Справа № 260/1496/24
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2025-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/1496/24 пров. № А/857/393/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Вовк А. Ю.,

представника позивача Моняка Р. В.,

представника відповідача Греньо Д. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року (прийняте у м. Ужгороді суддею Микуляком П. П.; складене у повному обсязі 28 листопада 2024 року) у справі 260/1496/24 за адміністративній позовом ОСОБА_1 до Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 1475 від 02.11.2023 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Дубриницької сільської ради VIII скликання ОСОБА_1 за власним бажанням», прийняте на XXVII сесії VIII скликання Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області;

- визнати протиправним та скасувати рішення № 1613 від 15.02.2024 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Дубриницької сільської ради VIII скликання ОСОБА_1 », прийняте на XXXI позачерговій сесії VIII скликання Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області;

- поновити ОСОБА_1 на роботі секретаря Дубриницької сільської ради VIII скликання;

- стягнути з Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 15.02.2024 до поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26.11.2020 на підставі рішення № 4 Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області І сесії VIII скликання, ОСОБА_1 обрана секретарем Дубриницької сільської ради.

02.11.2023, розглянувши заяву секретаря Дубриницької сільської ради про звільнення з займаної посади за власним бажанням депутатами Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області XXVII сесії VIII скликання було прийнято рішення № 1475 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Дубриницької сільської ради VIII скликання ОСОБА_1 за власним бажанням», яким припинили повноваження секретаря сільської ради та виключили з виконавчого комітету.

Результати голосування, щодо звільнення секретаря були оголошені Головою сільської ради, рішення № 1475 було нею підписано та зареєстровано.

Надалі позивачку було ознайомлено з рішенням сесії та в її трудовій книжці проставлено відмітку про звільнення її із посади секретаря Дубриницької сільської ради. Також було проведено нарахування та виплату сум при звільненні.

Однак 15.02.2024 на XXXI позачерговій сесії Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області VIII скликання було прийнято нове рішення № 1609 від 15.02.2024 «Про внесення змін до рішення 27 сесії VIII скликання Дубриницької сільської ради від 02.11.2023 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Дубриницької сільської ради VIII скликання ОСОБА_1 за власним бажанням», яким, пункт 1 рішення від 02.11.2023 № 1475 Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області викладено в новій редакції: «1. Встановити, що внаслідок допущеної помилки рішення про розгляд заяви секретаря Дубриницької сільської ради ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням не розглянуто і не прийнято по суті».

При розгляді цього рішення стало відомо, що рішення щодо звільнення позивачки від 02.11.2023 № 1475 не могло бути прийнято у законний спосіб, оскільки депутатами сільської ради заява секретаря сільської ради про звільнення з займаної посади за власним бажанням, яка розглядалася 02.11.2023, було не проголосовано за її задоволення (недостатня кількість голосів для прийняття рішення). Натомість Голова сільської ради самостійно оголосила, що рішення прийнято за достатньої кількості голосів та підписала вказане рішення. Відповідно до Регламенту сільської ради таке рішення вважається не прийнятим.

Позивачка зазначає, що жодних повторних заяв про звільнення за власним бажання з посади секретаря сільської ради на позачергову сесію, яка відбулася 15.02.2024, не подавала, про бажання щодо повторного звільнення із цієї займаної посади не оголошувала.

Того ж дня - 15.02.2024 на позачерговій сесії Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області було прийнято ще одне рішення № 1613 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Дубриницької сільської ради VIII скликання ОСОБА_1 за власним бажанням», в якому зазначено, що був здійснений розгляд заяви позивачки про звільнення за власним бажанням та «звільнено позивачку з 15.02.2024».

На засіданні 15.02.2024 сільської ради позивачка фактично була позбавлена права виражати свою позицію щодо «цього» проекту рішення (№ 1613), та була без власної згоди поновлена на роботі з 15.02.2024 та без будь-яких заяв, повторно звільнена 15.02.2024, начебто за поданою нею заявою.

