Справа № 200/1836/25
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2025-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2025 року Справа№200/1836/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Позивач просить суд: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування Рішення КСУ № 1-р/2020 (справа № 1-5/2018(746/15) від 23 січня 2020 року при розгляді заяви позвиача про призначення пенсії; 2) визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову в призначенні пенсії від 14.02.2025 року № 49 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області; 3) зобов`язати відповідача здійснити призначення та виплату позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 16.05.2022 року на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020, та із зарахуванням до загального страхового стажу періодів навчання з 01.09.1987 року по 27.06.1989 року та з 01.12.1991 року по 29.02.1992 року; 4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоди з 2000 по 2002 роки знаходження у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами або після неї, відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та за 2004 рік відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку згідно індивідуальних відомостей про позивача Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 14 лютого 2025 року № 49 їй було відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020, у зв`язку із відсутністю відповідного пільгового стажу за Списком № 2 та не досягненням пенсійного віку.

ОСОБА_1 вважає вказане вище рішення відповідача протиправним, у зв`язку із чим звернувся із даним позовом до суду.

25 березня 2025 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , просив суд відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог мотивуючи це наступним.

Відповідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058 пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу роботи не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених посадах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік на кожні 2 роки такої роботи.

За матеріалами електронної пенсійної справи страховий стаж ОСОБА_1 становить 24 роки 11 місяців 06 днів.

Пільговий стаж роботи за Списком № 2 становить 08 років 04 місяці 09 днів.

Пільговий стаж роботи за Списком № 2 обчислено згідно наявних відомостей про спеціальний стаж у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Додаток ОК-5) по коду підстави обліку спеціального стажу ЗПЗ013Б1 (працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом міністрів України, і за результатами атестації робочих місць): з 01.12.1999 року по 13.08.2000 року, з 01.01.2002 року по 27.03.2002 року (ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» ()), з 21.02.2003 року по 30.06.2004 року, з 01.10.2004 року по 25.10.2004 року (17 днів), з 01.10.2018 року по 23.09.2014 року (ПАТ «Азовзагальмаш» ()), оскільки зазначені підприємства розміщені на території м. Маріуполь, яке відноситься до тимчасово окупованої російською федерацією території України з 05.03.2022 року.

До пільгового стажу роботи за Списком № 2 не враховано період з 24.09.2014 року по 24.11.2014 року, оскільки відсутні відомості про проведення чергової атестації робочих місць по підприємству ПАТ «Азовзагальмаш» (попередня атестація - наказ від 24.09.2009 № 172).

За результатами розгляду встановлено, що довідки № 673-690 від 12.08.2021 року ПАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування», довідка № 673-639 від 29.07.2021 року ПАТ «Азовзагальмаш» видані на загальних підставах, не відповідають вимогам пункту 20 Порядку №637щодо підтвердження пільгового характеру роботи. Накази про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку по підприємствам Приватне акціонерне товариство «Маріупольський завод важкого машинобудування», Приватне акціонерного товариства «Азовзагальмаш» в період роботи особи за професією електрозварник на автоматичних та напівавтоматичних машинах, зайняті зварюванням у середовищі вуглекислого газу, на роботах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, а також на напівавтоматичних машинах, не надавались.

Виписки із наказів по підприємствам про проведення атестації на відповідному робочому місці згідно вимог пункту 10 наказу МПСПУ від 18.11.2005 року № 383 «Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах» не надавались.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058, в зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу, а також в зв`язку з недосягненням встановленого пенсійного віку, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області 07.03.2025 року прийнято рішення № 49 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно з матеріалами пенсійної справи пільговий стаж позивачки не рахується з 14.08.2000 року по 31.12.2001 року, з 28.03.2002 року по 17.02.2003 року та з 18.02.2003 року по 20.02.2003 року.

Представник відповідача зазначив, що за цей період а ні в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ОК 5), а ні в інших довідках відсутнє підтвердження пільгового характеру страхового стажу позивачки.

