Справа № 492/584/23
Суддя: Гусєва Н. Д.
Дата ухвалення: 2025-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 492/584/23
провадження № 2-а/492/2/25
РІШЕННЯ

Іменем України

29 квітня 2025 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді - Гусєвої Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання Гамурар І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення, провадження у справі закрити, посилаючись на те, що 18 травня 2023 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 винесено постанову № 59, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100,00 грн. Позивач вважає, що він не вчиняв вказаного правопорушення, постанова не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки 17 травня 2023 року позивачу за місцем роботи особа у військовому однострої намагалася вручити повістку, однак позивач відмовився її отримати через порушення порядку оформлення повістки, не пред`явлення особою у військовому однострої службового посвідчення позивачу, тому позивач вважав неможливим отримання повістку від невідомої особи. Також, позивачу не було вручено запрошення на розгляд справи про адміністративне правопорушення, призначене на 18 травня 2025 року. Оскаржувана постанова не містить відомостей та доказів про те, яким чином встановлена наявність складу адміністративного правопорушення та не містить посилань на будь-який протокол або акт чи документ про фіксацію події адміністративного правопорушення. Розгляд справи здійснено за відсутності позивача, без належного його сповіщення про розгляд такої справи не менш чим за три дні. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачу не було роз`яснено його права та обов`язки та позивачу не було надано можливості скористатися правовою допомогою. Також, відсутні докази повторного протягом року вчинення позивачем порушення, передбаченого частиною 1 статті 210-1 КУпАП, за яке особу вже було позивача піддано адміністративному стягненню. Позивач вважаючи оскаржувану постановою необґрунтованою, такою, що ухваленою без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому звернувся з вказаним позовом до суду.

Позивач у судовому засіданні дав суду пояснення про те, що йому на робочому місці намагалися вручити повістку до ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак від отримання повістки він відмовився, оскільки в Україні введено воєнний стан, а не оголошено стан війни. На його робочому місці було складено протокол про адміністративне правопорушення, який він відмовився підписати та він не отримував копії протоколу. Також, йому було повідомлено про необхідність прибути 18 травня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 для розгляду справи, однак він не прибув, оскільки вважає дії осіб в у військовому однострої неправомірними. Просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Представник позивачау судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позові, просив позов задовольнити.

Представник відповідача, третя особа, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, клопотання про розгляд справи за їх відсутності не подали, про причини неявки у судове засідання суд не повідомили, відповідно до частини 3 статті 268 КАС України, їх неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають зі спорів фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій та бездіяльності, які повинні розглядатися в порядку, передбаченому Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши обґрунтування представника позивача та пояснення позивача, дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення, відповідно до статті 245 КУпАП є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свобод в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що 17 травня 2023 року відносно ОСОБА_1 (а. с. 12, 13, 100-103), позивача у справі, складено протокол № 59 про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 210-1 КУпАП, згідно якого 17 травня 2023 року о 10 год. 45 хв. в місті Арциз, в умовах особливого періоду встановлено, що при здійсненні оповіщення 09 травня 2023 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 за місцем роботи відмовився від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 та не прибув у визначену дату 10 травня 2023 року о 09 год. 00 хв., чим порушив абзац 1 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Від надання пояснень, підпису вказаного протоколу ОСОБА_1 , позивач у справі, відмовився у присутності двох свідків (а. с. 99).

Відповідно до постанови № 59 від 18 травня 2023 року, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , третьою особою, 17 травня 2023 року о 10 год. 40 хв. у місті Арциз, встановлено, що при здійсненні оповіщення в умовах особливого періоду, введеного Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» військовозобов`язаний ОСОБА_1 , позивач у справі, за місцем роботи 09 травня 2023 року відмовився від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 та не прибув у визначену дату 10 травня 2023 року о 09 год. 00 хв., чим порушив абзац 1 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На підставі частини 2 статті 210-1 КУпАП на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 5100,00 грн. Вказану постанову ОСОБА_1 , позивач у справі, отримав через поштовий зв`язок 06 червня 2023 року (а. с. 11, 14, 98, 104).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 Додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно абзацом 3 частини 9 статті 29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для призову на збори в пункт і в строк, установлені його керівником, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року № 673 затверджено Перелік поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори. Зокрема, поважною причиною є смерть близького родича (батьків, дружини, дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича дружини (чоловіка), яка сталася пізніше ніж за сім діб до дати початку зборів; хвороба або необхідність догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які проживають разом із військовозобов`язаним чи резервістом, у разі неможливості догляду за хворим іншим близьким родичем; здійснення стосовно військовозобов`язаного чи резервіста кримінального провадження, а також застосування до нього адміністративного стягнення або кримінального покарання, яке робить неможливим його прибуття; потрапляння під вплив надзвичайної ситуації, яка виникла під час призову на збори і стала перешкодою своєчасному прибуттю; складання державних іспитів у вищих навчальних закладах.

Законом України «Про оборону України» визначено, що особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Закону України «Про оборону України» особливий період охоплює період мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Отже, 10 травня 2023 року (дата вчинення правопорушення) діяв особливий період.

За змістом статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: а) об`єкту; б) об`єктивної сторони; в) суб`єкту; г) суб`єктивної сторони.

Приписами частини 1 статті 210-1 КУпАП (станом на час вчинення правопорушення) передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Частиною 2 статті 210-1 КУпАП (станом на час вчинення правопорушення) передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 210-1 КУпАП (станом на час вчинення правопорушення) є порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки без поважних причин в особливий період.

У постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 240/12/17 сформульовано правовий висновок про те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів.

Згідно із вимогами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню. Докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, є належними доказами. При цьому, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (частина 2, частина 3 статті 90 КАС України).

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено, що ОСОБА_1 , позивач у справі, відмовився від отримання повістки про виклик на 09 год. 00 хв. 10 травня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що підтвердив позивач у судовому засіданні, тому відповідно до вимог статті 78 КАС України зазначене не підлягає доказуванню.

Також, судом встановлено, що при складенні протоколу про адміністративне правопорушення позивачу було повідомлено про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 для розгляду справи про адміністративне правопорушення, однак він відмовився від підпису у протоколі та викласти у протоколі пояснення, про що підтвердив позивач у судовому засіданні, тому відповідно до вимог статті 78 КАС України зазначене не підлягає доказуванню.

Відмова позивача від пояснень та підпису протоколу про адміністративне правопорушення була у присутності двох свідків, про що є їх підписи у протоколі.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 , позивач у справі, будучи належним чином викликаним та ознайомленим з вимогою з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`явився у визначений у повістці строк, про причини неявки не повідомив, чим не виконав вимоги частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», про що був складений протокол про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 210-1 КУпАП.

Будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують неможливість явки ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 суду не надано та не долучено до матеріалів справи.

Суд відхиляє доводи представника позивача, що ОСОБА_1 , позивач у справі, не вчиняв вказаного правопорушення, постанова не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки зазначене спростовано поясненнями самого позивача у судовому засіданні.

Також, не заслуговують на уваги доводи представника позивача, що позивачу не було вручено запрошення на розгляд справи про адміністративне правопорушення, оскільки судом встановлено, що позивач був особисто повідомлений про дату, час та місце розгляду справи стосовно нього, будь-яких заяв, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу відповідача не надав, а тому, згідно вимог статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, правомірно винесена постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності без його участі, оскільки його присутність під час розгляду справи за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 210-1 КУпАП не є обов`язковою.

Доказів про порушення законодавства працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) при винесенні оскаржуваної постанови позивачем та його представником до суду також не подано.

Відповідно до вимог частини 2 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи застосовує принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом враховується, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення і закриття провадження по справі, оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка не доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Керуючись статтями 2, 4-14, 20, 72-77, 90, 132, 139, 195, 241-246, 250-251, 262, 268, 269, 271, 272, 286, 292-293, 297 КАС України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено і проголошено о 09 год. 15 хв. 01 травня 2025 року.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області Гусєва Н.Д.