Справа № 580/11175/24
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Карпушової О.В., Ключковича В.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративного управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Адміністративного управління Генерального штабу Збройних Сил України, в якому просить:

- визнати неправомірною дію Адміністративного управління Генерального штабу Збройних Сил України, яка проявилася у тому, що начальник зазначеного управління полковник ОСОБА_2 , повернув рапорт позивача (початок перебігу строку звернення до суду позивач пов`язую із 02 листопада 2024 року - датою, коли мені було вручено відповідь Адміністративного управління Генерального штабу Збройних Сил України від 19 жовтня 2024 року №300/ВихЗВГ/750, дану бездіяльність позивач не оскаржував в позасудовому порядку, шестимісячний строк оскарження в судовому порядку спливає 02 травня 2025 року);

- зобов`язати Адміністративне управління Генерального штабу Збройних Сил України передати рапорт позивача від 13 вересня 2024 року на розгляд Головнокомандувачу Збройних Сил України (початок перебігу строку звернення до суду позивач пов`язую із 02 листопада 2024 року - датою, коли позивачу вручено відповідь Адміністративного управління Генерального штабу Збройних Сил України від 19 жовтня 2024 року №300/ВихЗВГ/750, дану бездіяльність позивач не оскаржував в позасудовому порядку, шестимісячний строк оскарження в судовому порядку спливає 02 травня 2025 року).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що Адміністративне управління Генерального штабу Збройних Сил України не передало на розгляд Головнокомандувачу Збройних Сил України його рапорт, який поданий після того, як інші прямі начальники не надали відповіді на його рапорти щодо переведення за фахом у межах Збройних Сил України.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, зазначаючи про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки в ухвалі суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі від 18 листопада 2024 року суддя не зазначив відповідачу про його обов`язок зареєструвати свій електронний кабінет, а тому відповідно до частини сьомої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду справи повинен був здійснювати розгляд за наявними у ній матеріалами, та не приймати поданий відповідачем відзив на паперових носіях.

В своїх обґрунтуваннях про порушення судом першої інстанції норм матеріального права апелянт зазначає, що подав рапорт до вищого штабу, керуючись нормами статті 14 Закону України "Про Статус внутрішньої служби Збройних Сил України".

Додатково зазначає, що його рапорт містив елементи скарги, але він просив перевести його із підпорядкування командира, який порушує, на його думку, чинне законодавство України.

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2025 та від 03.03.2025 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Адміністративне управління Генерального штабу Збройних Сил України скористалося правом подання відзиву на апеляційну скаргу, за змістом якого наполягає на правомірності рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Від позивача до суду 01 квітня 2025 року надійшло клопотання, яке останній просить врахувати під час розгляду апеляційної скарги та прийняття рішення у справі.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалі справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира взводу штабних машин роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку.

Позивач 13 травня 2024 року звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_2 - оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 "), який є наступним прямим начальником після командира військової частини НОМЕР_1 , з рапортом від 12 травня 2024 року, в якому просив перевести його за фахом у іншу військову частину у межах Збройних Сил України, за винятком військових частин НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 та НОМЕР_1 .

Військовою частиною НОМЕР_2 листом від 27 травня 2024 року №502/2/6/24/315 надано позивачу відповідь на рапорт від 12 травня 2024 року.

Надалі позивач 27 червня 2024 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( НОМЕР_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який є наступним прямим начальником після командира військової частини НОМЕР_2 , з рапортом, у якому просив вирішити питання про переведення за фахом у межах Збройних Сил України із підпорядкування військової частини НОМЕР_2 .

На скаргу позивача до Уповноваженого Верховної Ради з прав людини від 05 червня 2024 року позивачу військовою частиною НОМЕР_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2 надано відповідь листом від 23 серпня 2024 року №116/12/40959, в якому зазначено, що командиру військової частини НОМЕР_2 визначено завдання до 06 вересня 2024 року організувати та провести з позивачем особистий прийом.

У зв`язку з відсутністю особистого прийому, 16 вересня 2024 року позивач звернувся до Головнокомандувача Збройних Сил України, який є наступним прямим начальником після ІНФОРМАЦІЯ_3, з рапортом від 13 вересня 2024 року, у якому просив вирішити питання про переведення за фахом у межах Збройних Сил України із підпорядкування військової частини НОМЕР_2 .

Листом Адміністративного управління Генерального штабу Збройних Сил України від 19 жовтня 2024 року №300/ ВихЗВГ/750 позивачу повідомлено, що його рапорт повертається без реалізації, оскільки згідно наказу Міністерства оборони України №531 від 06.08.2024, він повинен подаватися (розглядатися) за місцем проходження служби.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII).

Частиною першою статті 1 Закону № 2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Відповідно до вступу Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут № 548-XIV), цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

На підставі статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 Статуту ЗСУ начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.

Наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 серпня 2024 року за № 1214/42559, затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (далі - Порядок №531).

Відповідно до п. 2, 3 розділу І Порядку №531 з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).

Військовослужбовці звертаються до органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове розслідування, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, із пропозиціями, заявами та скаргами, які не є рапортами, у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, Законом України "Про звернення громадян" та іншими нормативно-правовими актами Міноборони.

Розділом V Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV визначено порядок подачі пропозицій, заяв та скарг військовослужбовцем Збройних Сил України.

Проаналізувавши норми вказаних нормативних актів, колегія суддів дійшла висновку, що військовослужбовець, який бажає за наявних підстав бути направлений до іншого місця служби повинен подати рапорт своєму безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся із рапортом до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Водночас матеріалми справи не містять доказів звернення позивача до свого безпосереднього начальника - командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про його переміщення до іншої військової частини.

Таким чином, у зв`язку із порушенням позивачем порядку оформлення та подачі за підпорядкованістю документів старшому командиру/начальнику, у відповідача відсутній обов`язок розгляду по суті такого рапорту.

Виходячи із зазначеного, відповідач обґрунтовано, повертаючи позивачу рапорт без реалізації, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Суд апеляційної інстанції під час розгляду справи враховує пояснення позивача про те, що останній не звернувся з рапортом до безпосереднього командування, у зв`язку з наявністю конфліктної ситуації та вчинення командиром військової частини НОМЕР_1 неправомірних дій по відношенню до позивача.

З цього приводу колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що наявність конфлікту чи інших обставин не відміняє обов`язку військовослужбовця звернутись із рапортом до безпосереднього керівника, дотриматися процедури звернення.

Більше того, із тексту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує того факту, що не дотримався процедури звернення до свого безпосереднього начальника, а наводить лише причини та підстави, які у нього виникли під час такого звернення.

Також колегія суддів наголошує, що порушення, на думку апелянта, судом першої інстанції норм процесуального права (суд не зазначив відповідачу про його обов`язок зареєструвати свій електронний кабінет, здійснив розгляд справи з урахуванням поданого відповідачем відзиву на паперовому носії) не входить переліку випадків обов`язкових підстав для скасування судового рішення, передбаченого частиною третьою статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи ОСОБА_1 про те, що особа, яка підписала відзив на апеляційну скаргу - ОСОБА_2 , не надав підтвердження своїх повноважень, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки в матеріалах справи міститься витяг із наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 18.03.2022 №55, витяг із Положення про Адміністративне управління Генерального штабу Збройних Сил України (а.с.91-92). Вказаними документами підтверджуються повноваження ОСОБА_2 діяти від імені відповідача.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року у справі №580/11175/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач О.М.Кузьмишина

Судді О.В.Карпушова

В.Ю.Ключкович