Справа № 380/17098/24
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону у відношенні до ОСОБА_1 щодо не нарахування (нарахування у меншому розмірі) та невиплаті індексації грошового забезпечення в належному розмірі із 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року - січень 2008 року;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) вчинити дії щодо нарахування та виплати, ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення (з врахуванням раніше виплачених сум), із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення із 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року - січень 2008 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44;

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону у відношенні до ОСОБА_1 щодо не нарахування (нарахування у меншому розмірі) та невиплаті індексації грошового забезпечення в належному розмірі із 01 березня 2018 року по 16 травня 2024 року із урахуванням базового місяця березень 2018 року та без застосування абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 16 травня 2024 року у розмірі 4207,68 грн. на місяць із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, з урахуванням фактично виплачених сум;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по день її фактичної виплати, - відповідно до Закону України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України, останнє місце служби НОМЕР_1 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2 ), звідки був виключений зі списків особового складу 16 травня 2024 року. Після отримання на запит копій карток грошового забезпечення за період служби, позивач дійшов висновку, що відповідач протиправно не нараховував та не виплачував йому індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року.

Також стверджує, що за період з 01 березня 2018 року по 16 травня 2024 року відповідач нараховував індексацію без урахування механізму визначення та виплати індексації-різниці (фіксованої індексації), передбаченого абзацами 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення № 1078, яка, за розрахунками позивача, мала становити 4207,68 гривень щомісячно.

Крім того, просить зобов`язати відповідача виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації. Посилається на норми законодавства, судову практику та розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає про звільнення від сплати судового збору.

Відповідач, НОМЕР_1 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України, у відзиві на позовну заяву проти її задоволення заперечив. Насамперед, відповідач просить залишити позов без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду, посилаючись на місячний строк, встановлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, обчислюючи його від дати звільнення (16.05.2024). По суті вимог відповідач стверджує, що на день звільнення позивача спору щодо нарахованого грошового забезпечення не було.

Щодо індексації за 2015-2018 роки відповідач вважає вимогу некоректно сформульованою та безпідставною, посилаючись на те, що базовий місяць визначається дискреційно, а індексація була нарахована вірно (або не нараховувалася через перевищення підвищення доходу над можливою індексацією).

Щодо індексації-різниці після березня 2018 року відповідач заперечує її існування як поняття та стверджує, що індексація нараховувалася відповідно до грошового атестату позивача, де базовим місяцем вказано березень 2018 року, і виплачувалася до грудня 2022 року (була призупинена на 2023 рік).

Вважає вимогу про виплату фіксованої суми 4207,68 гривень безпідставною. Вимогу про компенсацію втрати частини доходів вважає похідною та такою, що не підлягає задоволенню. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відзив відповідачем подано. Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Суд, дослідивши позовну заяву, відзив на неї, додані до них докази та матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, всебічно, повно та об`єктивно встановивши обставини справи, надав їм правову оцінку та

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом в органах Державної прикордонної служби України. Останнє місце служби НОМЕР_1 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2 ).

Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 16 травня 2024 року № 294-ОС позивача виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 16 травня 2024 року.

Після звільнення позивач, отримавши на запит копії карток грошового забезпечення за період служби, дійшов висновку про ненарахування та невиплату йому індексації грошового забезпечення у повному обсязі за період з 01 грудня 2015 року по 16 травня 2024 року.

Вважаючи свої права на належне грошове забезпечення порушеними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та доводам сторін, суд керується такими нормами та висновками.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 8 Конституції України закріплює принцип верховенства права. Стаття 43 Конституції України гарантує право на належну, не нижчу від визначеної законом заробітну плату та її своєчасне одержання.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права (стаття 6 Кодексу адміністративного судочинства України).

Щодо строку звернення до суду.

Суд першочергово розглядає доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду. Відповідач стверджує про необхідність застосування місячного строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, обчислюючи його від дати звільнення (16.05.2024).

Позивач у позовній заяві обґрунтовує дотримання строку тим, що про порушення права (ненарахування індексації) дізнався лише після отримання карток грошового забезпечення у червні-липні 2024 року. Позов подано 08 серпня 2024 року.

Суд зазначає, що предметом спору є стягнення невиплачених сум індексації грошового забезпечення, яка є складовою заробітної плати. Верховний Суд у своїй сталій практиці (зокрема, постанова від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21, постанова від 06 грудня 2024 року у справі № 440/6856/22) дійшов висновку, що до спорів про стягнення належної заробітної плати (грошового забезпечення) застосовуються строки, визначені статтею 233 Кодексу законів про працю України.

Частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції Закону України № 2352-ІХ від 01.07.2022) встановлює тримісячний строк звернення до суду з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Оскільки позивач дізнався про можливе порушення права на повну виплату індексації після отримання документів у червні-липні 2024 року, а звернувся до суду 08 серпня 2024 року, тримісячний строк ним не пропущено. Доводи відповідача про застосування місячного строку є безпідставними.

Щодо індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року (із застосуванням базового місяця січень 2008 року).

Позивач стверджує про протиправну бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року та протиправні дії щодо неврахування січня 2008 року як базового місяця для її обчислення. Позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію за вказаний період, застосовуючи як базовий місяць січень 2008 року.

Суд, оцінюючи ці вимоги, виходить з наступних норм законодавства та правових висновків.

Право військовослужбовців, у тому числі Державної прикордонної служби України, на грошове забезпечення, яке відповідає умовам служби та не є нижчим від визначеного законом, гарантоване статтею 43 Конституції України та статтею 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі Закон № 2011). Частина третя статті 9 цього Закону прямо вказує: «Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону».

Таким спеціальним законом є Закон України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (надалі Закон № 1282). Стаття 1 цього Закону визначає індексацію як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Стаття 2 Закону № 1282 встановлює, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення), у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Стаття 4 Закону № 1282 визначає, що індексація проводиться, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації (у спірний період з 01.01.2016 103 відсотка). Частина друга статті 5 Закону № 1282 покладає обов`язок підвищувати розміри грошового забезпечення у зв`язку з індексацією на установи та організації, що фінансуються з Державного бюджету України, за рахунок коштів Державного бюджету України. Частина друга статті 6 Закону № 1282 делегує Кабінету Міністрів України повноваження визначати порядок проведення індексації.

На виконання Закону № 1282 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 17 липня 2003 року № 1078, якою затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (надалі Порядок № 1078). Цей Порядок поширюється на всі підприємства, установи та організації, включаючи військові формування.

Пункт 1-1 Порядку № 1078 (у редакціях, чинних у спірний період) встановлює поріг індексації 103 відсотка та правило, що підвищення грошових доходів у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, наступного за місяцем опублікування індексу споживчих цін. Пункт 2 Порядку № 1078 підтверджує, що грошове забезпечення військовослужбовців підлягає індексації. Пункт 4 Порядку № 1078 встановлює, що індексується частина грошового доходу в межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а сума індексації визначається як добуток доходу в межах прожиткового мінімуму на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100.

Ключовим для розрахунку індексації є правильне визначення базового місяця, тобто місяця, від якого починається обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком. Пункт 5 Порядку № 1078 (у редакції, що діяла з 01 грудня 2015 року після внесення змін Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013) встановлював: «У разі підвищення тарифних ставок (окладів) значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення». Абзац п`ятий цього ж пункту уточнював: «У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати».

Отже, в період з 01 грудня 2015 року базовий місяць для розрахунку індексації змінювався лише у випадку підвищення саме посадового окладу та/або окладу за військовим (спеціальним) званням.

Суд встановив, що останнє підвищення посадових окладів та окладів за військовим званням для військовослужбовців Державної прикордонної служби України (як і для Збройних Сил України та інших силових структур, умови оплати яких були уніфіковані) до березня 2018 року відбулося на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01 січня 2008 року.

Хоча Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» було передбачено підвищення грошових доходів працівників бюджетної сфери з 01 грудня 2015 року з метою «обнулення» індексації, це підвищення для військовослужбовців було здійснено не шляхом зміни (підвищення) їх посадових окладів чи окладів за званням, а за рахунок збільшення розмірів премій та/або інших додаткових виплат на підставі рішень відповідних керівників державних органів (в даному випадку Голови Державної прикордонної служби України або Міністра внутрішніх справ). Таке підвищення доходу за рахунок непостійних (премія) або неосновних (інші надбавки, які не є окладами) складових грошового забезпечення не є підвищенням тарифних ставок (окладів) у розумінні пункту 5 Порядку № 1078 (в редакції після 01.12.2015).

Цей висновок повністю узгоджується з усталеною та послідовною практикою Верховного Суду. У численних постановах, зокрема від 10 вересня 2020 року у справі № 200/9297/19-а, від 26 січня 2022 року у справі № 400/1118/21, від 12 травня 2022 року у справі № 580/3335/21, від 09 червня 2022 року у справі № 600/524/21-а, від 19 липня 2023 року у справі № 500/1719/22, від 24 січня 2024 року у справі № 500/2895/22, від 07 лютого 2024 року у справі № 380/16102/22 та інших, Верховний Суд дійшов однозначного висновку, що оскільки підвищення грошового забезпечення військовослужбовців у грудні 2015 року відбулося без зміни розміру їх посадових окладів та окладів за військовим званням, базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року (до набрання чинності Постановою № 704) залишався січень 2008 року.

Доводи відповідача у відзиві щодо необхідності застосування базового місяця грудень 2015 року прямо суперечать наведеній практиці Верховного Суду. Посилання відповідача на дискреційність повноважень щодо визначення базового місяця також є безпідставним, оскільки пункт 5 Порядку № 1078 встановлює чіткий та імперативний алгоритм визначення базового місяця, який не передбачає свободи розсуду для роботодавця (військової частини). На цьому наголошував і Верховний Суд, зокрема, у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 400/1118/21.

Аргументи відповідача про відсутність бюджетних асигнувань також не можуть бути взяті до уваги, оскільки, як неодноразово зазначав Конституційний Суд України (Рішення № 6-рп/2007 від 09.07.2007 та ін.) та Європейський суд з прав людини (справа «Кечко проти України»), органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх обов`язків щодо виплати гарантованих законом соціальних виплат, до яких належить і індексація.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доказування правомірності своїх дій чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження правомірності ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року. Навпаки, з наданих позивачем копій карток грошового забезпечення вбачається, що індексація за цей період не нараховувалася.

Таким чином, бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року є протиправною. Позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності та дій відповідача щодо неврахування базового місяця січень 2008 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію за цей період з урахуванням базового місяця січень 2008 року (пункт 4 прохальної частини позову) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 16 травня 2024 року (індексація-різниця).

Суд встановив, що з 01 березня 2018 року набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою було змінено структуру грошового забезпечення та підвищено розміри посадових окладів і окладів за військовим званням військовослужбовців, у тому числі і позивача.

Відповідно до абзацу першого та другого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (надалі Порядок № 1078), у разі підвищення тарифних ставок (окладів) значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Отже, у зв`язку з підвищенням посадових окладів та окладів за військовим званням згідно з Постановою № 704, березень 2018 року став новим «базовим» місяцем для обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої (поточної) індексації грошового забезпечення позивача.

Водночас, Порядок № 1078 передбачає особливий механізм розрахунку та виплати індексації у випадку, коли сума підвищення грошового доходу в новому базовому місяці є меншою за суму індексації, яка потенційно могла б бути нарахована в цьому місяці, виходячи з індексів, що склалися від попереднього базового місяця. Цей механізм спрямований на недопущення зменшення загального доходу особи внаслідок підвищення окладів, яке не компенсує інфляційні втрати, що накопичилися до моменту такого підвищення.

Так, абзацом третім пункту 5 Порядку № 1078 встановлено правило: «Сума індексації у місяці підвищення не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу».

Абзацом четвертим пункту 5 Порядку № 1078 встановлено інше правило: «Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу».

Абзац п`ятий пункту 5 Порядку № 1078 уточнює, які складові доходу враховуються при порівнянні: «У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру».

Абзац шостий пункту 5 Порядку № 1078 визначає долю розрахованої суми індексації-різниці: «До чергового підвищення тарифних ставок (окладів) до визначеної суми індексації [тобто, до суми індексації-різниці, визначеної в абзаці четвертому] додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку [тобто, сума поточної індексації, розрахованої від нового базового місяця]».

Системний аналіз зазначених норм (абзаців 3, 4, 5 та 6 пункту 5 Порядку № 1078) дає підстави для висновку, що у місяці підвищення посадових окладів (в даному випадку у березні 2018 року) роботодавець (військова частина) зобов`язаний порівняти суму підвищення грошового доходу (з урахуванням всіх постійних складових) із сумою індексації, яка потенційно мала б бути нарахована в цьому місяці виходячи з попереднього базового місяця (січня 2008 року). Якщо сума підвищення доходу не перевищує потенційну суму індексації, то визначається різниця між ними. Ця різниця («індексація-різниця») набуває характеру фіксованої щомісячної виплати, яка гарантується Порядком № 1078 і виплачується в такому фіксованому розмірі до наступного підвищення саме тарифних ставок (окладів). До цієї фіксованої суми індексації-різниці в наступних місяцях додається сума поточної індексації, якщо вона виникає внаслідок перевищення порогу індексації при обчисленні від нового базового місяця (березня 2018 року).

Правомірність саме такого тлумачення та застосування пункту 5 Порядку № 1078, а також право військовослужбовців на отримання індексації-різниці, розрахованої зазначеним чином, неодноразово підтверджувалась Верховним Судом. Зокрема, у постановах від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, від 22 червня 2023 року у справі № 520/6243/22, від 06 липня 2023 року у справі № 560/6684/22, від 19 жовтня 2023 року у справі № 380/9726/20, від 18 січня 2024 року у справі № 580/1056/22, від 03 квітня 2024 року у справі № 420/8465/23, від 11 квітня 2024 року у справі № 160/11742/22 та багатьох інших, Верховний Суд послідовно вказував на обов`язок військових частин (та інших роботодавців) у місяці підвищення окладів (березні 2018 року) визначати право на індексацію-різницю шляхом порівняння суми підвищення доходу з можливою індексацією від попереднього базового місяця та, за наявності підстав, нараховувати і виплачувати цю різницю щомісячно до наступного підвищення окладів.

Для визначення права позивача ОСОБА_1 на індексацію-різницю з березня 2018 року, суд має порівняти дві величини: (А) розмір підвищення грошового доходу позивача у березні 2018 року порівняно з лютим 2018 року (з урахуванням всіх постійних складових); (Б) суму можливої (потенційної) індексації, що склалася у березні 2018 року, розраховану від попереднього базового місяця січня 2008 року.

Згідно з розрахунком, наведеним позивачем у позовній заяві та підтвердженим копіями карток особового рахунку, наданими на запит:

- Грошове забезпечення позивача за лютий 2018 року (з урахуванням постійних складових, включаючи оклади, надбавки за вислугу років, за особливі умови служби, ВОВЗ, таємність, класність, щомісячну додаткову грошову винагороду № 889 та премію) становило 14 079,67 гривень.

- Грошове забезпечення позивача за березень 2018 року (з урахуванням нових окладів за Постановою № 704 та постійних складових) становило 14 335,14 гривень.

- Розмір підвищення доходу (А) = 14 335,14 гривень - 14 079,67 гривень = 255,47 гривень.

Сума можливої індексації у березні 2018 року від базового місяця січень 2008 року (Б), розрахована відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку № 1078, враховуючи величину приросту індексу споживчих цін 253,30% та прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01 січня 2018 року (1762 гривні), становить: 1762,00 гривень * 253,30 / 100 = 4463,15 гривень.

Порівнюючи розраховані величини, суд встановлює, що розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року (А = 255,47 гривень) є значно меншим за суму можливої індексації, що склалася у цьому місяці (Б = 4463,15 гривень).

За таких обставин, відповідно до абзацу четвертого пункту 5 Порядку № 1078, відповідач був зобов`язаний визначити суму індексації у березні 2018 року як різницю між можливою індексацією та сумою підвищення доходу: 4463,15 гривень - 255,47 гривень = 4207,68 гривень.

Ця сума (4207,68 гривень) є тією індексацією-різницею, яка мала щомісячно нараховуватися та виплачуватися позивачу, починаючи з березня 2018 року, до наступного підвищення посадового окладу (якого не відбулося у спірний період) або до дня звільнення зі служби (16 травня 2024 року), відповідно до абзацу шостого пункту 5 Порядку № 1078.

Доводи відповідача у відзиві щодо відсутності поняття "фіксованої індексації" в чинному законодавстві суд вважає формальними та такими, що не спростовують існування самого механізму розрахунку та виплати індексації-різниці, чітко передбаченого абзацами 4 та 6 пункту 5 Порядку № 1078. Посилання відповідача на дані грошового атестату позивача, де базовим місяцем вказано березень 2018 року, стосуються обчислення поточної індексації і жодним чином не скасовують обов`язку відповідача визначити та виплачувати індексацію-різницю, яка виникла у березні 2018 року. Відповідач також не спростував розрахунки сум грошового забезпечення та індексації-різниці, наведені позивачем.

Суд також враховує, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» було тимчасово, на 2023 рік, зупинено дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Відповідно, у період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року індексація (включаючи індексацію-різницю) не нараховувалась правомірно. З 01 січня 2024 року дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» було відновлено.

Таким чином, бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації-різниці за періоди з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року та з 01 січня 2024 року по 16 травня 2024 року є протиправною. Позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію-різницю у розмірі 4207,68 гривень щомісячно за вказані періоди, з урахуванням раніше виплачених сум поточної індексації за ці періоди, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення (Закон України № 2050-ІІІ).

Позивач просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по день її фактичної виплати, посилаючись на Закон України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати»** (надалі Закон № 2050) та **Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (надалі Порядок № 159).

Аналізуючи цю вимогу, суд виходить з наступних правових норм та їх тлумачення у судовій практиці.

Метою прийняття Закону № 2050, як зазначено у його статті 1, є встановлення механізму компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

Стаття 2 Закону № 2050 визначає об`єкти та умови застосування такої компенсації: «Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам . Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення); суми індексації грошових доходів громадян». Отже, ключовою умовою для застосування Закону № 2050 є факт затримки виплати вже нарахованих (визначених за розміром та відображених у відповідному обліку роботодавця чи органу, що здійснює виплату) сум грошового забезпечення або індексації.

Стаття 3 Закону № 2050 встановлює порядок обчислення суми компенсації: «Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу». Ця формула також підкреслює, що базою для розрахунку є саме нарахована, але не виплачена сума.

Стаття 4 Закону № 2050 та пункт 5 Порядку № 159 визначають момент виплати компенсації: «Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць».

Таким чином, Закон № 2050 та Порядок № 159 спрямовані на компенсацію втрати купівельної спроможності коштів через інфляцію за період, коли особа мала б отримати вже нараховані їй суми, але не отримала їх своєчасно з вини роботодавця (установи, організації).

У цій справі предметом спору є ненарахування відповідачем індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 на підставі базового місяця січень 2008 року та ненарахування індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 16.05.2024 (за винятком 2023 року) відповідно до пункту 5 Порядку № 1078. Тобто, спір стосується визначення належного розміру грошового забезпечення та його складових за минулі періоди, а не затримки виплати сум, які були відповідачем нараховані, але не виплачені.

Правовідносини щодо наслідків несвоєчасного нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, зокрема у випадку необхідності його перерахунку, врегульовані спеціальними нормами. Так, частина третя статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ (яка за аналогією може застосовуватися і до виплати грошового забезпечення під час служби, враховуючи положення пункту 7 Розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України № 558 від 25.06.2018) встановлює, що грошове забезпечення (пенсія), не отримане з вини органу, що його призначає та/або виплачує, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Ця норма Закону № 2262 сама по собі встановлює механізм компенсації за тривале неотримання належних сум виплату всієї заборгованості за минулий період без обмеження строком. Водночас, вона також містить посилання на "компенсацію втрати частини доходів". Однак, ця норма стосується, перш за все, пенсійних виплат, а її застосування до виплати грошового забезпечення під час служби потребує з`ясування, чи передбачає спеціальне законодавство (зокрема, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» або відомчі акти) подвійну компенсацію і виплату всієї суми заборгованості за минуле, і додаткову компенсацію за Законом № 2050 на цю ж суму.

Аналіз норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ та відомчих інструкцій щодо виплати грошового забезпечення (зокрема, згаданої Інструкції № 558 для ДПСУ або Наказу Міністерства оборони України № 260) не виявляє положень, які б прямо передбачали нарахування компенсації за Законом № 2050 на суми грошового забезпечення чи індексації, що донараховуються за минулі періоди за рішенням суду чи внаслідок виправлення помилки.

Верховний Суд у своїй практиці також розмежовує поняття виплати заборгованості за минулий період та компенсації за Законом № 2050. Зокрема, у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02 квітня 2024 року у справі № 560/8194/20 (що стосувалася пенсійних виплат, але принцип є релевантним) Суд зазначив, що умови для виплати суми компенсації пов`язані з порушенням встановлених строків виплати нарахованих доходів. Суд вказав, що норми Закону № 2050 та Порядку № 159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили дохід (в тому числі донарахований за рішенням суду), обов`язку додатково звертатися за виплатою такої компенсації вона має виплачуватись одночасно із заборгованістю. Однак, це стосується саме ситуації, коли заборгованість (тобто, нарахована, але не виплачена сума) погашається із запізненням.

У цій справі суми індексації за періоди 2015-2018 та 2018-2024 років не були нараховані відповідачем у належному розмірі. Їх нарахування та виплата будуть здійснені лише на виконання цього судового рішення. Отже, відсутній факт затримки виплати нарахованих сум індексації, до яких міг би застосовуватися механізм компенсації за Законом № 2050. Відновлення прав позивача в цій частині забезпечується шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити всю належну суму індексації за минулі періоди відповідно до статті 51 Закону № 2262 (за аналогією) або пункту 7 Розділу І Інструкції № 558.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону № 2050 на суми індексації, що підлягають донарахуванню за рішенням суду, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач не довів правомірності своєї бездіяльності та дій щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення у повному обсязі.

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати індексації та зобов`язання здійснити її нарахування та виплату за спірні періоди є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивач у цій справі звільнений від сплати судового збору. Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року (включно) із застосуванням січня 2008 року як базового місяця.

3. Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року (включно), із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення із 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року - січень 2008 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44, з урахуванням виплачених сум.

4. Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону у відношенні до ОСОБА_1 щодо не нарахування (нарахування у меншому розмірі) та невиплаті індексації грошового забезпечення в належному розмірі із 01 березня 2018 року по 16 травня 2024 року із урахуванням базового місяця березень 2018 року та без застосування абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

5. Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України (адреса: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року та за період з 01 січня 2024 року по 16 травня 2024 року (включно) у розмірі 4207 (чотири тисячі двісті сім) гривень 68 копійок щомісячно, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум поточної індексації за ці періоди та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, з урахуванням виплачених сум.

6. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

7. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 29 квітня 2025 року.

Суддя Коморний О.І.