Позивач вважає, що це рішення є протиправним по суті та в наслідок прийняття даного рішення було грубо порушено її право на працю.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржила Дубриницька сільська рада, яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного встановлення обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, з неправильним застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що 15.02.2024 на позачерговій сесії Дубриницької сільської ради Дубриницька сільська рада використала дискреційне повноваження для прийняття рішення про дострокове припинення повноважень секретаря ради, передбачене частиною п`ятою статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» з урахуванням усіх обставин та усунення допущеної помилки при прийнятті рішення XXVII сесії VIII скликання ради № 1475 від 02.11.2023, та мала на меті не допустити порушення прав позивачки. Зазначає, що суд першої інстанції прийняв позовну заяву до розгляду та розглянув справу, не зважаючи на її недоліки та пропуск строку на звернення до суду. Також зазначає, що залишається незрозумілим той факт, як суд першої інстанції розрахував середній заробіток, який необхідно стягнути на користь позивача за весь час вимушеного прогулу, оскільки матеріали справи не містять жодних відомостей про заробітну плату ОСОБА_1 .

Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення в частині позовних вимог про оскарження рішення Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області VIII скликання № 1475 від 02.11.2023 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Дубриницької сільської ради VIII скликання гр. ОСОБА_1 за власним бажанням» залишити без розгляду, а в частині позовних вимог про оскарження рішення № 1613 від 15.02.2024 Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області VIII скликання «Про дострокове припинення повноважень секретаря Дубриницької сільської ради VIII скликання ОСОБА_1 » відмовити в задоволенні повністю.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому вказала, що апеляційна скарга є безпідставною, необґрунтованою і не підлягає задоволенню; тому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому покликається на те, що голова сільської ради без будь-яких правових підстав підписав і відповідно оголосив протиправне рішення від 02.11.2023 № 1475 Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області ХХVІІ сесії VIII скликання «Про достроково припинено повноваження секретаря Дубриницької сільської ради ОСОБА_1 ». Фактично незаконність рішення від 02.11.2023 № 1475 Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області ХХVІІ сесії VIII скликання «Про достроково припинено повноваження секретаря Дубриницької сільської ради ОСОБА_1 » була визнана і відповідачем, зважаючи на прийняття ним шляхом перевищення свої повноважень 15.02.2024 на ХХХІ позачерговій сесії Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області VIII скликання, рішення № 1609 від 15.02.2024 «Про внесення змін до рішення 27 сесії VIII скликання Дубриницької сільської ради від 02.11.2023 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Дубриницької сільської ради VIII скликання ОСОБА_1 за власним бажанням». Зазначає, що Рішення Дубриницької сільської ради № 1609 від 15.02.2024 13 серпня 2024 року рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду (справа № 260/1352/24) (рішення набуло законної сили) було визнано протиправним та скасовано рішення Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області № 1609 від 15.02.2024 «Про внесення змін до рішення XXVII сесії VIII скликання Дубриницької сільської ради від 02 листопада 2023 року № 1475 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Дубриницької сільської ради VIII скликання ОСОБА_1 за власним бажанням».

Вказує на те, що жодних заяв про звільнення за власним бажання з посади секретаря Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, ОСОБА_1 , на позачергову сесію, яка відбулася 15.02.2024, не писала та не виражала своєї думки, бажання про звільнення із цієї займаної посади.

Отже, рішення № 1613 від 15.02.2024 Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області VIII скликання «Про достроково припинено повноваження секретаря Дубриницької сільської ради VIII скликання ОСОБА_1 за власним бажанням», було прийнято без волевиявлення позивача із грубим порушенням вимог статті 38 Кодексу законів про працю України.

Зауважує, що їй фактично стало відомо про незаконність рішення від 02.11.2023 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Дубриницької сільської ради VIII скликання ОСОБА_1 за власним бажанням» № 1475, а отже і незаконність звільнення стало відомо лише 15.02.2024, коли було вперше повідомлено про реальні результати голосування 02.11.2023. Тому є незрозумілими доводи відповідача про те, що в цьому випадку пропущений строк звернення до суду щодо оскарження рішення XXVII сесії VIII скликання Дубриницької сільської ради від 02.11.2023 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Дубриницької сільської ради VIII скликання ОСОБА_1 за власним бажанням».

Також зазначає, що разом із відзивом на позовну заяву відповідач подав до суду «Повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні» від 21.02.2024 № 77/02-36. У цьому повідомленні відповідачем було зазначено середньомісячну заробітну плату ОСОБА_2 за відпрацьовані останні два місяці 2023 року. Фактично відповідачем було надано дані щодо середньомісячної заробітної плати позивача, які були взяті до уваги під час прийняття рішення суду.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав та просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 26.11.2020 на підставі рішення № 4 Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області І сесії (пленарного засідання) VIII скликання, ОСОБА_1 обрана секретарем Дубриницької сільської ради.

02.11.2023, розглянувши заяву секретаря Дубриницької сільської ради про звільнення з займаної посади за власним бажанням, депутатами Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області XXVII сесії VIII скликання було прийнято рішення № 1475 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Дубриницької сільської ради VIII скликання ОСОБА_1 за власним бажанням», яким було припинено повноваження секретаря сільської ради та виключено її з виконавчого комітету.

Результати голосування, щодо звільнення секретаря були оголошені Головою сільської ради, рішення № 1475 було підписано та зареєстровано.

Надалі позивачку було ознайомлено з рішенням сесії та в трудовій книжці, проставлено відмітку про її звільнення із посади секретаря Дубриницької сільської ради. Також проведено нарахування та виплату сум при звільненні.

Проте, 15.02.2024 на XXXI позачерговій сесії Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області VIII скликання, було прийнято нове рішення № 1609 від 15.02.2024 «Про внесення змін до рішення 27 сесії VIII скликання Дубриницької сільської ради від 02.11.2023 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Дубриницької сільської ради VIII скликання ОСОБА_1 за власним бажанням», а саме: пункт 1 рішення від 02.11.2023 № 1475 Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області викладено в новій редакції: «1. Встановити, що внаслідок допущеної помилки рішення про розгляд заяви секретаря Дубриницької сільської ради ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням не розглянуто і не прийнято по суті».

При розгляді цього рішення стало відомо, що рішення щодо звільнення позивачки від 02.11.2023 № 1475 не могло бути прийнято у законний спосіб, оскільки депутатами сільської ради заява секретаря сільської ради про звільнення з займаної посади за власним бажанням, яка розглядалася 02.11.2023 було не проголосовано за її задоволення (недостатня кількість голосів для прийняття рішення). Натомість голова сільської ради самостійно оголосила, що рішення прийнято за достатньої кількості голосів та підписала вказане рішення. Відповідно до Регламенту сільської ради таке рішення не може вважатися прийнятим.

Згідно доводів позивача, жодних повторних заяв про звільнення за власним бажання з посади секретаря сільської ради на позачергову сесію, яка відбулася 15.02.2024 вона не подавала, про бажання щодо повторного звільнення із цієї займаної посади не оголошувала.

Того ж дня, 15.02.2024, на позачерговій сесії Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, прийнято ще одне рішення № 1613 Про дострокове припинення повноважень секретаря Дубриницької сільської ради VIII скликання ОСОБА_1 за власним бажанням, зазначивши, що був здійснений розгляд заяви позивачки про звільнення за власним бажанням та «звільнено позивачку з 15.02.2024».

Факт відсутності достатньої кількості голосів для прийняття рішення 02.11.2023 сторонами не заперечується та додатково підтверджується матеріалами справи.

Також сторонами не заперечується і факт, що була тільки одна заява позивачки, яка була фактично відхилена депутатами 02.11.2023.

Вважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що скільки звільнення позивача було проведено всупереч вимогам чинного трудового законодавства та без законної на те підстави, вона має бути поновлена на роботі.

Зазначені висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Частиною першою статті 10 Закону № 280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання про обрання на посаду та звільнення з посади секретаря ради у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

Згідно Регламенту Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (ст.58) чітко передбачає, що рішення ради приймається після обговорення на її пленарному засіданні більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків голосування з процедурних питань, визначених цим Регламентом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, ради включається голос Дубриницького сільського голови, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Як встановлено судом, 02.11.2023 на ХХVІІ сесії VIII скликання Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області була достатня кількість депутатів для прийняття рішення, проте при голосуванні не всі присутні проголосували за подану позивачкою заяву тому рішення «Про дострокове припинення повноважень секретаря Дубриницької сільської ради VIII скликання ОСОБА_1 за власним бажанням» не мало бути прийнято.

Крім того суд звертає увагу на те, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2024 року у справі № 260/1352/24 (набрало законної сиди 21.01.2025) визнано протиправним та скасовано рішення Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області № 1609 від 15.02.2024 «Про внесення змін до рішення XXVII сесії VIII скликання Дубриницької сільської ради від 02 листопада 2023 року № 1475 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Дубриницької сільської ради VIII скликання ОСОБА_1 за власним бажанням».

У цьому рішенні суд зазначив, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Щодо повторно звільнення позивачки та оскаржуваного рішення № 1613 від 15.02.2024 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Дубриницької сільської ради VIII скликання ОСОБА_1 » , яким повторно розглянули розглянуту вже заяву та звільнили позивачку з 15.02.2024 необхідно зауважити таке.

Згідно зі статтею 38 КЗпП працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні.

У постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, що розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору суди повинні з`ясувати, зокрема, чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення.

Право громадянина на працю та гарантії захисту від незаконного звільнення, а також створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею, рівних можливостей у виборі професії та роду трудової діяльності, та забезпечення гарантій захисту працівника від незаконного звільнення закріплено статтею 43 Конституції України.

Приймаючи оскаржуване рішення про звільнення позивача за власним бажанням, відповідач повинен був діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Суд зазначає, що «повторне» звільнення позивача відбулося явно не на підставі волевиявлення ОСОБА_1 і відповідно не могло відбуватися відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України.

Пленум Верховного Суду України (п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів від 6 листопада 1992 р. № 9) роз`яснює, що звільнення працівника не може проводиться за раніше поданою ним заявою. Якщо після закінчення строку попередження трудовий договір не був розірваний і працівник не наполягає на звільненні, дія трудового договору вважається продовженою.

Отже, вказаним рішенням було грубо порушено права позивача на її правову визначеність у відносинах з органом місцевого самоврядування щодо її трудових прав, оскільки прийняте без бажання та без врахування волі позивача.

Згідно зі ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 10 ст. 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 6 ст. 43 Конституції України гарантується громадянам захист від незаконного звільнення. Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їхні гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі ст. 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Із приписів ст. 5-1 КЗпП України вбачається, що однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ч. 1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Аналіз зазначених правових норм сукупно з положеннями ст. 43 Конституції України, статті 240-1 КЗпП України та статті 4 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Саме такі правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року в справі № 6-33цс14.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення позивача було проведено всупереч вимогам чинного трудового законодавства та без законної на те підстави, тому вона має бути поновлена на роботі.

Щодо строку звернення до суду, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Судом встановлено, що 15.02.2024 на XXXI позачерговій сесії Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області VIII скликання прийнято рішення №1609 від 15.02.2024 "Про внесення змін до рішення ХХVІІ сесії VIII скликання Дубриницької сільської ради від 02.11.2023 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Дубриницької сільської ради VIII скликання ОСОБА_1 за власним бажанням», яким встановлено, що внаслідок допущеної помилки рішення про розгляд заяви секретаря Дубриницької сільської ради ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням не розглянуто і не прийнято по суті».

Суд звертає увагу на те, що рішенням № 1609 від 15.02.2024 відповідачем фактично було визнано, що рішення № 1475 від 02.11.2023 є неправомірним, отже тільки з 15.02.2024, тобто після винесення рішення № 1609 від 15.02.2024, позивач тільки дізнався про порушені його права.

Із позовом до суду позивач звернувся 15.03.2025, тобто в межах місячного строку, отже позивачем не було пропущено строк звернення до суду.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції прийняв позовну заяву до розгляду та розглянув справу, не зважаючи на її недоліки, колегія суддів до уваги не бере, позаяк з наявної в матеріалах справи позовної заяви видно, що вона має достатню та необхідну інформацію для прийняття до розгляду.

Щодо доводів апелянта про те, що залишається незрозумілим той факт, як суд першої інстанції розрахував середній заробіток який необхідно стягнути в користь позивача за весь час вимушеного прогулу, оскільки матеріали справи не містять жодних відомостей про заробітну плату ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає таке.

Разом із відзивом на позовну заяву, відповідачем було подано до суду «Повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні» від 21.02.2024 № 77/02-36. У цьому повідомленні, відповідачем було зазначено середньомісячну заробітну плату ОСОБА_2 за відпрацьовані останні два місяці 2023 року. Фактично Відповідачем було надано дані щодо середньомісячної заробітної плати позивача, які були взяті до уваги підчас прийняття рішення суду.

Отже, Закарпатським окружним адміністративним судом, було об`єктивно досліджено всі обставини справи та прийнято законне та обґрунтоване рішення

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів апеляційної скарги також на законність судового рішення не впливають, тому відсутні підстави їх детального аналізу.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року в адміністративній справі № 260/1496/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 28.04.25