З огляду на вищевикладене, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вважає, що приймаючи спірне рішення про не зарахування періодів роботи та у відмові в призначенні пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області діяло на підставі та в межах своїх повноважень, у спосіб, що передбачений приписами чинного законодавства.

Рішення про відмову в призначенні пенсії належним чином обґрунтовані та скасуванню не підлягають.

Від так, на думку представника відповідача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не порушувались права позивача, а заявлені вимоги не мають під собою правового підґрунтя

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

05 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07 березня 2025 року № 49 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу, а також недосягненням встановленого пенсійного віку.

Як вбачається зі спірного рішення: вік заявниці 52 роки 08 місяців, страховий стаж становить 24 роки 11 місяців 06 днів, в тому числі враховано час догляду за дитиною до 3-річного віку 16.10.2000 року (особа працювала на підприємстві, що підтверджено відомостями в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування код підстави ЗП3056Е1, ЗП3056Ж1, ЗП3056Ж2 за 2000-2004 роки). Пільговий стаж роботи позивача за Списком № 2 становить 08 років 04 місяці 09 днів.

Пільговий стаж роботи за Списком № 2 обчислено згідно наявних відомостей про спеціальний стаж у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування по коду підстави обліку спеціального стажу ЗПЗ013Б1 (працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій ,посад і показників, затверджуваним Кабінетом міністрів України, і за результатами атестації робочих місць): з 01.12.1999 року по 13.08.2000 року, з 01.01.2002 року по 27.03.2002 року (ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» ); з 21.02.2003 року по 30.06.2004 року, з 01.10.2004 року по 25.10.2004 року (17 днів), з 01.10.2018 року по 23.09.2014 року (ПАТ «Азовзагальмаш» ), оскільки зазначені підприємства розміщені на території м. Маріуполь, яке відноситься до тимчасово окупованої російською федерацією території України з 05.03.2022 року.

До пільгового стажу роботи за Списком №2 не враховано період з 24.09.2014 року по 24.11.2014 року, оскільки відсутні відомості про проведення чергової атестації робочих місць по підприємству ПАТ «Азовзагальмаш» (попередня атестація наказ від 24.09.2009 року № 172).

Також в рішенні зазначено, що за результатами розгляду встановлено, що довідки від 12.08.2021 року № 673-690 Приватного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування», довідка від 29.07.2021 року № 673-639 Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» видані на загальних підставах, не відповідають вимогам пункту 20 Порядку № 637 щодо підтвердження пільгового характеру роботи. Накази про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку по підприємствам Приватне акціонерне товариство «Маріупольський завод важкого машинобудування», Приватне акціонерного товариства «Азовзагальмаш» в період роботи особи за професією електрозварник на автоматичних та напівавтоматичних машинах, зайняті зварюванням у середовищі вуглекислого газу, на роботах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, а також на напівавтоматичних машинах, не надавались.

Виписки із наказів по підприємствам про проведення атестації на відповідному робочому місці згідно вимог пункту 10 наказу МПСПУ від 18.11.2005 року № 383 «Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах» не надавались.

Отже, позивач вважає такі дії посадових осіб Пенсійного фонду незаконними, у зв`язку із чим звернулась до суду із даним позовом.

Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»(далі Закон № 1058-IV) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До цих змін порядок призначення пенсій на пільгових умовах визначався ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Так, п. б ст. 13 цього закону в редакції, чинній до 01.04.2015 року передбачала, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII (далі Закон № 213-VІІІ), який набрав чинності з 01.04.2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, зокрема, пенсійний вік жінкам до 55 років.

Рішенням Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 визнано неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний суд встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для чоловіків після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; для жінок після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV, з іншого в частині пенсійного віка для жінок. Перший із цих законів визначав такий вік на рівні 55, тоді як другий - 50.

Положення зазначеним нормативно-правових актів суперечать один одному.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

В рішенні у зразковій справі № 360/3611/20 Велика палата Верховного суду зазначила, що суперечність положень Законів України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV в частині врегулювання питань призначення пенсій на пільгових умовах, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика палата Верховного суду в межах зразкової справи № 360/3611/20 дійшла висновку про те, що в даному випадку підлягають застосуванню саме норми Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням Рішення № 1-р/2020, положення яких є найбільш сприятливим ля особи, а не Закону № 1058-ІV. Під час ухвалення рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи (частина 3статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, умовою для призначенні пільгової пенсії позивачу є досягнення віку 50 років, наявність стажу роботи більшим ніж 20 років, а пільговий стаж роботи за умови зайнятості повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України є більшим ніж 10 років, що відповідає вимогам п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В той же час, як вбачається зі спірного рішення страховий стаж ОСОБА_2 складає: 22 роки 7 місяців 9 днів, пільговий стаж за Списком № 2 становить 8 років 6 місяців 9 днів.

У зазначеному рішенні вказано, що до пільгового стажу позивача не зараховано періоди її роботи за Списком № 2 у Приватному акціонерному товаристві «Азовмаш» згідно довідок № 673-690 від 12.08.2021 року (з 05.11.1990 року по 14.05.1991 року, з 27.01.1993 року по 11.08.1993 року, з 24.01.1994 року по 05.07.1994 року, з 09.10.1995 року по 30.04.1996 року, з 03.03.1997 року по 31.12.1997 року), оскільки в довідках не зазначено характер роботи на посаді електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах, відсутнє посилання на Постанову КМ СРС № 10 від 26 січня 1991 року та не зазначено накази про атестацію робочих місць за цей період.

Як вбачається з записів трудової книжки НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , з 05.11.1990 року по 14.05.1991 року працювала на ВО «Азовсталь» в редукторному цеху комплектувальником виробів та інструментів 2 розряду (записи №№ 2,3); з 27.01.1993 року по 11.08.1993 року працювала ДК «Азовмаш» в механозбірний цех № 17 стропальником 3 розряду (записи №№ 9,10); з 24.01.1994 року по 05.07.1994 року працювала в фірмі «Маріуполь-тяжмаш» ДК «Азовсталь» в механозбірному цеху № 17 фрезерувальником 3 розряду (записи №№ 11, 12); з 09.10.1995 року по 30.04.1996 року працювала в фірмі «Азоввагон» ДК «Азовмаш» в котельно-зварювальному цеху № 32 електрозварювальником на автоматичних та полуавтоматичних машинах під шаром флюса 2 розряду (записи №№ 15, 16); з 03.03.1997 року по 13.08.1999 року працювала в фірмі «Азоввагон» ДК «Азовмаш» в котельно-зварювальному цеху № 32 електрозварювальником на автоматичних та полуавтоматичних машинах під шаром флюса 2 розряду (записи №№ 17,18).

Приписами статті 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників визначені пунктом 20 Порядку № 637, згідно з яким, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. При цьому, надання уточнюючих довідок підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 року по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 року по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 року по справі № 242/2536/16-а, від 12.09.2022 року по справі № 569/16691/16-а, від 01.01.2022 року по справі № 620/1178/19 та інших.

Крім того, суд зазначає, що посади на яких позивач працювала в ПАТ «Азовмаш» віднесені до посад, які відносяться до Списку № 2.

Разом з цим, аналіз підстав позову зумовлює висновок про те, що позивач не оспорює правомірність дій відповідача, які полягали у незарахуванні періодів роботи з 05.11.1990 року по 14.05.1991 року, з 27.01.1993 року по 11.08.1993 року, з 24.01.1994 року по 05.07.1994 року, з 09.10.1995 року по 30.04.1996 року, з 03.03.1997 року по 31.12.1997 року.

Щодо вимоги позивача про зарахування до її страхового стажу періодів навчання з 01.09.1987 року по 27.06.1989 року та з 01.12.1991 року по 29.02.1992 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до атестату № НОМЕР_4 , ОСОБА_3 27 червня 1989 року закінчила професійно-технічне училище № 60 за професією контролер касир продовольчих товарів.

Відповідно до атестату № НОМЕР_5 , ОСОБА_3 29 лютого 1992 року закінчила професійно-технічне училище № 2 м. Маріуполя за професією штукатур, лицювальник-плиточник. Цей період навчання позивача також підтверджена записом № 6 її трудової книжки.

