Справа № 420/31305/24
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2025-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 травня 2025 року

м. Київ

справа №420/31305/24

адміністративне провадження № К/990/16607/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів - Єресько Л.О., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Херсонській області на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2025 року у справі №420/31305/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування наказу,

УСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області, у якому позивач (з урахуванням уточнень від 29 жовтня 2024 року та ухвали суду від 5 листопада 2024 року щодо повернення позовної заяви в частині позовних вимог) просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Херсонській області () яка полягає у невжитті заходів щодо, проведення обчислення у грошовому еквіваленті додаткової винагороди, відповідно до вимог наказу МВС України від 22 листопада 2022 року № 775, за час перебування позивача на окупованій території Херсонської області з 24 лютого 2022 року, по час виїзду його на підконтрольну Україні територію 16 квітня 2022 року, включаючи час перебування у полоні з 19 березня 2022 року до 12 квітня 2022 року, та зобов`язати провести нарахування на картковий рахунок ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - грошових коштів, як додаткової винагороди, за час перебування його на окупованій території Херсонської області з 24 лютого 2022 року, по час виїзду на підконтрольну Україні територію 16 квітня 2022 року, включаючи час перебування у полоні з 19 березня 2022 року до 12 квітня 2022 року;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Херсонській області () яка полягає, у не проведенні розрахунків, у грошовому еквіваленті, надбавки до посадового окладу позивача, у розмірі 50% відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 15 червня 1994 р. N 414 - за період з 21 березня 2023 року до 13 березня 2024 року, та зобов`язати провести нарахування на картковий рахунок ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошових коштів, як надбавки до посадового окладу у розмірі 50% за виконання роботи з 21 березня 2023 року до 13 березня 2024 року.

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Херсонській області () від 9 серпня 2024 року № 1008 "Про припинення виплат грошового забезпечення", та стягнути з Головного управління Національної поліції в Херсонській області () на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заробітну платню з 1 серпня 2024 року по дату звільнення з НПУ - 26 вересня 2024 року, у тому числі грошове забезпечення, у вигляді різниці в заробітку, за час виконання нижчеоплачуваної роботи, в період з 12 вересня 2024 року до 26 вересня 2024 року."

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 6 січня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Херсонській області щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, за період з 19 березня 2022 року до 13 квітня 2022 року, відповідно до пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 1 квітня 2022 року № 400.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, збільшену до 100 000 гривень, за період з 19 березня 2022 року до 13 квітня 2022 року, відповідно до пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 1 квітня 2022 р. № 400.

В іншій частині позову відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Херсонській області - задоволено частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 6 січня 2025 року - скасовано та ухвалено постанову про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Херсонській області () щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки до посадового окладу у розмірі 50% відповідно до пункту 4-1 постанови Кабінету міністрів України від 15 червня 1994 року № 414 - за період з 21 березня 2023 року до 13 березня 2024 року.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) надбавку до посадового окладу у розмірі 50% відповідно до пункту 4.1 постанови Кабінету міністрів України від 15 червня 1994 року № 414 - за період з 21 березня 2023 року до 13 березня 2024 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено

Не погоджуючись із таким рішенням суду апеляційної інстанції, Головне управління Національної поліції в Херсонській області звернулося із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 18 квітня 2025 року через підсистему "Електронний суд".

У своїй касаційній скарзі скаржник просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши зміст оскаржуваних судових рішень, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з наступного.

Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Спірні правовідносини у цій справі склались з приводу ненарахування та невиплати надбавки до посадового окладу у розмірі 50% відповідно до пункту 4-1 постанови Кабінету міністрів України від 15 червня 1994 року № 414.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 5 листопада 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у цій справі.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини 5 цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Однак, у касаційній скарзі відсутнє будь-яке посилання скаржника на передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки із зазначенням, одночасно, належного їх обґрунтування у поєднанні з обставинами справи.

В обґрунтування загальних підстав касаційного оскарження судового рішення касатор посилається на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України та вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: статті 30 Закону України «Про державну таємницю» та пунктів 41, 5 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року №414 (далі - «Положення №414»).

Суд відхиляє посилання скаржника на наявність підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки наразі існує практика Верховного Суду, зокрема, у справах № 520/18808/21, №806/2056/18, №802/74/15-а в подібних правовідносинах.

Так, Верховний Суд у вказаних справах указав, що положення статті 30 Закону України «Про державну таємницю», пункти 2, 5 Положення № 414 слід розуміти так, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.

Щодо останнього, то для вирішення питання про те, чи умови праці особи передбачають роботу з відомостями та їх носіями, які становлять державну таємницю, необхідно насамперед з`ясувати обсяг функціональних обов`язків цієї особи за посадою та умови (вимоги, критерії), яким повинна відповідати особа для того, щоб бути призначеною на цю посаду та/або виконувати роботу/завдання, пов`язані з доступом до документів, інших матеріальних носіїв інформації, що становить державну таємницю. Це можна встановити, зокрема, на підставі посадових інструкцій, внутрішніх відомчих документів та/або підзаконних нормативних актів, які містять вимоги для зайняття певної посади у відповідному органі або регламентують порядок виконання робіт/завдань, що вимагають доступу до державної таємниці.

Якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням, про що видати відповідний розпорядчий документ.

Факт невиплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не є і не може бути свідченням невиконання роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці.

Відтак, зазначене свідчить, що скаржник просить сформувати висновок щодо застосування норм права у правовідносинах, стосовно яких вже наявний висновок Верховного Суду у справах №520/18808/21, №806/2056/18, №802/74/15-а.

До того ж, аналізуючи оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції, Суд дійшов до висновку, що суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у цій справі відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Решта доводів касаційної скарги фактично, зводяться до переоцінки встановлених судом першої та апеляційної інстанції обставин та досліджених ним доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Обмеження переліку судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів, а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судом першої та апеляційної інстанції, та/або переоцінювати їх.

Європейський Суд з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності заяви у справі "Азюковська проти України" (заява № 26293/18), в якій заявницею оскаржувалася відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності, указав, що застосування критерію малозначності у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З аналізу доводів касаційної скарги слідує, що скаржник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду цієї справи.

Оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, прийняте у справі, яка розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях суду першої та апеляційної інстанції обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України виняткових обставин справи, то у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Херсонській області на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2025 року у справі №420/31305/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування наказу.

Копію ухвали направити заявнику за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет" (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

…………………………….

…………………………….

…………………………….

Н.М. Мартинюк

Л.О. Єресько

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду