорозі Н22 Устилуг-Луцьк-Рівне 95+200 за участю транспортного засобу марки Renault д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням заяви ОСОБА_2 про визнання правопорушення та надання згоди на притягнення його до адміністративної відповідальності по Постанові.

З доданого відповідачем до заперечення на позовну заяву диска з фото і відеофіксацію події 08.10.2024 року о 18 год. 13 хв. по дорозі Н22 Устилуг-Луцьк-Рівне 95+200 за участю транспортного засобу марки Renault д.н.з. НОМЕР_1 , не вбачається, що на момент скоєння адміністративного правопорушення, транспортним засобом марки Renault д.н.з. НОМЕР_1 керувала позивач.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За визначенням ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ.

Як вже суд зазначив вище, згідно ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним оскаржуваних постанов.

З урахуванням роз`яснення п.п. 4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.

Крім того, судом враховується, що у відповідності до ч.9 ст. 80 КАС України, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Суд зазначає, що під час розгляду справи відповідачем у встановлений судом строк не надано жодних доказів на підтвердження правомірності винесеної спірної постанови.

За наслідком чого, суд доходить до висновку, що відповідачем всупереч вимог ч.2 ст.77 КАС України, факт перевищення позивачем встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суду не надано.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 9 та статті 10 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП, посадова особа у визначеному законом порядку встановлює винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Враховуючи недоведеність відповідачем належними доказами вчинення позивачем перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, суд вважає відсутніми підстави для визнання позивача винною у інкримінованому їй адміністративному правопорушенні, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП, а доводи позивача, викладені в обґрунтування позову, є належними та не спростованими.

Лише сам факт реєстрації ТЗ за позивачем не може бути самостійною підставою для накладення на неї адміністративного стягнення за порушення ПДР.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Зазначене гарантується статтею 62 Конституції України.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України №475/97-ВР від17.07.97 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ч. 1ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року).

Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року).

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачем жодним доказом не доведено правомірність винесеного оскаржуваного рішення, не доведено викладенні в постанові обставини, не доведено належними доказами факт вчинення позивачем порушення ПДР, за що останню було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України, а відтак не підтверджено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає позов ОСОБА_1 обґрунтованим та підлягаючим задоволенню, за наслідком чого в межах положень ст.286 КАС України суд вважає достатніми підстави для скасування Постанови, а справа про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи заяву позивача, судові витрати по сплаті судового збору слід залишити за нею.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 77, 79, 132, 139, 241-246, 286, 293 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Постанову 4АВ 07805859 від 08.10.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме - перевищення встановлених обмежень швидкості руху та накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян визнати протиправною і скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, Код ЄДРПОУ 40108646.

Дата складення повного тексту рішення суду: 30.04.2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суд

Волинської області Людмила ПРИСЯЖНЮК