Відповідно до записів трудової книжки № 7,8 ОСОБА_1 з 16 березня 1992 року по 07.12.1992 року працювала штукатуром 3 розряду, тобто за професією отриманої під час навчання в період з 01.12.1991 року по 29.02.1992 року

Пунктом «д» ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи, який дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктами 109 та 117 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590, було передбачено, що навчання в училищах та школах системи державних трудових резервів та системи професійно-технічної освіти (у ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах та училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищ) та в інших училищах, школах та на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації зараховується в стаж роботи, доказом стажу роботи може бути, зокрема, трудова книжка, довідка.

Відповідно до п. 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Тобто, надання інших документів для підтвердження трудового стажу необхідне лише за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній.

Фактично матеріалами справи підтверджується період навчання позивача. При цьому, відповідач мав змогу визначити періоди навчання, які мали бути зараховані до її трудового та відповідно страхового стажу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що висновки відповідача про не зарахування до страхового стажу періодів навчання є нормативно необґрунтованими, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Більш того, в обох вищевказаних атестатах є дата прийняття рішення кваліфікаційними комісіями, обидва атестата підписані директорами та заступниками відповідних учбових закладів й засвідчені печатками, у моїх роботодавців були відсутні питання щодо кваліфікації позивача.

Доказів щодо того, що ці атестати є дійсними, станом на дату подання цієї позовної заяви відповідачем не надано, а визнання атестатів недійсними будь-яким способом не відноситься до компетенції відповідача.

Як зазначає Верховний Суд в постанові від 29.04.2020 року у справі № 591/1841/17, відсутність підпису голови екзаменаційної комісії не спростовує факт навчання, та відповідно період навчання має бути зарахований до стажу роботи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання Пенсійного фонду зарахувати до страхового стажу позивача періодів її навчання є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоди з 2000 по 2002 роки знаходження у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами або після неї, відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та за 2004 рік відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку згідно індивідуальних відомостей про мене Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 народила дочку ОСОБА_4 , що підтверджує свідоцтво про народження дитини видане Відділом записів актів громадського стану від 09.11.2000 року НОМЕР_6 , у зв`язку з чим 3 місяці 14 днів знаходилась на лікарняному, що підтверджують індивідуальні відомості про ОСОБА_1 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у формі 5 ОК.

Запис на 6 сторінці довідки ОК-5 містить код підстави БСВ ЗПЗ056Е1 та позначає тимчасову непрацездатність, що почалась у період роботи. У випадку позивача це відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами або після неї, що була надана ОСОБА_1 на підставі ст. 4, 17 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року № 504/96-ВР.

В період з 2000 року по 2002 рік 20 місяців 28 днів ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду непрацюючої матері за малолітньою дитиною до досягнення 3-річного віку, що була надана згідно ст. 4, 18 Закону України «Про відпустки». Це підтверджують дані Реєстру, мають код підстави БСВ ЗПЗ056Ж1 та позначає час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

У 2004 році ОСОБА_1 3 місяці 1 день знаходилась у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, що також доводять дані Реєстру на сторінці 6 код ЗПЗ056Ж2 - Перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку. Можливість надання такої відпустки передбачена ч. 7 ст. 179 Кодексу законів про працю (далі КЗпП) та п. 3 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про відпустки».

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до страхового стажу зараховуються періоди, протягом яких особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за які щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до трудового стажу для призначення пенсії до 01.01.2004 року (дата набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Так, до 01.01.2004 року до трудового стажу включалися всі періоди перебування у трудових відносинах, в тому числі у періоди відпусток: для догляду за дитиною до 3-х років, у зв`язку з вагітністю та пологами та для догляду за дитиною відповідно до медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Також до трудового стажу до 01.01.2004 року включався час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Починаючи з 01.01.2004 року, час догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, зараховується до страхового стажу матері при умові, якщо особа доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку та при умові отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Частиною 1 статті 181 Кодексу законів про працю України визначено, що додаткова відпустка без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині четвертій статті 179 цього Кодексу, повністю або частинами в межах встановленого строку і оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

В свою чергу, частиною 4 статті 179 Кодексу законів про працю України встановлено, що частково оплачувана відпустка і додаткова відпустка без збереженні заробітної плати по догляду за дитиною можуть бути використані повністю або частинам також батьком дитини, бабкою, дідом або іншими родичами, які фактично здійснюють догляд за дитиною.

