Справа № 460/4416/25
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2025-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 травня 2025 року м. Рівне №460/4416/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

Військової частини НОМЕР_1
доОСОБА_1
про стягнення безпідставно набутих коштів, -
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулась Військова частина НОМЕР_1 (далі - позивач) з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача завдану шкоду державі (безпідставно набуті кошти) в розмірі 61072,30 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідачеві, який проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 , здійснювалось помилкове нарахування та виплата грошового забезпечення в період з 17 січня 2023 по 28 лютого 2023 року. Сума надлишково нарахованих коштів становить 61072,30 грн. Відтак, з метою стягнення з відповідача надмірно виплачених коштів грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

13.03.2025, на виконання вимог ч. 3 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судом надіслано запит до Управління ДМС України у Рівненській області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача.

14.03.2025 за вх.№16589/25 на адресу суду надійшла відповідь на цей запит, згідно з якою відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 17.03.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав, причини не подання суду не повідомив. Відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Частиною 4 статті 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.

Наказом т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.09.2022 № 232, ОСОБА_1 , солдата резерву 9 запасної роти, зараховано до списків особового складу та всіх видів забезпечення з 13.09.2022, із числа мобілізованих, які прибули з територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Наказом т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.01.2023 № 16 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира бригади, відряджено у госпіталь, військова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 з 17.01.2023, для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби в Збройних Силах України.

Наказом т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2023 № 574 для встановлення причин та умов, які сприяли вчиненню порушення військової дисципліни солдата ОСОБА_1 , наказано провести службове розслідування.

Згідно Акту службового розслідування від 12.04.2023, судом встановлено, що солдат ОСОБА_1 , у зв`язку із довготривалим лікуванням в умовах дії правового режиму воєнного стану, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 16 від 16.01.2023 вибув на лікування до військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 , однак до даного медичного закладу не прибув, що підтверджується відповіддю з військової частини НОМЕР_2 № 931 від 10.04.2023. Перебуваючи поза місцем проходження військової служби з 16.01.2023 по 12.04.2023 відповідач використовував службовий час на свій розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. Вказаними діями військовослужбовець допустив кримінальне правопорушення самовільне залишення військової частини в умовах дії правового режиму воєнного стану.

Наказом т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 Про результати службового розслідування відносно солдата ОСОБА_1 та покарання винних від 12.04.2023 № 661 помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи начальнику служби майору ОСОБА_2 наказано здійснити коригування суми неналежного отримання коштів солдатом ОСОБА_1 за період часу з січня 2023 року по березень 2023 року до повного його погашення.

На підставі наказу т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 Про результати службового розслідування відносно солдата ОСОБА_1 та покарання винних від 12.04.2023 № 661 проведено перевірку, в ході якої встановлено факт здійснення в період з 17 січня 2023 по 28 лютого 2023 року переплати грошового забезпечення відповідачу, як військовослужбовцю, що використовував службовий час на свій розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, в загальному розмірі 61072,30 грн.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.09.2024 № 262 (по стройовій частині) солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , якому призупинена військова служба, звільненого наказом командира НОМЕР_3 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 29.08.2024 № 370-РС з військової служби у запас згідно пп. «в» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі), з 11.09.2024 виключено із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на отримання відповідачем без належної правової підстави грошового забезпечення за вищевказаний період, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення цих коштів із відповідача

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Ч. 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

За змістом абз. 1 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII).

Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 року № 260, Грошове забезпечення згідно з цим Порядком виплачується військовослужбовцям, які проходять військову службу в апаратах Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, військовій частині НОМЕР_4 (далі - військові частини).

Грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:

штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина);

накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;

накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення;

накази про присвоєння військових звань;

грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Так, ч. 1 ст. 1212 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Згідно з ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц зазначила, що у ст. 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц зазначив, що під час застосування правил ст. 1215 ЦК України як винятку із ст. 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.

Таким чином, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20.06.2018 у справі №501/2500/15-ц зазначив, що згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних в комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка це результат неправильного застосування правил арифметики, не більш того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні.

Отже, законодавство передбачає виключні випадки повернення набутих особою платежів, у тому числі, заробітної плати та/або грошового забезпечення, а однією із них є те, що ця виплата є результатом недобросовісності з боку набувача.

В ході розгляду справи судом встановлено, що солдат ОСОБА_1 , у зв`язку із довготривалим лікуванням в умовах дії правового режиму воєнного стану, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 16 від 16.01.2023 вибув на лікування до військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 , однак до даного медичного закладу не прибув, що підтверджується відповіддю з військової частини НОМЕР_2 № 931 від 10.04.2023. Перебуваючи поза місцем проходження військової служби з 16.01.2023 по 12.04.2023 відповідач використовував службовий час на свій розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. Вказаними діями військовослужбовець допустив кримінальне правопорушення самовільне залишення військової частини в умовах дії правового режиму воєнного стану.

Однак відповідачеві за період з 17.01.2023 по 28.02.2023, а саме службовий час не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, здійснювались виплати грошового забезпечення в загальному розмірі 61072,30 грн., що підтверджується платіжними відомостями зарахувань заробітної плати (грошового забезпечення) № ФС-0000145 від 11.02.2023, № ФС-0000182 від 20.02.2023, № ФС-0001814 від 11.03.2023.

З наведеного слідує, що відповідач на момент виплати йому грошового забезпечення за період з 17.01.2023 по 28.02.2023 використовував службовий час на свій розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, а тому отримував таке грошове забезпечення без достатніх правових підстав для цього.

На переконання суду, відповідач у період з 17.01.2023 по 28.02.2023 не виконував службових обов`язків у складі військової частини НОМЕР_1 , таким чином відповідач усвідомлював, що його статус змінився, а право на грошове забезпечення припинилося.

Враховуючи вище викладене, відповідач не може вважатися добросовісним набувачем коштів в сумі 61072,30 грн в розумінні закону, а, отже, за змістом зобов`язань, що виникають внаслідок збереження або набуття майна без достатньої правової підстави у позивача виникло право на повернення безпідставно отриманого відповідачем майна, і виник обов`язок відповідача повернути безпідставно одержане майно.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані ними докази, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з тим, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки позивачем не зазначено про інші витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, то підстави для вирішення питання щодо стягнення судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення надмірно сплачених коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 безпідставно набуті грошові кошти у вигляді грошового забезпечення в сумі 61072 (шістдесят одна тисяча сімдесят дві) гривні 30 копійок, які перерахувати за реквізитами: р/р UA4089236, банк отримувач УДКСУ Волинської області, МФО 820172.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 01 травня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 )

Суддя Д.П. Зозуля