Справа № 420/36868/24
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 суму 16 647,92 грн. відшкодування майнової шкоди за переплату грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що згідно рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 вх. № 5/63/10188 від 22.10.2024 року стало відомо, що 22.10.2024 року о 13:00 під час звірки з медичними закладами було виявлено, що солдат ОСОБА_1 , номер обслуги 3 гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки Військової частини НОМЕР_1 , який був направлений на лікування 23.09.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно повідомлення ВМКЦ ПР вих. №548/12763 від 21.10.2024 року (вх. №5/50/2795 від 22.10.2024 року), на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону з 23.09.2024р. по теперішній час не перебував. Інформація з цивільних закладів охорони здоров`я адміністративно-територіальної зони відповідальності з приводу звернень за медичною допомогою вищезгаданого військовослужбовця до ВМКЦ ПР не надходила. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 22 жовтня 2024 року №577, призначено службове розслідування, щодо уточнення причин і умов, що сприяли самовільному залишенню Військової частини НОМЕР_1 та відсутності без поважних причин на військовій службі, а також встановлення ступеня вини військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення. В ході службового розслідування було виявлено факт переплати грошового забезпечення, яке було виплачене солдату ОСОБА_1 , на загальну суму 16 647,92 грн. по встановленому факту відсутності в лікарняному закладі з 23.09.2024 р., що підтверджується матеріалами службового розслідування. Отже, позивач вважає що наявні всі законні підстави для звернення до суду із зазначеними позовними вимогами.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/36868/24 за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.

06.12.2024р. Відповідачу за зареєстрованим місцем проживанням були направлені копія Ухвали про відкриття провадження у справі № 420/36868/24 від 03.12.2024р., адміністративний позов з доданими документами.

Проте, 08.01.2025р. направлені на адресу відповідача Одеським окружним адміністративним судом документи в справі повернуті з поміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до правової позиції, що викладена в ухвалі КАС ВС від 28.03.2023р. по справі № 215/3604/20 «до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій».

За наведених обставин, суд вважає, що вжив усі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про розгляд цієї адміністративної справи.

Відповідно до частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відзиву у встановлений судом строк від відповідача до суду не надходило.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

13 січня 2025 р. з боку позивача до Одеського окружного адміністративного суду подано клопотання про залучення доказів, що надійшли в паперовому вигляді засобами поштового зв`язку, Витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.12.2024р. № 381, відповідно до якого відповідача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, згідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 236 від 11.08.2024 р., солдата ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , та призначено на посаду номера обслуги 3 гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки Військової частини НОМЕР_1 , а також вважався таким, що прибув в район ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) під час безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.08.2024 р. №247, відповідач вибув з району виконання бойового завдання за призначенням на лікування до Військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 251 від 26.08. 2024 р. відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, солдата ОСОБА_1 , номера обслуги 3 гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки (як такого що перебуває на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення) було зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 261 від 03.09.2024 року солдата ОСОБА_1 , колишнього номера обслуги 3 гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки, який перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, прийнято вважати таким, що після закінчення лікування у КНП «Запорізька лікарня № 9», 03.09.2024 року був направлений у відпустку за станом здоров`я терміном 30 (тридцять) діб з 03.09.2024 р. по 02.10.2024 р. Строк прибуття із відпустки 02.10.2024 р.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 285 від 27.09.2024 року, солдата ОСОБА_1 , колишнього номера обслуги 3 гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки, який перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, прийнято вважати таким, що під час перебування у відпустці за станом здоров`я 23.09.2024 р. був направлений на лікування до ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі - ВМКЦ ПР) за повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_3 від 23.09.2024 року за Вих.№ 1253/3073.

03.09.2024 року на адресу Військової частини НОМЕР_1 надійшов лист від Начальника Білгород - Дністровського районного відділу філії державної установи Центр Пробації в Одеській області за Вих.№2716/28/4/1, щодо прийняття на облік для здійснення контролю за поведінкою військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням затвердженого наказом Міністерства оборони України від 17 вересня 2020 року №337, відносно ОСОБА_1 , який був засуджений Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч. 1 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі, та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Листом Військової частини НОМЕР_1 від 23.09.2024 р. за Вих№5/51/2680 надала відповідь проте, що відповідач перебуває у відпустці за станом здоров`я терміном на 30 (тридцять) діб, та зобов`язаний прибути до 02.10.2024 року.

04.10.2024р. на адресу Військової частини НОМЕР_1 надійшов лист від Начальника Білгород - Дністровського районного відділу філії державної установи Центр Пробації в Одеській області за Вих.№3032/28/4/1, щодо надання інформації про прибуття відповідача до Військової частини НОМЕР_1 .

19.10.2024р. листом Військової частини НОМЕР_1 за Вих.№5/51/3223 надала відповідь проте, що відповідач був направлений до ІНФОРМАЦІЯ_4 на лікування.

Водночас, 31.10.2024р. на адресу Військової частини НОМЕР_1 надійшов лист-запит від Начальника Білгород - Дністровського районного відділу філії державної установи Центр Пробації в Одеській області за Вих.№3282/28/4/1, щодо надання інформації про прибуття ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , та чи проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

14.11.2024 р. листом Військової частини НОМЕР_1 за Вих.№5/51/3564 було надано відповідь про те, що відповідач з 23 вересня 2024 року перебуває у самовільному залишенні Військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з відсутністю в лікувальному закладі.

Згідно рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , лейтенанта ОСОБА_2 , вх. № 5/63/10188 від 22.10.2024 року стало відомо, що 22.10.2024 року о 13:00 під час звірки з медичними закладами було виявлено, що відповідач, номер обслуги 3 гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки Військової частини НОМЕР_1 , який був направлений на лікування 23.09.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно повідомлення ВМКЦ ПР вих. №548/12763 від 21.10.2024 року (вх. №5/50/2795 від 22.10.2024 року) на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону з 23.09.2024 по теперішній час не перебував. Інформація з цивільних закладів охорони здоров`я адміністративно-територіальної зони відповідальності з приводу звернень за медичною допомогою вищезгаданого військовослужбовця до ВМКЦ ПР не надходила.

Як зазначено у наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 311 від 22.10.2024 р. солдата ОСОБА_1 , колишнього номера обслуги 3 гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки, який перебував в розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, вважати таким, що з 23.09.2024 року перебуває у самовільному залишенні Військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з відсутністю в лікувальному закладі. Знятий з усіх видів забезпечення з 23.09.2024 року.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 325 від 04.11.2024 року прийнято:

Відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України нижчепойменованих військовослужбовців які відсутні більше десяти днів, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, увільнити від займаних посад та зарахувати у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 :

солдата ОСОБА_1 , колишнього номера обслуги 3 гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки Військової частини НОМЕР_1 , який перебуває в розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, такого як самовільно залишив військову частину 23 вересня 2024 року.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 22 жовтня 2024 року №577, призначено службове розслідування, щодо уточнення причин і умов, що сприяли самовільному залишенню Військової частини НОМЕР_1 та відсутності без поважних причин на військовій службі, а також встановлення ступеня вини військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

В ході службового розслідування, було виявлено факт переплати грошового забезпечення, яке було виплачене солдату ОСОБА_1 , на загальну суму 16 647,92 грн (шістнадцять тисяч шістсот сорок сім гривень, 92 коп.) по встановленому факту відсутності в лікарняному закладі з 23 вересня 2024 року, що підтверджується матеріалами службового розслідування.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 07 листопада 2024 року №623, було встановлено наступне, а саме:

- Заступнику командира Військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення на виконання вимог ч. 4 ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за фактом виявлення ознак військового кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України підготувати повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та направити разом з копіями матеріалів службового розслідування до органу досудового розслідування з урахуванням підслідності, визначеної ст. 216 Кримінального процесуального кодексу України, з метою надання йому належної правової оцінки та забезпечення прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

- Помічнику командира Військової частини НОМЕР_1 з правової робити здійснити усі належні заходи щодо захисту прав та інтересів Військової частини НОМЕР_1 відносно відшкодування матеріальних збитків заподіяних державі в особі Військової частини НОМЕР_1 , солдатом ОСОБА_1

- Помічнику командира Військової частини НОМЕР_1 з правової робити подати адміністративний позов до Одеського окружного адміністративного суду відносно солдата ОСОБА_1 про відшкодування шкоди державі в розмірі 16 647,92 грн (шістнадщть тисяч шістсот сорок сім гривень, 92 коп.).

Також, Військовою частиною НОМЕР_1 було подано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 07.11.2024 року за Вих.№5/51/3477, відносно солдата ОСОБА_1 .

Відповідно до Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.12.2024р. № 381, «…. ОСОБА_1 , колишнього номера обслуги 3 гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки Військової частини НОМЕР_1 , який перебуває в розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_3 , відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 18 грудня 2024р. № 203-РС за підпунктом «В» ( у зв`зку із набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати, що справи та посаду здав. З 28.12.2024р. виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення ……».

Оскільки Військова частина НОМЕР_1 не має можливості утримати кошти з солдата ОСОБА_1 , та здійснювати стягнення за переплату грошового забезпечення на суму 16 647,92 грн (шістнадцять тисяч шістсот сорок сім гривень, 92 коп.), оскільки відповідач перебуває у самовільному залишені військової частини, та своїми діями свідомо вчинив кримінальне правопорушення передбачене частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Преамбулою Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) визначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно ч.2 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу , військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено, що земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, та належить їм на праві оперативного управління.

Згідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного Кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положенням абзацу 2 п.1 ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування.

Статтею 1212 Цивільного Кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до вимог ст.ст. 1,4, 7 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», п,2 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» - військове майно - це державне майно, закріплене відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливномастильні матеріали, за продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Статтею 85 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», зазначено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Частиною 7 статті 85 Закону України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України, Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (Наказ МОУ №608).

Згідно до п.4 ст.1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за школу, завдану державі» матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за школу, завдану державі» підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди. Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України. Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за школу, завдану державі» особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за школу, завдану державі» у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення й служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. За необхідності виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, у відношенні військовослужбовців.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" (далі - Статут).

Згідно статті 9 Розділу 1 "Обов`язки, права та відповідальність військовослужбовців" Статуту, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України. законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема берегти державне майно.

Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно приписів статей 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Пунктом 28 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних суді" визначено, що у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі. У разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення № 1153), Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170.

Відповідно до статей 1,3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.

Як зазначалось вище, згідно зі статтею 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначено Законом України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

В силу пункту 1 частини 1 статті 6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Статтею 8 вказаного Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" визначено підстави та порядок проведення службового розслідування за фактом виявлення завданої шкоди.

Відповідно до частини 6-7 статті 8 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності. Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Системний аналіз еищенаведених норм свідчить про те, що для вирішення питання про відшкодування завданої шкоди у судовому порядку необхідним, що є фактом відмови винної особи від її добровільного відшкодування. Водночас, указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Аналогічні за змістом висновки містяться також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 734/3102/16-й та від 22 січня 2020року у справі № 813/1045/18.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 636/93/14-ц (провадження № 14-524цс18) зроблено висновок, що «у разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас, встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 11-892апп18 та від 12 грудня 2018 року в справі № 14-481 цс18 і підстав для відступу від вказаної правової позиції не вбачається».

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А), що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Судом встновлено, що цілком підтверджується матеріалами справи, в тому числі матеріалами службового розслідування за актом № 523 від 07.11.2024р., проведеного Військовою частиною НОМЕР_1 Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » МОУ, що ОСОБА_1 , номер обслуги 3 гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки Військової частини НОМЕР_1 , який був направлений на лікування 23.09.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно повідомлення ВМКЦ ПР вих. №548/12763 від 21.10.2024 року (вх. №5/50/2795 від 22.10.2024 року) на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону з 23.09.2024р. по теперішній час не перебував. Про причини своєї відсутності не зазначав, інформація щодо місцезнаходження поточного відповідача невідома. Інформація з цивільних закладів охорони здоров`я адміністративно-територіальної зони відповідальності з приводу звернень за медичною допомогою відповідача до ВМКЦ ПР не надходила.

На сьогодення відповідач визнаний таким, що перебуває у самовільному залишенні Військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з відсутністю в лікувальному закладі. Знятий з усіх видів забезпечення, відповідно до Наказу № 381 командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2024р.

Про нараховане та виплачене відповідачу грошове забезпечення встановлено під час проведення службового розслідування, що підтвердується матеріалами службового розмлідування, в тому числі Довідкою про нараховане та виплачене грошове забезпечення № 5/601965 від 30.10.2024р., якою встановлений розмір виплаченого забезпечення у сумі 16 647,92 грн. (шістнадцять тисяч шістсот сорок сім грн. 92 коп.).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди за переплату грошового забезпечення, є правомірними, а отже підлягають задоволенню, з вище окреслених підстав.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, ст.ст.241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, - задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) суму 16 647 (шістнадцять тисяч шістсот сорок сім)грн. 92 коп. - відшкодування майнової шкоди за переплату грошового забезпечення.

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) сплачений судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Рішення складено 30.04.2025 року, з урахуванням знаходження судді Харченко Ю.В. на лікарняному з 03.02.2025 р. по 21.02.2025 р. та з 26.02.2025 р. по 07.03.2025 р., а також у відпустці з 08.01.2025 р. по 24.01.2025 р., та з 14.04.2025 р. по 18.04.2025 р., включно.

Суддя Ю.В. Харченко

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, - задовольнити

30.04.25.