Статтею 179 Кодексу законів про працю України зазначено, що у разі, коли дитина потребує домашнього догляду, жінці в обов`язковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більше, як до досягнення дитиною шестирічного віку.

Частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України визначено, що час частково оплачуваної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку двох років і додаткової відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років (до шести років - частина друга статті 179) зараховується як в загальний, так і в безперервний стаж роботи і в стаж роботи за спеціальністю. В стаж роботи, що дає право на щорічні оплачувані відпустки, час відпусток по догляду за дитиною не зараховується.

Пунктом 11 Порядку № 637 зазначено про те, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини, а документом, що підтверджує досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, може бути інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.

За таких обставин, період відпустки зараховується до загального стажу роботи, а також до спеціального стажу роботи, який дає право особі на пенсію за віком на пільгових умовах. При цьому виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв`язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов`язків.

Тобто, час перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку підлягає зарахуванню як до загального так і до стажу роботи за спеціальністю.

Дана правова позиція узгоджується із висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 у справі № 607/6447/17-а та у постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 522/5062/15-а. До таких висновків прийшли Дніпропетровський окружний адміністративний суд у рішенні від 28 лютого 2025 року по справі № 160/33849 та Запорізький окружний адміністративний суд у рішенні від 12 червня 2024 року по справі № 280/2300/24.

Отже, періоди: знаходження у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 2000 по 2002 рік, а в 2004 році у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку протиправно не були зараховані відповідачем до страхового стажу та спеціального стажу роботи позивача, який дає право особі на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 49 від 14.02.2025 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язати відповідача здійснити призначення та виплату позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 16.05.2022 року на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Науковий висновок Верховного Суду щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією від 13 квітня 2018 року.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;

- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», «дбає», «забезпечує», «веде діяльність», «встановлює», «визначає», «на свій розсуд». Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;

- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог;

- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Водночас, з врахуванням позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 18.07.2018 року у справі № 826/3520/15, зважаючи на природу та підстави даного спору та враховуючи Науковий висновок щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією, суд вважає за доцільне зазначити, що орган влади, використовуючи дискреційні повноваження, зобов`язаний повно і правильно оцінювати обставини, наявні у справі факти та правильно застосовувати до встановлених фактів чинні правові норми, не допускаючи при цьому зловживання владою у процесі прийняття відповідного рішення, в основі якого мають бути закладені конкретно визначені публічні інтереси. А завданням суду є належний та ефективний контроль відповідності таких дій закону й принципам права задля забезпечення дотримання таким органом прав особи, що звернулася за захистом.

Отже, враховуючи викладене, суд відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в частині зобов`язання призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 16.05.2022 року на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020.

В той же час суд, зазначає, що належним захистом порушених прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, із врахуванням виноску суду у даному рішенні.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах, є таким що підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 968,96 грн (квитанція № № 8771-6160-5009-0584 від 21.03.2025 року).

Отже, враховуючи викладене з урахування співрозмірності заявлених та задоволених вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 700 грн.

Керуючись ст.ст. 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) про відмову в призначенні ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії від 14.02.2025 року № 49.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) щодо неврахування Рішення КСУ № 1-р/2020 (справа № 1-5/2018(746/15) від 23 січня 2020 року при розгляді заяви ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за Списком № 2 періоди з 2000 по 2002 роки знаходження у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами або після неї, відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та за 2004 рік відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку згідно індивідуальних відомостей про ОСОБА_1 Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди її навчання з 01.09.1987 року по 27.06.1989 року та з 01.12.1991 року по 29.02.1992 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 07 лютого 2025 року із застосуванням пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 700 (сімсот) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко